Справа № 420/23752/25
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/23752/25

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

секретар Афанасенко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року у справі № 420/23752/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 секретаря Ірпінської міської ради, Виконавчого комітету Ірпінської міської ради, Ірпінської міської ради, за участю третьої особи Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просила:

- встановити відсутність компетенції (повноважень) у секретаря Ірпінської міської ради ОСОБА_2 на видачу від імені в.о. міського голови розпорядження № 45 від 03.02.2025, № 109-о від 21.03.2025;

- визнати протиправними та скасувати розпорядження в.о. міського голови -секретаря ради Макеєвої Анжели Георгіївни № 45 від 03.02.2025 року, № 109-о від 21.03.2025;

- встановити відсутність компетенції (повноважень) у секретаря Ірпінської міської ради ОСОБА_2 вносити від імені в.о. міського голови на розгляд ради пропозицію щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України шляхом включення до порядку денного п`ятдесятої сесії Ірпінської міської ради питання Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету";

изнати протиправним та скасувати рішення Ірпінської міської ради №3830-50-VIII від 06.03.2025 Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету";

- поновити ОСОБА_1 в структурі Виконавчого комітету Ірпінської міської ради шляхом призначення на посаду - начальника відділу земельних відносин та землевпорядкування Управління містобудування, архітектури та земельних ресурсів виконавчого комітету Ірпінської міської ради - яка за функціональними обов`язками є рівнозначною тій, яку вона займала на час звільнення. Допустити до негайного виконання рішення суду в цій частині.

- стягнути з Виконавчого комітету Ірпінської міської ради на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним відстороненням у сумі 13320,7 грн з утриманням податків при виплаті та покласти на ОСОБА_2 обов`язок покрити шкоду, заподіяну Виконавчому комітету Ірпінської міської ради у зв`язку з виплатою ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним відстороненням;

- стягнути з Виконавчого комітету Ірпінської міської ради на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у сумі 37 297,96 грн з утриманням податків при виплаті та покласти на ОСОБА_2 обов`язок покрити шкоду, заподіяну Виконавчому комітету Ірпінської міської ради у зв`язку з виплатою ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні;

- стягнути з Виконавчого комітету Ірпінської міської ради на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням у сумі 2664,14 грн за кожен день у період з 21.03.2025 (моменту звільнення) по час винесення судом рішення з утриманням податків при виплаті та покласти на ОСОБА_2 обов`язок покрити шкоду, заподіяну Виконавчому комітету Ірпінської міської ради у зв`язку з виплатою ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням.

Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 22 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 секретаря Ірпінської міської ради, Виконавчого комітету Ірпінської міської ради, Ірпінської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії залишив без руху.

Постановляючи вищевказану ухвалу суд першої інстанції надав строк на усунення недоліків та роз`яснив про недоліки, котрі мають бути усунені шляхом надання до суду:

- клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з заявленими вимогами та доказами, з зазначенням обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду з позовними вимогами про оскарження розпорядження в.о. міського голови секретаря ради Макеєвої Анжели Георгіївни № 45 від 03.02.2025 «Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень за посадою» та розпорядження в.о. міського голови секретаря ради Макеєвої Анжели Георгіївни 109-о від 21.03.2025;

- обґрунтування порушення прав, свобод, інтересів позивача рішенням Ірпінської міської ради №3830-50-VIII від 06.03.2025 «Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету» на момент звернення до суду;

- документ про сплату судового збору у розмірі 2180,16 грн або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

04.08.2025 ОСОБА_1 подала до суду клопотання про поновлення строку (а.с. 202-212).

Також 04.08.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про уточнення позовних вимог (а.с.214-223), за змістом якої позовні вимоги виклала у такій редакції:

- визнати протиправними дії секретаря Ірпінської міської ради Макеєвої Анжели Георгіївни щодо видачі від імені в.о. міського голови розпорядження № 45 від 03.02.2025, №109-о від 21.03.2025 ;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження в.о. міського голови -секретаря ради Макеєвої Анжели Георгіївни розпорядження № 45 від 03.02.2025, №109-о від 21.03.2025 ;

- визнати протиправними дії секретаря Ірпінської міської ради Макеєвої Анжели Георгіївни щодо внесення від імені в.о. міського голови на розгляд ради пропозицію щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України шляхом включення до порядку денного п`ятдесятої сесії Ірпінської міської ради питання Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету;

- визнати протиправним та скасувати рішення Ірпінської міської ради №3830-50- VIII від 06.03.2025 Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету;

