Справа № 380/1179/24
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/1179/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ,), в інтересах якого діє адвокат Буженко Юрій Сергійович, звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-1, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-2, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_3 про призов на військову службу під час мобілізації позивача;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо призову на військову службу під час мобілізації позивача;

- визнати протиправним та скасувати п. 33.1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 286 від 09.11.2023 щодо зарахування до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , призваного по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2024 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2024 ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2024 про повернення позовної заяви у справі № 380/1179/24 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 31.05.2024 справу передано для продовження розгляду справи судді Хомі О.П.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 08.11.2023 посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 позбавили його особистої свободи шляхом затримання, а згодом, примусово утримуючи у своєму автомобілі, доставили до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач вважає, що посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 безпідставно внесли запис до висновку ВЛК про його придатність до військової служби, проігнорувавши пояснення про перебування на диспансерному обліку як особи із легеневою недостатністю, не забезпечили можливості надати підтверджуючі медичні документи, не провели відповідних додаткових досліджень. Зауважує, що внаслідок хронічного обструктивного захворювання легень, яке виникло ще у 2014 році, він неодноразово звертався за медичною допомогою та перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах охорони здоров`я, що підтверджується медичними документами та виписками. Окрім того, у зв`язку з незгодою з висновком ВЛК, 18.11.2023 було подано скаргу до 16 Регіональної військово-лікарської комісії.

Всупереч наведеному, як зазначає позивач, 09.11.2023 наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 його було призвано на військову службу та направлено у військову частину НОМЕР_1 . Вважає оскаржуваний наказ незаконним і з тих підстав, що станом на момент призову, йому виповнилося лише 24 роки, а отже, він не належав до категорії військовозобов`язаних. Зауважує, що добровільної згоди на проходження військової служби він не надавав. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 286 від 09.11.2023, ОСОБА_1 10.11.2023 зараховано до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 .

Позивач вважає оскаржувані накази такими, що прийняті необґрунтовано та безпідставно, внаслідок чого такі підлягають визнанню протиправними та скасуванню. Просить позов задовольнити.

Відповідач-2 щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає в такому. Вказує, що військова частина НОМЕР_1 не є органом, що здійснює призов, а тому не може коментувати, яким чином мобілізували позивача. Щодо висновку ВЛК, то вважає, що виключно військово-лікарська комісія наділена повноваженнями визначення придатності до проходження військової служби. Зауважує, що позивач був зарахований до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 на підставі поіменного списку ІНФОРМАЦІЯ_3 . З урахуванням наведеного, вважає наказ командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 286 від 09.11.2023 щодо зарахування до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 правомірним. Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою судді від 03.06.2024 позовна заява, подана без додержання вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

Вимоги ухвали позивачем виконано.

Ухвалою від 12.06.2024 прийнято справу до провадження, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та продовжено розгляд. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 подати наказ про призов ОСОБА_1 на військову під час мобілізації, який є предметом оскарження.

Відповідач-2 13.06.2024 (вх. № 45045) подав відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 20.12.2024 суд витребував від відповідача-1 наказ про призов ОСОБА_1 на військову під час мобілізації, який є предметом оскарження.

Відповідач-1 06.10.2025 (вх. № 79692) подав докази на виконання вимог ухвали від 20.12.2024.

Відповідно до довідок про доставку електронного листа до електронного кабінету ІНФОРМАЦІЯ_3 в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі доставлено: 31.05.2024 позовну заяву з копіями доданих до неї документів та 13.06.2024 ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі без виклику сторін від 12.06.2024.

Відповідачу-1 роз`яснено право подання відзиву на позов з посиланням на докази, якими такий обґрунтовується.

Відповідач-1 не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до положень частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного суду України (далі КАС України) неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 262 КАС України судом вирішено справу на підставі наявних у ній доказів.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторно (стаціонарного) хворого (форма первинної медичної документації № 027/о) № 492, виданою 23.11.2018 КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова», ОСОБА_1 із 05.02.2017 по 15.02.2017 перебував у стаціонарі. Діагноз: ХОЗЛ ІІ стадія. Фаза загострення середнього ступеня. Часто рецидивуючий перебіг. Пневмосклероз. ЛН ІІ.

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторно (стаціонарного) хворого (форма первинної медичної документації № 027/о) № 13105/1202, виданою 23.11.2018 КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова», ОСОБА_1 із 14.11.2018 по 23.11.2018 перебував у стаціонарі. Діагноз: ХОЗЛ ІІ стадія. Фаза загострення середнього ступеня. Дифузний перибронхіальний пневмосклероз. ЛН ІІ.

Згідно з актом дослідження стану здоров`я № 6657 (додаток № 10 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України), виданим 30.10.2020 КНП « 5 МКЛ м. Львова» вих. № 260, ОСОБА_1 знаходився за направленням від 09.10.2020 № 88 на стаціонарному обстеженні у пульмонологічному відділенні 5 МКЛ з 27.10.2020 по 29.10.2020. Діагноз: Хронічне обструктивне захворювання легень.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , призовною комісією Галицького району м. Львова 30.11.2020 зарахований в запас на підставі п.1 ст.18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що підтверджується відміткою у військовому квитку серії НОМЕР_2 .

Згідно з відміткою у військовому квитку серії НОМЕР_2 , позивач 09.11.2023 взятий на військовий облік військовозобов`язаних і 11.2023 знятий з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з адміністративно-господарської діяльності) № 314 від 09.11.2023 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації», солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , призваний на військову службу 09.11.2023, знятий з обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 та направлений у військову частину НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 286 від 09.11.2023 солдата ОСОБА_1 , призваного по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 з 09.11.2023 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду лінійного наглядача відділення зв`язку взводу зв`язку 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , наказано вважати таким, що з 09.11.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Підстава: директива Головнокомандувача ЗСУ від 21.01.2022 № 39/304/116/10т зі стратегічного розгортання, мобілізаційні директиви Головнокомандувача ЗСУ від 26.02.2022 №№ 319/ПУГШт/24т, 32/321/501/33т, ІНФОРМАЦІЯ_7 від 26.02.2022 № 1/66т/сд, мобілізаційна директива оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_8 » від 27.02.2022 № М18т, іменний список ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.11.2023 № 5894.

ІНФОРМАЦІЯ_2 23.11.2023 надав відповідь № 6250 на адвокатський запит від 16.11.2023 представника позивача адвоката Буженка Ю.С., в якій повідомив, що 08.11.2023 ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_6 і був визнаний «придатним до військової служби за мобілізацією». Відмовив у наданні копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом, оскільки адвокат Буженко Ю.С. не надав належного підтвердження факту, що клієнт наділив його правом збору відомостей про стан свого здоров`я (договір або довіреність).

Представник позивача 18.11.2023 подав до 16 регіональної військово-лікарської комісії скаргу на висновок ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 від 08.11.2023 про придатність ОСОБА_1 до військової служби.

Згідно з перевідним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого № 15245 у госпіталь легкопоранених м. Трускавець (форма первинної медичної документації № 027/о), виданим 08.12.2023 ВМКЦ Західного регіону, ОСОБА_1 перебував у стаціонарі із 02.12.2023 по 08.12.2023. Діагноз: Бронхіальна астма, персистуюча, легкого ступеня тяжкості, контрольована, ЛН 0.

Згідно з випискою-епікризом із медичної картки стаціонарного хворого № 34249 (форма первинної медичної документації № 027/о), виданої КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна лікарня», ОСОБА_1 перебував на лікуванні із 28.11.2023 по 30.11.2023. Діагноз: Змішана астма.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 04.01.2024, солдат ОСОБА_1 , призваний по мобілізації, який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , колишнього лінійного наглядача відділення зв`язку взводу зв`язку 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , призначений наказом начальника Генерального штабу ЗСУ (по особовому складу) від 28.12.2023 № 892-РС на посаду робітника підсобним інженерного відділення інженерного взводу інженерної роти військової частини НОМЕР_3 , вважається таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби село Доброводи Тернопільської області, , із 04.01.2024 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Підстава: витяг із наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.12.2023 № 892-РС, рапорт солдата ОСОБА_1 , № 429 від 04.01.2024.

16 Регіональна військово-лікарська комісія МОУ за результатами розгляду скарги адвоката Буженка Ю.С. в інтересах ОСОБА_1 прийняла рішення від 26.01.2024 № 269 про направлення на повторний (контрольний) медичний огляд солдата в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_1 на предмет придатності до військової служби.

Позивач вважає дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо його призову, наказ ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.11.2023 № 314 про призов на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 та наказ військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2023 № 286 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу частини протиправними, тому звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

За приписами статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII:

особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва

Пунктом 8 цього Указу визначено місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку:

1) своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини;

2) здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України;

3) виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.

