Справа № 826/5737/16
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5737/16 Суддя (судді) першої інстанції: Білоноженко М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Грибан І.О., Карпушової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Калька Дмитра Олексійовича 31.03.2025 звернувся через підсистему «Електронний суд» до Київського окружного адміністративного суду з клопотанням 12.06.2025 про накладення штрафу та встановлення нового строку виконання судового рішення.

У клопотанні позивач просить суд:

- накласти на Київського міського голову та депутатів Київської міської ради штраф за невиконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.11.2016 по справі № 826/5737/16;

- встановити Київській міській раді новий строк для подання звіту виконання судового рішення, а саме постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.11.2016 по справі № 826/5737/16, про що винести відповідну ухвалу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 клопотання представника ОСОБА_1 про накладення штрафу та встановлення нового строку виконання судового рішення від 12.06.2025 залишено без задоволення.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалою від 04.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення. В той же час, представник позивача подав повторно клопотання про накладення штрафу та встановлення нового строку виконання судового рішення, яке зареєстроване 30.06.2025 та передано для розгляду судді Білоноженко М.А. Суд дійшов висновку, що позивачем вчиняються дії щодо оскарження ухвали Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року про повернення без розгляду клопотання від 31.03.2025 про накладення штрафу та встановлення нового строку виконання судового рішення. Отже, вказані обставини, на думку суду, свідчать про непослідовність дій позивача.

Не погодившись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Калько Дмитро Олексійович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, направити матеріали справи до суду першої інстанції для розгляду по суті клопотання ОСОБА_1 від 12.06.2025.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції є передчасними та такими, що порушують право позивача на доступ до правосуддя, передбачене статтею 55 Конституції України.

Апелянт вважає, що суд порушив статтю 6 Кодексу адміністративного судочинства України, проігнорувавши принцип верховенства права.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2025 та від 15.09.2025 відкрито провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Калько Дмитра Олексійовича, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Від Київської міської ради 25.08.2025 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Колегія суддів не приймає до уваги зазначений відзив під час розгляду апеляційної скарги, оскільки у змісті відзиву наведені доводи, заперечення та обґрунтування щодо клопотання позивача про накладення штрафу та встановлення нового строку виконання судового рішення по суті.

Будь-яких мотивів щодо оскаржуваної ухвали Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року відзив на апеляційну скаргу не містить.

Від представника позивача 02.09.2025 надійшла відповідь на відзив, в якій просить суд при розгляді апеляційної скарги не враховувати доводи та твердження, які викладені представником відповідача у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Апеляційне провадження у справі відкрито з метою перевірки доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

В контексті порушеного питання, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Стаття 55 Конституції України, визначає, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення». Також, Суд у справі Bellet v. Fгаnсе зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві».

Суд відзначає, що одним із елементів права на суд є право на доступ до суду, отже особа повинна мати можливість подати справу на розгляд, а суд повинен розглянути її без зайвих та неналежних правових чи практичних перешкод. Таке право покладає на державу як негативний обов`язок, - тобто утриматися від створення неналежних процесуальних перешкод для доступу до суду, - так і позитивний, тобто забезпечити практичний та ефективний доступ до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, причиною залишення без задоволення, поданого представником позивача клопотання про накладення штрафу та встановлення нового строку виконання судового рішення від 12.06.2025, є вчинення позивачем дій щодо оскарження ухвали Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року про повернення без розгляду клопотання від 31.03.2025 про накладення штрафу та встановлення нового строку виконання судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено такої підстави для залишення клопотання без розгляду.

В даному випадку, позивач, не погоджуючись із ухвалою суду, реалізував своє право на її оскарження до суду апеляційної інстанції.

Вищевказані обставини не можуть перешкоджати позивачу повторно подати клопотання про накладення штрафу та встановлення нового строку виконання судового рішення до суду першої інстанції.

Так, подаючи повторне (аналогічного змісту) клопотання від 12.06.2025 до суду першої інстанції, ОСОБА_1 реалізував своє право, яке передбачено частиною п`ятою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України. У суду першої інстанції були відсутні правові підстави про залишення без розгляду поданого клопотання.

Більше того, наявні у матеріалах справи відомості не дають обґрунтованих процесуальних підстав для встановлення факту зловживання процесуальними правами позивачем, про що зазначено судом першої інстанції в мотивувальній частині ухвали суду.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 02.07.2025 - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

За змістом частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись статтями 242, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі №826/5737/16 - скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

О.В.Карпушова