Справа № 160/22474/25
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "УКРПОШТА" про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "УКРПОШТА", у якому позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Яке відділення АТ «Укрпошта» отримало лист від ГУ ДПС у Дніпропетровській області (яке відділення оформило цей лист для відправлення) на моє ім`я копії якого у додатку до цього запиту?
Яке відділення АТ «Укрпошти» повинно було вручити цей лист за моєю адресою, але не вручило мені з відміткою повернення (або не вручення)?
Які заходи вчинялись працівниками відділення поштового зв`язку для сповіщення ОСОБА_1 щодо наявності вищевказаного листа?
На підставі яких відомостей було встановлено, що ОСОБА_1 відсутня за відповідною адресою?
Яка причина не вручення мені цього листа та його повернення назад до ГУ ДПС у Дніпропетровської області, коли всі інші відправлення вручаються своєчасно?
Надати повний деталізований трекінг (повну інформацію про вищезазначене відправлення на всіх стадіях переселення цього листа з відображенням дат, статусів відправлення (листа) на всіх стадіях від прийняття цього відправлення від відправника до повернення назад і отримання відправником повернутого листа після не вручення цього листа отримувачу (адресату якому воно відсилалось).
Позивачка відповідь на запит від 02.07.2025 року не отримала.
2. Яке відділення АТ «Укрпошти» отримало лист від ГУ ДПС у Дніпропетровській області (яке відділення оформило цей лист для відправлення) на моє ім`я копії якого у додатку до цього запиту?
3. Яке відділення АТ «Укрпошти» повинно було вручити цей лист за моєю адресою, але не вручило мені з відміткою повернення (або не вручення)?
4.Які заходи вчинялись працівниками відділення поштового зв`язку для сповіщення ОСОБА_1 щодо наявності вищевказаного листа?
5.На підставі яких відомостей було встановлено, що ОСОБА_1 відсутня за відповідною адресою?
6. Яка причина не вручення мені цього листа та його повернення назад до ГУ ДПС у Дніпропетровської області, коли всі інші відправлення вручаються своєчасно?
8. Надати повний деталізований трекінг (повну інформацію про вищезазначене відправлення на всіх стадіях переселення цього листа з відображенням дат, статусів відправлення (листа) на всіх стадіях від прийняття цього відправлення від відправника до повернення назад і отримання відправником повернутого листа після не вручення цього листа отримувачу (адресату якому воно відсилалось).
АТ «Укрпошта» у своїй діяльності суворо дотримується вимог та положень чинного законодавства України.
Відповідно до вимог п.107 Правил, заяви про внутрішні реєстровані поштові відправлення приймаються в паперовій або електронній формі протягом шести місяців з дня прийняття їх для пересилання.
Відповідно до ст. 32 Закону України «Про поштовий зв`язок», оператор поштового зв`язку не несе відповідальності за поштові відправлення, якщо: заяву про розшук поштового відправлення (поштового переказу) подано до об`єкта поштового зв`язку після спливу шести місяців з дня приймання такого поштового відправлення.
Для уникнення непорозумінь у майбутньому, просимо врахувати вказану інформацію при подальших зверненнях.».
Позивачка уважає, що відповідач вказаним листом відмовив у наданні запитуваної інформації , тому звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 5 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Статтею 20 Закону № 2657-XII визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2939-VІ публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (пункт 1 частини 1 статті 3 Закон № 2939-VI).
Згідно з частиною 2 статті 5 цього ж Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.
Статтею 12 Закону № 2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 2939-VІ розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
Стаття 14 встановлено обов`язки розпорядників інформації, відповідно до яких вони зобов`язані:
1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами;
2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні;
3) вести облік запитів на інформацію;
4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо;
5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації;
6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Тобто обов`язок оприлюднювати інформацію не виключає і не замінює обов`язку надавати достовірну, точну та повну інформацію.