На час виникнення спірних правовідносин та на дату ухвалення рішення у цій справі на території України продовжує діяти воєнний стан

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Як встановив суд, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , призовною комісією Галицького району м. Львова 30.11.2020 зарахований в запас на підставі п.1 ст.18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що підтверджується відміткою у військовому квитку серії НОМЕР_2 .

Відповідно до частини 3 статті 1 Закону № 2232-XII (в редакції від 01.10.2020) військовий обов`язок включає:

підготовку громадян до військової служби;

приписку до призовних дільниць;

прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу;

проходження військової служби;

виконання військового обов`язку в запасі;

проходження служби у військовому резерві;

дотримання правил військового обліку.

Згідно з частиною 9 статті 1 Закону № 2232-XII (в редакції від 01.10.2020) щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до статті 33 Закону № 2232-ХІІ (в редакції від 01.10.2020) військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

На думку позивача, з огляду на його вік станом на дату прийняття рішення про призов на військову службу за мобілізацією (09.11.2023), він був призовником, а не військовозобов`язаним/резервістом, тому не підлягав призову за мобілізацією у воєнний час без його згоди, яку він не надавав.

Суд звертає увагу, що станом на момент зарахування ОСОБА_1 призовною комісією АДРЕСА_1 в запас 30.11.2020, Закон № 2232-XII діяв в такій редакції, відповідно до якої:

- на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (частина 1 статті 15);

- громадяни України, яких за станом здоров`я визнано непридатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час, звільнялися від призову на строкову військову службу в мирний час, знімалися з військового обліку призовників та бралися на військовий облік військовозобов`язаних громадян (частина 9 статті 14, абзац 2 частини 1 статті 18, абзац 8 пункту 2 частини 1 статті 37).

Суд висновує, що оскільки призовна комісія Галицького району м. Львова зняла ОСОБА_1 з обліку призовників та зарахувала його в запас 30.11.2020, то з цього моменту позивач набув статусу військовозобов`язаного, що виконує військовий обов`язок у запасі і міг бути призваним на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону № 2232-ХІІ (в редакції від 12.10.2023, чинній на момент призову позивача) призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII, в редакції від 30.06.2023, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону № 3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 3543-XII загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Згідно з частиною 5 статті 4 Закону № 3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.

За змістом статті 2 Закону № 3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Статтею 22 Закону № 3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Частиною 5 вищевказаної статті передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

За змістом пункту 7 Положення № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

У силу пункту 12 Положення № 154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

Відповідно до витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з адміністративно-господарської діяльності) № 314 від 09.11.2023 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації», солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , призваний на військову службу 09.11.2023, знятий з обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 та направлений у військову частину НОМЕР_1 .

Щодо аргументів позивача, що посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 безпідставно внесли запис до висновку ВЛК про його придатність до військової служби, проігнорувавши пояснення про перебування на диспансерному обліку як особи із легеневою недостатністю, не забезпечили можливості надати підтверджуючі медичні документи, не провели відповідних додаткових досліджень, суд зазначає таке.

Згідно з абзацом 1 частини 10 статті 1 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до частини 13 статті 2 Закону № 2232-XII громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України, а інших спеціальностей в Службі безпеки України - Головою Служби безпеки України.

З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення № 402, в редакції від 25.08.2023, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Як визначено пунктом 1.3 глави 1 розділу І Положення № 402, основними завданнями військово-лікарської експертизи є, зокрема, добір громадян України, придатних за станом здоров`я до військової служби, для укомплектування Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

До позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать, зокрема, ВЛК ТЦК та СП (підпункт 2.5.1 пункту 2.5 глави 2 розділу I Положення № 402).

Згідно з підпунктами 2.8.1, 2.8.2 пункту 2.8 глави 2 розділу I Положення №402 ВЛК ТЦК та СП створюється у районному (міському) ТЦК та СП.

ВЛК ТЦК та СП має право приймати постанови відповідно до цього Положення.

За приписами підпунктів 2.8.4, 2.8.5 пункту 2.8 глави 2 розділу I Положення № 402 на ВЛК районного (міського) ТЦК та СП покладається огляд громадян відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу I, пункту 1.4 глави 1 розділу II цього Положення. Рішенням ВЛК регіону на ВЛК ТЦК та СП покладається огляд інших громадян.

У порядку контролю на ВЛК ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, області, міста Києва покладається огляд (переогляд) осіб відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу I, пункту 1.4 глави 1 розділу II цього Положення.

Згідно із пунктами 3.3 та 3.4 глави 3 розділу І Положення № 402 скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».

Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП подаються за підпорядкованістю до обласних ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим.

Дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, оскаржуються в штатних ВЛК.

Дії (бездіяльність), рішення, прийняті за результатами розгляду звернень ВЛК регіону, оскаржуються в ЦВЛК.

У разі визнання штатною ВЛК заяви чи скарги щодо перегляду (скасування) постанови ВЛК обґрунтованою, ВЛК штатної ВЛК переглядає оскаржувану постанову ВЛК або приймає рішення про направлення на повторний (контрольний) медичний огляд.

За змістом підпункту 2.3.5 пункту 2.3, підпункту 2.4.10 пункту 2.4 глави 2 розділу I Положення №402 постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку; постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку.

Таким чином, визначення ступеня придатності до військової служби є завданням виключно військово-лікарської експертизи, для чого створюються штатні та позаштатні ВЛК, які проводять медичний огляд осіб відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402.

Як встановив суд із відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23.11.2023 № 6250, солдат запасу ОСОБА_1 08.11.2023 пройшов військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_6 і був визнаний «придатним до військової служби за мобілізацією».

Представник позивача 18.11.2023 подав до 16 регіональної військово-лікарської комісії скаргу на висновок ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 від 08.11.2023 про придатність ОСОБА_1 до військової служби.

НОМЕР_4 Регіональна військово-лікарська комісія МОУ за результатами розгляду зазначеної скарги прийняла рішення від 26.01.2024 № 269 про направлення на повторний (контрольний) медичний огляд солдата в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_1 на предмет придатності до військової служби.

Суд зауважує, що позивач скористався своїм правом на звернення зі скаргою до ВЛК вищого рівня, як визначено Положенням № 402 (відповідно до норм Положення № 402 рішення ВЛК регіону чи ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку). Проте доказів визнання протиправною та скасування постанови ВЛК про визнання позивача придатним до військової служби матеріали справи не містять і вказане дає підстави для висновку, що постанова ВЛК про ІНФОРМАЦІЯ_6 від 08.11.2023 є чинною.

Окрім цього, оскільки у даній адміністративній справі позивачем не заявлено позовних вимог у частині оскарження постанови ВЛК, тому суд не бере до уваги аргументів позивача про недотримання ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 процедури проведення медичного огляду та не надає оцінку діям ВЛК при проведенні медичного огляду позивача.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 у справі № 806/526/16 зауважив, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що непридатний до військової служби.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 814/2722/16, від 12.02.2021 у справі № 820/5570/16.

Таким чином, зібрані у справі докази підтверджують, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 видав наказ (з адміністративно-господарської діяльності) № 314 від 09.11.2023 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації» в частині призову ОСОБА_1 з урахуванням висновку ВЛК про придатність позивача до проходження військової служби. Суд не встановив порушень прав позивача в процесі його призову на військову службу за мобілізацією, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 та наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (з адміністративно-господарської діяльності) № 314 від 09.11.2023, а отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про визнання протиправним та скасування п. 33.1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 286 від 09.11.2023 про зарахування до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , призваного по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає, що такі вимоги обґрунтовані протиправністю призову позивача на військову службу під час мобілізації.

Отже, у спірних правовідносинах позовні вимоги про оскарження наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 286 від 09.11.2023 в частині зарахування до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 є похідними від позовних вимог про оскарження призову позивача на військову службу під час мобілізації.

З огляду на встановлені судом обставини та висновок суду правомірність спірного наказу про призов позивача на військову службу, не підлягають задоволенню вимоги про визнання протиправним та скасування п. 33.1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 286 від 09.11.2023 щодо зарахування до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , оскільки такі базуються виключно на порушенні відповідачем-1 процедури призову позивача на військову службу.

Суд зауважує, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами вказаний обов`язок виконано.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку поведінці та рішенням відповідача, суд дійшов висновку, що такі відповідають критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України та законодавству, яке регулює спірні правовідносини, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю повністю.

Відповідно до положень частини 5 статті 139 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправними та скасування наказів, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. П. Хома