- поновити ОСОБА_1 в структурі Виконавчого комітету Ірпінської міської ради шляхом призначення на посаду - начальника відділу земельних відносин та землевпорядкування Управління містобудування, архітектури та земельних ресурсів виконавчого комітету Ірпінської міської ради - яка за функціональними обов`язками є рівнозначною тій, яку вона займала на час звільнення. Допустити до негайного виконання рішення суду в цій частині;

- стягнути з Виконавчого комітету Ірпінської міської ради на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним відстороненням у сумі 13320,7 грн з утриманням податків при виплаті та покласти на ОСОБА_2 обов`язок покрити шкоду, заподіяну Виконавчому комітету Ірпінської міської ради у зв`язку з виплатою ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним відстороненням;

- стягнути з Виконавчого комітету Ірпінської міської ради на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у сумі 37 297,96 грн. з утриманням податків при виплаті та покласти на ОСОБА_2 обов`язок покрити шкоду, заподіяну Виконавчому комітету Ірпінської міської ради у зв`язку з виплатою ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні;

- стягнути з Виконавчого комітету Ірпінської міської ради на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням у сумі 2 664,14 грн. за кожен день у період з 21.03.2025 року (моменту звільнення) по час винесення судом рішення з утриманням податків при виплаті та покласти на ОСОБА_2 обов`язок покрити шкоду, заподіяну Виконавчому комітету Ірпінської міської ради у зв`язку з виплатою ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням - повернув позивачу.

Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 11.08.2025 відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 секретаря Ірпінської міської ради, Виконавчого комітету Ірпінської міської ради, Ірпінської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії щодо позовних вимог:

- визнати протиправними дії секретаря Ірпінської міської ради ОСОБА_2 щодо внесення від імені в.о. міського голови на розгляд ради пропозицію щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України шляхом включення до порядку денного п`ятдесятої сесії Ірпінської міської ради питання Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету;

- визнати протиправним та скасувати рішення Ірпінської міської ради №3830-50- VIII від 06.03.2025 Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету;

- визнати протиправними дії секретаря Ірпінської міської ради ОСОБА_2 щодо видачі від імені в.о. міського голови розпорядження № 45 від 03.02.2025, №109-о від 21.03.2025 .

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на звернення до суду відмовив.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 секретаря Ірпінської міської ради, Виконавчого комітету Ірпінської міської ради, Ірпінської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії щодо позовних вимог:

- визнати протиправними та скасувати розпорядження в.о. міського голови - секретаря ради Макеєвої Анжели Георгіївни № 45 від 03.02.2025, № 109-о від 21.03.2025;

- поновити ОСОБА_1 в структурі Виконавчого комітету Ірпінської міської ради шляхом призначення на посаду - начальника відділу земельних відносин та землевпорядкування Управління містобудування, архітектури та земельних ресурсів виконавчого комітету Ірпінської міської ради - яка за функціональними обов`язками є рівнозначною тій, яку вона займала на час звільнення. Допустити до негайного виконання рішення суду в цій частині;

- стягнути з Виконавчого комітету Ірпінської міської ради на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним відстороненням у сумі 13320,7 грн з утриманням податків при виплаті та покласти на ОСОБА_2 обов`язок покрити шкоду, заподіяну Виконавчому комітету Ірпінської міської ради у зв`язку з виплатою ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним відстороненням;

- стягнути з Виконавчого комітету Ірпінської міської ради на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у сумі 37 297,96 грн. з утриманням податків при виплаті та покласти на ОСОБА_2 обов`язок покрити шкоду, заподіяну Виконавчому комітету Ірпінської міської ради у зв`язку з виплатою ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні;

- стягнути з Виконавчого комітету Ірпінської міської ради на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням у сумі 2 664,14 грн. за кожен день у період з 21.03.2025 року (моменту звільнення) по час винесення судом рішення з утриманням податків при виплаті та покласти на ОСОБА_2 обов`язок покрити шкоду, заподіяну Виконавчому комітету Ірпінської міської ради у зв`язку з виплатою ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням - повернув позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій зазначила, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права на підставі чого просила його скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- висновок суду першої інстанції, що рішення Ірпінської міської ради № 3830-50- VIII від 06.03.2025 «Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету» є лише початком процесу реорганізації і саме по собі не може порушувати права чи інтереси позивача - є передчасним та таким, що виходить за межі повноважень суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження;

- висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за позовною вимогою про визнання протиправними дії секретаря Ірпінської міської ради Макеєвої А. Г. щодо видачі від імені в.о. міського голови розпорядження № 45 від 03.02.2025, №109-о від 21.03.2025 обґрунтований судом наступним чином: неправомірність дій при прийнятті рішень не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками таких дій - суперечить завданням адміністративного судочинства та нормам КАС України.