Строк розгляду запитів на інформацію встановлений статтею 20 Закону № 2939-VI, відповідно до частини 1 якої розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робо цієї ж статті у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Статтею 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлені випадки відмови в задоволенні запиту на інформацію.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Так, як вже було зазначено вище, відповідно до пп. 4 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
Відповідно до п. 1.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» аналіз визначення поняття «публічна інформація» та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у статті 13 Закону № 2939-VI, свідчить, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях: уся інформація, що перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб`єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI); інформація щодо використання бюджетних коштів юридичними особами, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим (пункт 2 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI); інформація, пов`язана з виконанням особами делегованих повноважень суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг (пункт 3 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI); інформація щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, якщо йдеться про суб`єктів господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями (пункт 4 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI); інформація про стан довкілля; якість харчових продуктів і предметів побуту; аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; інша інформація, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідна інформація) (частина друга статті 13 Закону № 2939-VI).
Отже, суб`єкти, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями мають у своєму розпорядженні інформацію, яка кваліфікується як публічна інформація щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2002 № 10-р «Про національного оператора поштового зв`язку» функції національного оператора поштового зв`язку покладено на акціонерне товариство «Укрпошта».
Оператор поштового зв`язку - суб`єкт господарювання, що здійснює діяльність на території України та у встановленому законодавством порядку надає послуги поштового зв`язку;
Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 затверджено Правила надання послуг поштового зв`язку, які визначають порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними.
Згідно з частиною 2 статті 22 Закону № 2939-VI відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Суд, зауважує, що позивачкою було направлено два запити від 02.07.2025 року та від 24.07.2025 року на електронну адресу АТ «Укрпошта».
Проте відповідач відповідь на запит від 02.07.2025 року в установлений законом строк, а саме п`яти робочих днів з дня отримання запиту не надав, а на запит від 24.07.2025 року, який складався з 10 пунктів, надав часткову відповідь щодо неможливості провести перевірку порядку пересилання та вручення відправлень, на інші питання запиту відповіді не надав, що в розумінні частини 2 статті 22 Закону № 2939-VI вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Суд зауважує, що відповідач наведених вище принципів добросовісності та розсудливості не дотримався та не здійснив належний розгляд запитів позивача від 02.07.2025 року та від 24.07.2025 року, відтак, допустив бездіяльність у своїй поведінці, яка, з огляду на обставини справи, є протиправною.
Доводи відповідача, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки АТ «Укрпошта» не є суб`єктом владних повноважень і не здійснює публічно-владні управлінські функції є безпідставними, та суперечать п. 7 ч. 1 ст. 19 КАС України, якою встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.
Таким чином, оскільки відповідач неналежним чином розглянув запит позивача, тому достатнім способом захисту порушених прав позивача, в цьому випадку, є зобов`язання відповідача повторно розглянути запити позивача на інформацію від 02.07.2025 року та від 24.07.2025 року.
Адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин повинен здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій чи бездіяльності. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, передбаченими зокрема статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд може прийняти інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Отже, суд, вирішуючи публічно-правовий спір, забезпечує ефективний захист прав особи, за захистом яких вона звернулася до суду.
У справі, що розглядається, захист порушеного права ОСОБА_1 насамперед спрямований на розгляд запитів на інформацію від 02.07.2025 року та від 24.07.2025 року
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Щодо встановлення судового контролю.
Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначено у ст. 382 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Правові норми, закріплені у ч. 1 ст.382 КАС України, кореспондуються з положеннями, зокрема, п. 1 ч. 6 ст. 246 КАС України, згідно з якими, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення.
З аналізу наведених норм вбачається, судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може встановити під час прийняття рішення у справі.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Разом з тим, позивачем не доведено необхідності встановлення судового контролю під час ухвалення даного рішення, відповідних доказів до матеріалів справи не надано.
Оскільки, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення є правом суду, та позивачем не доведено, що відповідачами рішення суду не буде виконано, суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2, 7, 139, 241, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "УКРПОШТА" про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Зобов`язати Акціонерного товариства "УКРПОШТА" повторно розглянути запити на інформацію ОСОБА_1 від 02 липня 2025 року та від 24 липня 2025 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев