Справа № 160/21522/24
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 жовтня 2025 року

м. Київ

справа №160/21522/24

адміністративне провадження № К/990/40489/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Желєзного І.В., Мацедонської В.Е.,

перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року у справі №160/21522/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не застосуванні абзацу 3 пункту 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, а саме у не нарахуванні та не виплаті позивачу додаткової винагороди на період дії воєнного стану у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з розрахунку 30000 грн. на місяць пропорційно часу його участі у здійсненні бойових (спеціальних) завдань у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, за періоди: з 01 грудня 2023 року по 16 грудня 2023 року включно: з 23 грудня 2023 року по 31 грудня 2023 року включно: з 01 січня 2024 року по 16 січня 2024 року включно та з 20 січня 2024 року по 25 січня 2024 року включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду на період дії воєнного стану у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з розрахунку 30 000 грн на місяць пропорційно часу його участі у здійсненні бойових (спеціальних) завдань у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у розмірі 45 483 грн, з яких: за період з 01 грудня 2023 року по 16 грудня 2023 року включно та з 23 грудня 2023 року по 31 грудня 2023 року включно, в розмірі - 24 193 грн, а також за період з 01 січня 2024 року по 16 січня 2024 року включно та з 20 січня 2024 року по 25 січня 2024 року включно, в розмірі 21 290 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не застосуванні абзацу 3 пункту 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, а саме у не нарахуванні та не виплаті позивачу додаткової винагороди на період дії воєнного стану у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з розрахунку 30000 грн на місяць пропорційно часу його участі у здійсненні бойових (спеціальних) завдань у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, за періоди: з 01 грудня 2023 року по 16 грудня 2023 року включно: з 23 грудня 2023 року по 31 грудня 2023 року включно: з 01 січня 2024 року по 16 січня 2024 року включно та з 20 січня 2024 року по 25 січня 2024 року включно.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду на період дії воєнного стану у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з розрахунку 30 000 грн на місяць пропорційно часу його участі у здійсненні бойових (спеціальних) завдань у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України за періоди: з 01 грудня 2023 року по 16 грудня 2023 року включно та з 23 грудня 2023 року по 31 грудня 2023 року включно, з 01 січня 2024 року по 16 січня 2024 року включно та з 20 січня 2024 року по 25 січня 2024 року включно.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Справа судом першої інстанції розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.

06 жовтня 2025 року Верховним Судом зареєстровано касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року у справі №160/21522/24, яка надійшла через підсистему «Електронний суд». Заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Предметом спору у цій справі є право військовослужбовця на отримання додаткової винагороди, установленою постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України від 30 вересня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Відомостей про те, що позивач є посадовою особою вищого офіцерського складу відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.

Як вбачається з рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року, зазначену справу судом розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак вона може бути оскаржена до Верховного Суду лише за наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу заявника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.

Військова частина НОМЕР_1 , оскаржуючи судові рішення, прийняті у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, зазначає про наявність виняткових обставин, передбачених у підпункті «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Зокрема, відповідач стверджує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики щодо реалізації права військовослужбовців Збройних Сил України на додаткову винагороду на період дії воєнного стану, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Верховний Суд зазначає, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Проте, заявником не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин та не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічним предметом та подібними обставинами справи.

Вживання законодавцем слова «фундаментальне» несе змістовне навантаження особливо складного і важливого питання у правозастосуванні. Доводів щодо такої особливої складності чи важливості питання, якого стосується спір у цій справі, військовою частиною НОМЕР_1 не наведено. Суб`єктивні труднощі у тлумаченні правової норми, які виникають у суб`єкта правозастосування, не обов`язково свідчать, що питання права має фундаментальне значення для правозастосовчої практики. За змістом підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не ставиться у залежність від наявності висновку Верховного Суду з цього питання.

Верховний Суд зауважує, що потреба у формуванні єдиної правозастосовчої практики виникає, передусім, у тих випадках, коли практики з певного питання немає взагалі і її потрібно сформувати, або відсутня єдність у вже сформованій практиці з певного питання.

За вказаних обставин, колегія суддів відхиляє доводи військової частини НОМЕР_1 про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Отже, оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів констатує, що скаржником не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Щодо посилання військової частини НОМЕР_1 на підстави касаційного оскарження, визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, Суд зазначає, що передумовою для перевірки наявності підстав касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій, встановлених пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу у справі незначної складності, є наявність обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

З огляду на зазначене та враховуючи, що заявник, оскаржуючи судове рішення у цій справі, не обґрунтував наявності випадків для відкриття касаційного провадження, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, підстави перевірки інших доводів касаційної скарги відсутні.

Слід зазначити, що фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Верховний Суд зазначає, що суд першої інстанції, з висновка якого погодився і суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, виходив із того, що позивач має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 30000 грн (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань), оскільки позивач у спірні періоди виконував завдання, передбачені Переліком бойових (спеціальних) завдань, за виконання яких здійснюється виплата військовослужбовцям додаткової винагороди на період дії воєнного стану у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з розрахунку 30000 грн на місяць, затверджених Міністром оборони України від 20 листопада 2023 року №3263/дск.

При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що Переліком бойових (спеціальних) завдань, за виконання яких здійснюється виплата військовослужбовцям додаткової винагороди на період дії воєнного стану у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з розрахунку 30000 грн на місяць, затверджених Міністром оборони України від 20 листопада 2023 року №3263/дск, передбачено види бойових (спеціальних) завдань, що виконуються у складі оперативно-стратегічних угруповань військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », «ІНФОРМАЦІЯ_3», « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «ІНФОРМАЦІЯ_4», і за які передбачено виплату додаткової винагороди з розрахунку 30000 грн на місяць, зокрема: інформаційний супровід діяльності та задоволення інформаційних потреб особового складу військових частин (підрозділів).

Згідно змісту листа командира військової частини НОМЕР_1 за №10635/юк від 01 серпня 2024 року, відповідно до бойових розпоряджень командира військової частини НОМЕР_1 , позивач у періоди з 01 грудня 2023 року по 16 грудня 2023 року, з 23 грудня 2023 року по 31 грудня 2023 року, з 01 січня 2024 року по 16 січня 2024 року та з 20 січня 2024 року по 25 січня 2024 року здійснював інформаційний супровід діяльності та задоволення інформаційних потреб особового складу військових частин (підрозділів), також у ці періоди позивача було призначено відповідальним за керівництво Відділом та загальну організацію інформаційного супроводу діяльності за напрямком виявлення причин, передумов і обставин вчинення кримінальних та інших правопорушень, вчинених у в/ч та на військових об`єктах з метою запобігання їх вчиненню і припинення у ЗСУ, захисту майна ЗСУ від розкрадання та інших кримінально протиправних посягань, а також сприяння у межах своєї компетенції органам, що здійснюють ОРД, органам досудового розслідування та суду, ОДВ, ОМС, ОВУ, підприємствам, установа, організаціям у виконанні покладених на них відповідно до законів обов`язку.

Отже, у спірні періоди позивач згідно бойових розпоряджень командира військової частини НОМЕР_1 здійснював інформаційний супровід діяльності та задоволення інформаційних потреб особового складу військових частин (підрозділів).

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є найвищим судом у системі судоустрою України, забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначений процесуальним законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

За таких обставин, Суд не вирішує клопотання про відстрочення сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року у справі №160/21522/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді М.В. Білак

І.В. Желєзний

В.Е. Мацедонська