- суд першої інстанції залишив поза увагою, що спроба позасудового поновлення на посаді є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Такий підхід відповідає принципу процесуальної економії, не може бути розцінений як пасивність. Дотримання строків має оцінюватися з урахуванням дій, спрямованих на направлене захисту своїх прав, а не формального реагування. Інтерпретація судом першої інстанції у цьому питанні суперечить правовим позиціям Верховного Суду та стандартам ЄСПЛ.

Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Так, відмовляючи у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дії секретаря Ірпінської міської ради А.Макеєвої щодо внесення від імені в.о. міського голови на розгляд ради пропозицію щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України шляхом включення до порядку денного п`ятдесятої сесії Ірпінської міської ради питання «Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету"; визнання протиправним та скасування рішення Ірпінської міської ради №3830-50- VIII від 06.03.2025 «Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету» суд першої інстанції виходив із таких міркувань.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання протиправними дії секретаря Ірпінської міської ради щодо внесення від імені в.о. міського голови на розгляд ради пропозицію щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів та визнання протиправним та скасування рішення Ірпінської міської ради №3830-50-VIII від 06.03.2025 «Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ставить питання щодо правомірності змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, посаду у складі яких вона обіймає. Вказує, що у новоствореному управлінні передбачено збереження аналогічних посад начальників відділів, кількість штатних одиниць фактично не змінилась, функціонал зберігся, однак позивачу не було запропоновано переведення на суміжну посаду, хоча це прямо передбачено статтею 42 КЗпП України.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції, врахував усталену практику Європейського суду з прав людини (надалі-ЄСПЛ), за змістом якої право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним. воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Також посилаючись на приписи пунктів 18,19 частини першої статті 4 КАС України суд першої інстанції висновував, що оскаржуване рішення є актом індивідуальної дії, оскільки видане відповідачем на підставі статте1 26, 42 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; не містить загальнообов`язкових правил поведінки; не регулює певний вид суспільних відносин, а спрямоване на виникнення конкретних правовідносин щодо затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, не розраховане на багаторазове застосування, а вичерпує дію після затвердження структури виконавчих органів ради, штату керівництва та її виконавчого комітету, загальної чисельності керівництва та виконавчих органів.

Таким чином, до повноважень відповідної ради належать прийняття рішень щодо затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, утворення інших виконавчих органів ради, а також внесення змін до цих рішень.

Також суд першої інстанції зазначив, що за загальним правилом власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган сам вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників, якщо інше не встановлено обов`язковим для нього нормативно-правовим актом. Питання про доцільність скорочення посад, чисельності працівників, структури підприємства, установи, організації судом не обговорюється, оскільки це було б втручанням у діяльність такого підприємства, установи, організації.

З урахуванням викладеного, твердження ОСОБА_1 про те, що оскаржувані дії та рішення порушує її право на проходження публічної служби, суд першої інстанції відхилив, оскільки з прийняттям вказаного рішення лише розпочинається процедура реорганізації структури Ірпінської міської ради і на цій стадії неможливо дійти висновку про те, що це право позивача порушується, а відтак на підставі наведених вище положень частини першої статті 5 КАС України унеможливлює розгляд таких вимог у порядку адміністративного судочинства.

Врахувавши висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 580/2623/19, суд першої інстанції зазначив, що оскільки оскаржуване рішення Ірпінської міської ради не порушує прав, свобод або інтересів позивача, це унеможливлює заявлення позовних вимог про визнання протиправним, нечинним та/або скасування такого рішення не лише в порядку адміністративного, а й іншого виду судочинства, у контексті спірних правовідносин та суб`єктного складу учасників справи.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, законодавчі обмеження стосовно можливості оскарження актів індивідуальної дії не шкодять самій суті правана доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені в суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки.

Право на належний судовий захист прав та інтересів особи передбачає можливість звернення до суду лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2025 у справі №990/335/24).

Тобто право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт виданий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 9901/22/17, від 06.06. 2018 та 12.06.2018 у у справах № 800/489/17 та № 800/587/17 відповідно, від 16.10.2018 у справі № 9901/415/18, від 9.04.2019 у справі № 9901/611/18).

Велика Палата Верховного Суду у п. 7.24 постанови від 30.05.2024 у справі 990/143/24 зазначила, що оцінка рішення суб`єкта владних повноважень на предмет його правомірності залежить від юридичних наслідків, породжених цим рішенням як індивідуально-правовим актом. Самі лише мотиви, з яких прийняте таке рішення, без врахування встановлених ним юридичних наслідків для особи, чиїх прав та/чи законних інтересів воно стосується, не є тим чинником, від якого залежить оцінка рішення на предмет правомірності.

Натомість, з аналізу змісту позовної заяви не вбачається наявності спору, який може бути розглянутий як у порядку адміністративного судочинства, так і в судовому порядку взагалі. Адже як зазначила ОСОБА_1 у позовній заяві спірне рішення стало підставою для організації процедури скорочення працівників виконавчого комітету Ірпінської міської ради шляхом видачі розпорядження №85-о від 06.03.2025.

Проте вказані рішення суб`єкта владних повноважень не були застосовні відносно позивачки, з огляду на те, що вона була звільнена з посади за інших правових підстав.

Отже оскаржуване рішення не створило юридично значимих наслідків для позивачки, тобто не спричинили зміну стану її суб`єктивних прав та обов`язків.

Відтак, апеляційний суд констатує, що спірне рішення не стосувалося позивачки, воно не породжувало, не змінювало і не припиняло її прав чи обов`язків у сфері публічно-правових відносин, що унеможливлювало оскарження нею цього індивідуального акта незалежно від того, вважає чи не вважає вона, що такий акт опосередковано зачіпає її права та/ або законні інтереси.

Окрім того, відповідаючи на довід апеляційної скарги, що саме рішення міської ради про зміну структури унеможливлює відновлення порушених прав і створює реальну перешкоду для виконання майбутнього судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що така вимога заявлена для уникнення можливих, прогнозованих майбутніх дій, які позивач вважає протиправними, проте резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи від вчинення дій на майбутнє ( див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 № 9901/393/19/92747367).

Будь яких інших підстав, щодо порушення цим рішенням прав позивачки, наприклад, порушення оскаржуваним рішенням прав позивачки, як члена територіальної громади тощо, ОСОБА_1 не наведено.

При цьому, колегія суддів враховує, що охоронюваний інтерес повинен бути врахований судом, навіть якщо особа не є прямим учасником спірних правовідносин, але на неї можуть бути покладені додаткові обов`язки (див. постанову Верховного Суду 11.11.2024 у справі №160/7289/22).

Однак у цих спірних правовідносинах, з урахуванням правових підстав адміністративного позову, оскаржувані дії та рішення не можна розглядати, навіть опосередковано, як рішення про права та інтереси ОСОБА_1 .

Наведене у свій сукупності підтримує висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у цій частині позовних вимог.

Щодо позовних вимог про протиправність дій секретаря Ірпінської міської ради ОСОБА_2 щодо внесення від імені в.о. міського голови на розгляд ради пропозицію щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів; видачі від імені в.о. міського голови розпорядження №45 від 03.02.2025, №109-о від 21.03.2025, суд першої інстанції правильно зазначив, що вказані дії є складовою процедури ухвалення спірного рішення Ірпенської міської ради, а відтак оцінку їх правомірності не може бути надано судом окремо від оскарження рішення, прийнятого за наслідком вчинення таких дій.

Так, одним із способів захисту порушених суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів, ст. 5 КАС України визначає визнання протиправним та скасування індивідуального акта.

В свою чергу, неправомірність дій при прийнятті рішень не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками таких дій.

Так само вказаний висновок стосується й позовної вимоги про визнання протиправними дій секретаря Ірпінської міської ради Макеєвої Анжели Георгіївни щодо видачі від імені в.о. міського голови розпорядження № 45 від 03.02.2025, №109-о від 21.03.2025.

За приписами частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, установленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням установленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Отже, відсутність управлінських функцій відповідачів при прийнятті оскаржуваного рішення, відсутність правовідносин між позивачем та відповідачем внаслідок прийняття оскаржуваного рішення та вчинених дій та відсутність порушених трудових прав позивача внаслідок прийняття оскаржуваних рішень свідчать про відсутність спору, що у свою чергу виключає можливість звернення до суду.

