Справа № 400/270/25
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/270/25

Суддя першої інстанції: Гордієнко Т.О.

Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м.Миколаїв

Повний текст судового рішення складений 04.04.2025

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Шевчук О.А., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

10.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним і скасування рішення від 14.11.2024 №44 про відмову в призначенні йому пенсії за вислугу років; зобов`язання зарахувати до його стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «г» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 01.07.2000 по 20.05.2004, з 09.06.2004 по 31.12.2008, з 15.12.2018 по 26.09.2024 у відповідності до записів у трудовій книжці та період навчання з 01.09.1984 по 09.07.1986; зобов`язання призначити та виплатити йому пенсію за вислугу років на умовах, передбачених пунктом «г» ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 07.11.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач, досягнувши 55 річного віку, звернувся до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«г» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак йому протиправно відмовлено у такому праві з підстав недостатності спеціального стажу роботи не менше 20 років на посадах, що дають право на призначення такого виду пенсії (наявний стаж за обрахунком пенсійного органу становить 6 років 11 місяців 29 днів).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.04.2025 позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення від 14.11.2024 №44; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 1) до страхового стажу: період навчання згідно атестату №7532 з 01.09.1984 по 08.01.1986; період роботи з 01.07.2000 по 20.05.2004; 2) до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи на посаді докера-механізатора на вантажно-розвантажувальних роботах у портах: період роботи з 09.06.2004 по 31.12.2008, з 15.12.2018 по 26.02.2020, з 13.03.2020 по 12.05.2020, з 06.08.2020 по 26.02.2021, з 02.01.2022 по 26.09.2024; зобов`язано Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.11.2024 про призначення пенсії за вислугу років; в решті позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що пенсійним органом протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1984 по 08.01.1986 та період роботи з 01.07.2000 по 20.05.2004, оскільки зазначені періоди підтверджуються записами трудової книжки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. При цьому, суд зауважив, що несплата роботодавцями за позивача страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи (з 01.07.2000 по 20.05.2004), оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа. Також, суд першої інстанції вважав, що період роботи позивача (з 15.12.2018 по 26.02.2020, з 13.03.2020 по 12.05.2020, з 06.08.2020 по 26.02.2021, з 02.01.2022 по 26.09.2024) на посаді докера-механізатора підлягає зарахуванню до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «г» ст.55 Закону України №1788-ХІІ. Разом з тим, суд відмовив у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років, оскільки дії такого характеру можуть мати ознаки втручання у дискреційні повноваження органу пенсійного фонду.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, ГУ ПФУ в Житомирській області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу є правомірним, оскільки загальний страховий стаж позивача складає 31 рік 06 місяців 26 днів, в тому числі спеціальний стаж 6 років 11 місяців 29 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України №1058-IV з урахуванням вимог ст.55 Закону №1788-ХІІ, оскільки п. «г» ст.55 Закону України №1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи, зокрема, для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ГУПФУ в Миколаївській області із заявою від 07.11.2024 про призначення йому пенсії за вислугу років. /а.с.18/

14.11.2024 ГУПФУ в Житомирській області, визначене за принципом екстериторіальності для розгляду заяви, прийнято рішення №44, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.55 Закону №1788-ХІІ у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи. /а.с.14-15/

Так, у рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить: 31 рік 06 місяців 26 днів, спеціальний стаж роботи - 6 років 11 місяців 29 днів.

Разом з тим, до страхового стажу позивача не зараховано: період навчання згідно атестату №7532, оскільки відсутній підпис голови екзаменаційної комісії; період роботи з 01.07.2000 по 04.01.2003, та з 04.01.2003 по 20.05.2004 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , з підстав відсутності назви організацій при прийнятті та згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб з 01.07.2000 по 20.05.2004 відсутні відомості щодо сплати страхових внесків; до спеціального стажу роботи не зараховано: період роботи з 09.06.2004 по 31.12.2008 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про те, що заявник працював механізатором (докером-механізатором) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах; періоди роботи з 15.12.2018 по 26.09.2024 згідно записів трудової книжки та довідки №04/11/2024-01, оскільки відсутні відомості щодо виду діяльності ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв».

Не погоджуючись із вказаним рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки судове рішення оскаржується в частині задоволення позовних вимог, то перевірка законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог апеляційним судом не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон №1058) №1058-IV від 09.07.2003.

Так, ст.8 Закону №1058-IV передбачає право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно приписів ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набрав чинності 01.01.2004.

До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (надалі - Закон №1788-XII).

Так, відповідно до згідно п. «г» ст. 55 Закону України №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту «б» частини першої статті 13 цього Закону.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту «б» частини першої статті 13 цього Закону.

Відповідно до вимог ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.11.2024 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, однак рішенням від 14.11.2024 №44 йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи. /а.с.18, 14-15/

Так, спірним рішенням до страхового стажу позивача не зараховано - період навчання згідно атестату №7532, оскільки відсутній підпис голови екзаменаційної комісії; період роботи з 01.07.2000 по 04.01.2003, та з 04.01.2003 по 20.05.2004 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутні назви організацій при прийнятті та згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб з 01.07.2000 по 20.05.2004 відомості щодо сплати страхових внесків також відсутні; до спеціального стажу роботи не зараховано - період роботи з 09.06.2004 по 31.12.2008 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутня інформація про те, що заявник працював механізатором (докером-механізатором) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах; періоди роботи з 15.12.2018 по 26.09.2024 згідно записів трудової книжки та довідки №04/11/2024-01, оскільки відсутні відомості щодо виду діяльності ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв».