При цьому поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Вищезазначені правові висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №9901/663/18, від 12.12.2018 у справі №802/2474/17-а; від 22.03.2018 у справі №800/559/17, від 03.04.2018 у справі №9901/152/18, від 30.05.2018 у справі №9901/497/18, від 05.02.2019 у справі №9901/638/18 та від 27.02.2019 у справі №9901/798/18.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними та скасування розпорядження в.о. міського голови - секретаря ради Макеєвої Анжели Георгіївни № 45 від 03.02.2025, № 109-о від 21.03.2025 та похідних вимог, колегія суддів зазначає таке.

Як установив суд першої інстанції, розпорядженням в.о. міського голови секретаря ради Макеєвої А.Г. № 45 від 03.02.2025 «Про проведення службового розслідування та відсторонення від здійснення повноважень за посадою», наказано, окрім іншого: провести службове розслідування для встановлення або спростування обставин, причин та умов, що сприяли ймовірному неналежному виконанню, перевищенню своїх повноважень та недодержанню вимог законодавства начальником відділу земельних ресурсів Анастасією Черкас при здійсненні повноважень, передбачених Положенням про земельний відділ (п.1); відсторонити начальника відділу земельних ресурсів Анастасію Черкас від здійснення повноважень на посаді з 03 лютого 1014 року на період проведення службового розслідування зі збереженням обов`язкових виплат заробітної плати. На період відсторонення начальника відділу земельних ресурсів Анастасії Черкас від здійснення повноважень за посадою покласти їх виконання на головного спеціаліста відділу земельних ресурсів ОСОБА_5 .

На розпорядженні №45 від 03.02.2025 наявна відмітка, про ознайомлення ОСОБА_1 з означеним розпорядженням 17.03.2025.

Розпорядженням в.о. міського голови секретаря ради Макеєвої Анжели Георгіївни № 109-о від 21.03.2025, звільнено ОСОБА_1 із займаної посади начальника відділу земельних ресурсів 21.03.2025 за прогул без поважних причин згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

На розпорядженні 109-о від 21.03.2025 наявна відмітка, про ознайомлення ОСОБА_1 з означеним розпорядженням 31.03.2025.

В ухвалі суду першої інстанції від 22.07.2025 зазначено, що позивачем було пропущено встановлений статтею 122 КАС України місячний строк для звернення до суду за позовними вимогами щодо оскарження цих рішень.

04.08.2025 позивачкою до суду скеровано клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду у якому ОСОБА_1 обґрунтовуючи поважність причин для поновлення строку зазначила, що 30.04.2025 так і не отримавши запитуваної інформації та копій документів в межах місячного строку з моменту інформування про звільнення з посади вона звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до секретаря Ірпінської міської ради ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Ірпінської міської ради, третя особа ОСОБА_6 про визнання протиправними дій, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, встановлення факту мобінгу, стягнення моральної шкоди та клопотанням про забезпечення доказів (справа № 420/13676/25),

Позовну вимоги згідно вищезазначеної позовної заяви були такими: 1. Визнати протиправними дії в.о. міського голови-секретаря ради Макеєвої А.Г., Виконавчого комітету Ірпінської міської ради щодо видачі розпоряджень № 45 від 03.02.2025, № 109-о від 21.03.2025 та встановити їх нікчемність; 2. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Ірпінської міської ради; 3. Стягнути з Виконавчого комітету Ірпінської міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу: з 17.03.2025 по 21.03.2025 у зв`язку з незаконним відстороненням; з 21.03.2025 по день ухвалення судового рішення - у зв`язку з незаконним звільненням. Розмір буде уточнений під час розгляду справи. 4. Встановити факт мобінгу щодо ОСОБА_4 , вчиненого секретарем ради Макеєвою А.Г. та невстановленими на момент подачі позовної заяви особами, які підписали Акт про її відсутність на робочому місці 18.03.2025 року, службову записку від 18.03.2025, Акт відсутність про відсутність на робочому місці 19.03.2025, службову записку від 19.03.2025. 5. Стягнути з виконавчого комітету Ірпінської міської ради на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 у справі № 420/13676/25 суд залишив позовну заяву без руху з детальним обґрунтуванням недоліків, які перешкоджали відкриттю провадження у справі, у тому числі щодо необхідності приведення позовної заяви у відповідність до ст. 160 КАС України шляхом уточнення позовних вимог.

12.05.2025, на виконання вимог ухвали суду, було направлено клопотання про усунення недоліків позовної заяви, у тому числі подано уточнену позовну заяву з такими позовними вимогами: 1) Розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 2) Встановити відсутність компетенції (повноважень) секретаря Ірпінської міської ради А.Макеєвої видавати від імені в.о. міського голови розпорядження № 45 від 03.02.2025, № 109-о від 21.03.2025; 3) Визнати протиправними та скасувати розпорядження в.о. міського голови-секретаря ради Макеєвої А.Г .№ 45 від 03.02.2025, № 109-о від 21.03.2025; 4) Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Ірпінської міської ради; 5) Стягнути з Виконавчого комітету Ірпінської міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу: з 17.03.2025 по 21.03.2025 - у зв`язку з незаконним відстороненням; з 21.03.2025 по день ухвалення судового рішення - у зв`язку з незаконним звільненням. Розмір буде уточнений під час розгляду справи; 6) Визнати протиправними дії секретаря ради А. Макеєвої, які порушують права позивача на гідне ставлення, повагу до честі й гідності, право на працю в безпечному психологічному середовищі, що виразилися у систематичному моральному та психологічному тиску (мобінгу) на позивача, зокрема: - поширення 02.02.2025 недостовірної та дискредитуючої інформації про Позивача у внутрішній групі в месенджері WhatsApp, учасниками якої є всі працівники виконавчого комітету Ірпінської міської ради; - ініціювання безпідставного службового розслідування з метою соціальної ізоляції Позивача шляхом відсторонення від посади; - зобов`язання надати письмові пояснення щодо причин відсутності на роботі 18.03.2025 та 19.03.2025 - на підставі неправдивої інформації, наданої особами, які не є безпосередніми керівниками або уповноваженими посадовими особами; - застосування в момент відсторонення Позивача від посади дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення шляхом підписання розпорядження заднім числом - без попереднього з`ясування об`єктивних обставин на підставі неправдивих даних про нібито прогул, які були надані та зафіксовані особами, що не мають повноважень контролювати робочий час Позивача; - ігнорування звернень Позивача із запереченнями, ненадання належних відповідей; - створення ворожої атмосфери в колективі, приниження ділової репутації Позивача. 7) Визнати бездіяльність Виконавчого комітету Ірпінської міської ради протиправною в частині невжиття заходів щодо захисту права позивача на гідне ставлення, повагу до честі й гідності, права на працю в безпечному психологічному середовищі; 8) Стягнути з виконавчого комітету Ірпінської міської ради на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень; 9) Судові витрати у справі покласти на Відповідача1, Відповідача 2.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 у справі № 420/13676/25 суд повернув позовну заяву на підставі частини. 4, 5 ст. 172 КАС України ( об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належать розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом) оскільки вимоги, заявлені у позові в частині п. 6, 7 уточненого позову не є публічно-правовими, так як в них порушено питання приватно-правових відносин (захист честі, гідності та ділової репутації позивача, а також стягнення моральної шкоди, що пов`язана із захистом таких прав).

29.05.2025 позивачем було подано до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 у справі № 420/13676/25 з огляду на те, що предмет цього спору пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку посадової особи органу місцевого самоврядування та стосується проходження публічної служби, зокрема, служби в органі місцевого самоврядування.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2025 апеляційна скарга була залишена без задоволення, а ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 - без змін.

Постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2025, яку позивач отримала 17.06.2025, змусила почати підготовку 2 окремих позовів в порядку різних видів судочинства (цивільного та адміністративного).

Апелянтка також підкреслювала, що міським головою О. Маркушиним було видано розпорядження № 170, яким визнані нікчемними з моменту прийняття розпорядження секретаря Ірпінської міської ради А.МАКЕЄВОЇ № 22 від 30.01.2025 «Про виконання обов`язків міського голови», № 51 від 04.02.2025 «Про виконання обов`язків міського голови», № 92 від 21.03.2025 «Про виконання обов`язків та здійснення повноважень міського голови», № 118 від 23.04.2025 «Про виконання обов`язків та здійснення повноважень міського голови» та усі розпорядження, видані секретарем Ірпінської міської ради А. МАКЕЄВОЮ у період відсутності компетенції виконувати обов`язки міського голови, від імені в.о. міського голови про покладення виконання обов`язків міського голови на третіх осіб, як такі, що видані особою, яка не мала на це повноважень, і які не породжують правових наслідків і не підлягають виконанню. Частину незаконно звільнених секретарем ради працівників міський голова поновив на посадах у зв`язку з процесуальною можливістю здійснити таке поновлення

03.07.2025, у зв`язку з черговим відстороненням Ірпінського міського голови ОСОБА_6 від посади відповідно до ухвали Печерського районного суду міста Києва від 03.07.2025 по справі №757/29520/25-к, секретар ради А. Макеєва видала від імені міського голови розпорядження № 196 про те, що приступає до виконання обов`язків міського голови.