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду його навчання з 01.09.1984 по 08.07.1986, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. «д» ст.56 Закону України №1788 передбачено зарахування до стажу роботи навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до п.8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Згідно атестату №7532 від 09.07.1986, 01.09.1984 позивач вступив до СПТУ-2 та 08.07.1986 закінчив повний курс навчання за професією столяр. Також, трудова книжка НОМЕР_1 від 10.07.1986 містить запис №1, відповідно до якого з 01.09.1984 по 09.07.1986 позивач навчався у СПТУ-2. /а.с.26, 8/

Таким чином, період навчання позивача підлягає врахуванню до його страхового стажу, а посилання відповідача на протилежне з підстав відсутнього підпису голови екзаменаційної комісії є необґрунтованими, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Стосовно незарахування до стажу періоду роботи з 01.07.2000 по 04.01.2003, з 04.01.2003 по 20.05.2004 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутні назви організацій при прийнятті та відомості з 01.07.2000 по 20.05.2004 щодо сплати страхових внесків, слід зазначити наступне.

Так, відповідно до положень Інструкції по порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, яка затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, трудова книжка заповнюється адміністрацією підприємства.

Відповідно до п.1.1 Інструкції 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п.2.11 Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.

Згідно п.1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.2 Інструкції №58 встановлено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

За аналізом наведених положень можна дійти висновку, що трудова книжка заповнюється роботодавцем і на працівника не покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №423/1881/17.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 10.07.1986 позивач прийнятий 01.07.1997 на роботу столяром 3 розряду ТОВ «Техномаш» на підставі наказу №14/1 від 01.07.1997 (запис №13), 04.01.2003 звільнений за власним бажанням на підставі наказу №2/13 від 04.01.2003 (запис №14); 04.01.2003 прийнятий на роботу столяром 3 розряду ПП «Лой Агро» на підставі наказу №3 від 04.01.2003 (запис №15), звільнений за власним бажанням 20.05.2004 на підставі наказу №15/6 від 20.05.2024 (запис №16). /а.с.8 з.б.9/

Таким чином, періоди роботи, зокрема, з 01.07.2000 по 04.01.2003, з 04.01.2003 по 20.05.2004 підтверджені записами трудової книжки та підлягають врахуванню до страхового стажу позивача.

Доводи апелянта щодо наявності підстав для неврахування вказаних періодів роботи до страхового стажу через відсутність зазначення у трудовій книжці назв організацій при прийнятті позивача на роботу не заслуговують на увагу, оскільки записи скріплені печаткою підприємств ТОВ «Техномаш» та ПП «ЛойАгро» та не ставлять під сумнів роботу позивача в зазначених організаціях у спірних періодах.

Крім того, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

У постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а Верховний Суд висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також, судова колегія спростовує посилання пенсійного органу про відсутність відомостей щодо сплати страхових внесків за період з 01.07.2000 по 20.05.2004, оскільки обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а, від 30.09.2019 у справі №414/736/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем протиправно не зараховано до спеціального стажу роботи позивача період роботи: з 09.06.2004 по 31.12.2008 (відсутня інформація про те, що заявник працював механізатором (докером-механізатором) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах), з 15.12.2018 по 26.09.2024 (оскільки відсутні відомості щодо виду діяльності ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв»).

Як зазначалось вище, п. «г» ст. 55 Закону України №1788-XII визначено, що право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи, зокрема, для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Згідно записів №№17, 22 трудової книжки НОМЕР_1 від 10.07.1986 позивач 09.06.2004 прийнятий на роботу докером-механізатором ППР-2 до Миколаївського морського торгівельного порту на підставі наказу №233 від 08.06.2004, 31.12.2008 звільнений за переведенням до ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія». /а.с.9/

Довідкою ДП «Миколаївський морський торговельний порт» від 12.12.2024 №02-11/135 підтверджено, що в період з 25.06.1990 по 17.06.1997 (07 років 02 місяці 22 дні), та в період з 09.06.2004 по 31.12.2008 (04 роки 6 місяців 22 дні) позивач працював повний робочий день в ДП «Миколаївський морський торговельний порт» виконував вантажно-розвантажувальні роботи докером-механізатором за професією докер-механізатор. /а.с.20/

Згідно записів №№32-42 позивач працював з 15.12.2018 по 26.02.2020 у ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» на посаді докера-механізатора, з 13.03.2020 по 12.05.2020 у ТОВ «Стивідорна інвестиційна компанія» на посаді докера-механізатора комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах, з 06.08.2020 по 26.02.2021 ТОВ «Стивідорна інвестиційна компанія» на посаді докера-механізатора комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах, з 02.01.2022 по 26.09.2024 у ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» на посаді докера-механізатора комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах. /а.с.11 з.б.-12/

Згідно довідки ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» від 04.11.2024 №04/11/2024-01 позивач працював повний робочий день і за період з 15.12.2018 по 26.02.2020 (1 рік 3 місяці 15 днів), з 02.01.2022 по 28.02.2022 (1 місяць 26 днів) виконував роботу механізатора (докера-механізатора) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах, зайнятого завантаженням і розвантаженням сипних і навальних вантажів. Вказана довідка надана до пенсійного органу разом із заявою про призначення пенсії.

На підставі наведеного, пенсійним органом протиправно не зараховано до стажу роботи позивача, що дає йому право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «г» ст.55 Закону України №1788-ХІІ періоди роботи: з 15.12.2018 по 26.02.2020, з 13.03.2020 по 12.05.2020, з 06.08.2020 по 26.02.2021, з 02.01.2022 по 26.09.2024.

За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді О.А. Шевчук О.В. Яковлєв