Вже 17.07.2025 позивачем був поданий позов у даній справі.

Отже, первісно у період з 17.03.2025 до 30.04.2025 позивач дізналась про своє незаконне відсторонення та звільнення, представництво інтересів спочатку здійснювала адвокат ОСОБА_5 , потім ОСОБА_6 , які намагалися шляхом направлення адвокатських запитів сформувати позицію майбутнього позову, позов був поданий 30.04.2025 без запитуваних адвокатами документів з метою дотримання строку звернення до адміністративного суду, у період з 30.04.2025 по 16.06.2025 відбувався його судовий розгляд, 17.06.2025 стало відомо про те, що необхідно подавати 2 окремі позови в порядку різних видів судочинства, у період з 23.06.2025 по 03.07.2025 існувала ймовірність поновлення у позасудовому порядку, у період з 04.07.2025 по 17.07.2025 був підготовлений та поданий до суду позов у цій справі.

Розглянувши відповідне клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, суд першої інстанції виходив з такого.

Так, зокрема, пославшись на приписи статей 4, 122 КАС України суд першої інстанції зазначив, що спір, окреслений у позовній заяві пов`язаний з проходженням позивачем публічної служби, а тому у даному випадку застосуванню підлягає місячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, до суду з даним позовом позивачка звернулася 17.07.2025, при цьому зі спірними рішеннями була ознайомлена 17.03.2025 та 31.03.2025.

Відтак, позивачкою було пропущено встановлений статтею 122 КАС України місячний строк для звернення до суду за вказаними позовними вимогами.

Позивач указувала, що первинно позов був поданий 30.04.2025, а у період з 30.04.2025 по 16.06.2025 відбувався судовий розгляд справи за цим позовом. 17.06.2025 (після апеляційного перегляду) стало відомо про те, що необхідно подавати 2 окремі позови в порядку різних видів судочинства. Зазначає, що у період з 23.06.2025 по 03.07.2025 існувала ймовірність поновлення у позасудовому порядку.

Зазначені обставини, на думку позивача, є підставою для поновлення пропущеного строку на звернення до суду.

Оцінюючи з точки зору поважності пропуску строку звернення до суду доводи позивача, викладені у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, суд першої інстанції вказав, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20.11.2019 у справі № 9901/405/19, вказала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26.10.2023 (справа №990/139/23) та від 01.02.2024 (справа №990/270/23) вказала, що установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

На момент звернення позивача до Одеського окружного адміністративного суду як 30.04.2025 так й 17.07.2025, не відбулось зміни юрисдикції належності цього спору, а дії позивача щодо оскарження спірних рішень з порушенням правил об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, на переконання суду першої інстанції, не можуть бути виправдані оскарженням спірних рішень до неналежного суду з порушень строку звернення.

Більш того, відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.256 КАС України, ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом; ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Урахувавши наведене, суд першої інстанції відхилив посилання позивачки на оскарження ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 у справі № 420/13676/25 до суду апеляційної інстанції та посилання на момент розгляду апеляційної скарги, як поважність пропуску звернення до суду.

Також на переконання суду першої інстанції й ймовірність поновлення на посаді у позасудовому порядку, яка за припущенням позивача існувала у певний період, не може бути визнана обставиною, яка безпосередньо унеможливлювала або ускладнювала можливість звернення до суду у визначений законом строк, адже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Звернення ж позивача до адвокатів та отримання (не отримання) відповіді на поданий адвокатом запит свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в цьому випадку.

Даний висновок узгоджується з практикою Верховного Суду, висловленою у постанові від 08.03.2023 у справі № 620/7954/21.

Також суд першої інстанції, вирішуючи спірне питання заначив, що КАС України взагалі не передбачено можливості зупинення чи переривання строків звернення з позовом до адміністративного суду.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Запроваджений в КАС України інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин, саме тому його застосування не може свідчити про надмірний формалізм.

Строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося ухвалювати рішення щодо подій, які мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними. Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень(див. рішення ЄСПЛ Олександр Волков проти України», заява № 21722/11 від 09.01.2013).

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права. Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин; при цьому, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (справа ЄСПЛ «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А.» проти Іспанії», п. 109).

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції ґрунтовно відхилив наведені позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду.

На спростування доводів апеляційної скарги, що неможливості подати своєчасно позов з об`єктивних причин, колегія суддів зазначає, що із інформації ресурсів Судова влада України , Єдиного державного реєстру України, вбачається, що ОСОБА_1 протягом цього часу неодноразово зверталась до Одеського окружного адміністративного суду із заявами про забезпечення позову (повноваження суду самостійно перевіряти такі відомості зазначені у постанові Верховного Суду від 24.10.2024 у справі № 752/8103/13-ц.).

Так, зокрема, відповідно до ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 у справі № 420/14004/25 ОСОБА_1 разом з іншими особами звернулась до суду із заявою забезпечення позову до пред`явлення позову, у якій, серед іншого, просила зупинити дію розпорядження в.о. міського голови- секретаря ради Макеєвої А.Г. №109-о від 21.03.2025 про звільнення з посади та допустити її до виконання посадових обов`язків начальника відділу земельних ресурсів.

Згідно ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 у справі № 420/15002/25 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою забезпечення позову до пред`явлення позову, у якій серед іншого просила зупинити дію рішення Ірпінської міської ради №3830-50-VIII від 06.03.2025 «Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету" до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Згідно ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 15.05.2025 у справі 420/15130/25 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою забезпечення позову до пред`явлення позову про зупинення дії рішення Ірпінської міської ради №3830-50-VIII від 06.03.2025 «Про внесення та затвердження змін в структурі виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету» до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Відповідно до частини 2 статі 153 КАС України у разі поданні заяви про забезпечення позову до подання заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Зважаючи на наведене, колегія суддів висновує, що ОСОБА_1 звернувшись із відповідними заявами була готова подати адміністративний позов із аналогічними вимогами, у зв`язку з чим, наведені апелянтом причини несвоєчасного подання позову слід відхилити.

Вирішуючи спірне питання колегія суддів також враховує, що ОСОБА_1 має юридичну освіту ( див. трудову книжку, а.с. 20-23).

В ухвалі про неприйнятність від 15.09.2022 по справі ZBYRANYK AND SMETANIN v. Ukraine (№ 453/21 та № 9741/21) ЄСПЛ зазначив, що юристи мають розуміти, що з огляду на обов`язок ЄСПЛ розглядати твердження про порушення прав людини вони повинні проявляти високий рівень професійної розсудливості та конструктивної співпраці з ЄСПЛ, не допускаючи подання необґрунтованих заяв, і як до початку провадження, так і після нього ретельно вивчати всі деталі справи, чітко дотримуватися всіх відповідних процедурних правил і наполегливо закликати своїх клієнтів робити те ж саме.

Наведені висновки, серед іншого, слугували підставою для постановлення ухвали про неприйнятність заяви.

Таким чином, колегія суддів констатує, що ОСОБА_1 з огляду на її наявність юридичної освіти не продемонструвала уважне ставлення до дотримання процесуальних вимог національного законодавства, зокрема до строків для подання адміністративного позову.

Зважаючи на наведе колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.

Викладені в цій постанові мотиви та аргументи дають відповідь на всі суттєві доводи апеляційної скарги.

Крім того, в ухвалі суду першої інстанції від 22.07.2025 вказано, що виявлені недоліки позовної заяви мають бути усунені, окрім іншого, шляхом надання до суду документу про сплату судового збору у розмірі 2180,16 грн або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач посилається на те, що до позовної заяви додано 2 квитанції: 1) 9535-2233-8621-5241 від 12.05.2025 про сплату судового збору у розмірі 3633,60 грн; 2) 6825-0215-9652-8066 від 30.04.2025 про сплату судового збору у розмірі 4844,80 грн.

Проте, згідно даних КП «ДСС» судовий збір за ID: 6825-0215-9652-8066 від 30.04.2025 про сплату судового збору у розмірі 4844,80 грн зараховано по справі №420/13676/25, а відтак вимоги ухвали суду першої інстанції від 22.07.2025 в частині наданні доказів сплати судового збору у розмірі 2180,16 грн, позивачем не виконано, отже недоліки позовної заяви у цій частині не усунуто.

Наведені обставини правильно враховані судом першої інстанції, як додатковою та самостійною підставою для повернення позовної заяви.

Зазначене апелянтом не спростовано.

Апеляційний суд враховує усталену практику ЄСПЛ, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п. п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994.

При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх ( див. п.30 рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001).

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 294, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року у справі № 420/23752/25 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення і підписання повного судового рішення - 23 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді А.Г. Федусик Г.В. Семенюк