Справа № 420/26697/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/26697/24

Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф. Дата і місце ухвалення: 02.05.2025р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів : Єщенка О.В.,

Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Одеській області щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 індексації заробітної плати за 2015-2016-2017 роки та перерахунок індексації заробітної плати за 2018-2019-2020-2021-2022 роки з урахуванням попередніх виплат, нарахуванні та виплати середньомісячного розміру основної премії безпідставно зменшену у травні-червні-липні 2019 року під час хвороби, нарахуванні та виплати додаткової премії за службу під час карантину пандемії СOVID-19 за 2021 рік в порушення вимог абз.2, 3 п.3 Порядку №100 в новій редакції;

- зобов`язати ГУНП в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію заробітної плати за 2015-2016-2017 роки та перерахунок індексації заробітної плати за 2018-2019-2020-2021-2022 роки з урахуванням попередніх виплат, дорахувати премію за травень-червень-липень 2019 року, які були безпідставно зменшені під час хвороби, перерахувати додаткову премію за службу під час пандемії СOVID-19 за 2021 рік та виплатити у сумі 65004,56 грн. згідно вимог абз.2, 3 п.3 Порядку №100 в новій редакції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Одеській області щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.06.2016р. до 30.11.2017р. включно.

Зобов`язано ГУНП в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016р. до 30.11.2017р. включно.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням про відмову в задоволенні вимог щодо нарахування та виплати середньомісячного розміру основної премії, безпідставно зменшеної у травні-червні-липні 2019 року під час хвороби, нарахуванні та виплати додаткової премії за службу під час карантину пандемії СOVID-19 за 2021 рік згідно вимог абз.2, 3 п.3 Порядку №100 в новій редакції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення від 02.05.2025р. у відповідній частині, з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позову.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що відмовляючи в задоволенні вимог позову щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середньомісячного розміру основної премії, безпідставно зменшеної у травні-червні-липні 2019 року під час хвороби, суд першої інстанції необґрунтовано виходив з того, що розмір премії визначається керівником органу поліції з урахуванням особистого внеску поліцейського в загальні результати служби. Судом не надано належної правової оцінки доводам ОСОБА_1 , що ГУНП в Одеській області повинно було сплатити йому заробітну плату під час перебування на лікарняному не меншу, ніж розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності, як це передбачають положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Також, апелянт посилається на те, що при розгляді позовних вимог щодо додаткової премії за службу під час пандемії за 2021 рік суд першої інстанції виходив з того, що на виконання судового рішення по справі №420/3851/23 ОСОБА_1 нараховано та виплачено додаткову доплату за службу в особливих умовах відповідно до Постанови КМУ від 29.04.2020р. №375 за період з 01.03.2021р. по 01.12.2021р. включно в розмірі 1% грошового забезпечення щомісячно. Суд першої інстанції не врахував той факт, що табель нарахування доплати у розмірі 1% було незаконно виготовлено начальником ВП №1 (Овідіополь) ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Р.Шубовичем у 2024 році після вступу в законну силу судовим рішенням по справі №420/3851/23. При цьому, під час розгляду вказаної судової справи ОСОБА_2 взагалі заперечував факт участі ОСОБА_1 у заходах, пов`язаних з пандемією СOVID-19. На час виготовлення табелю нарахування доплат у 2024 році ОСОБА_1 не мав з відповідачем трудових відносин, так як був звільнений наказом №1869 о/с від 30.11.2022р.

Посилається апелянт і на те, що судом необґрунтовано відмовлено у стягненні з ГУНП в Одеській області на його користь витрати на оплату інформаційно-консультативних послуг в сумі 489,40 грн.

ГУНП в Одеській області подало письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначило, що у травні-липні 2019 року позивач перебував на лікарняному, а тому розмір премії за вказаний період визначався керівником органу поліції з врахуванням особистих внесків поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань. Встановлення працівнику поліції премії та визначення її розміру є правом керівника, а не його обов`язком. Нормативні акти, на які посилається апелянт в обґрунтування своїх вимог, не поширюють свою дію на поліцейських, порядок та умови виплати грошового забезпечення яких регулюється спеціальним законодавством. Що ж до нарахування та виплати додаткової доплати на період дії карантину, то відповідач зазначає, що відповідну доплату на користь ОСОБА_1 виплачено на виконання судового рішення по справі №420/3851/23. Фактично позивач не згодний із розрахунком суми доплати, яка проведена на виконання рішення суду. Якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, порушено його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звернутися до суду в порядку ст.383 КАС України, а не пред`являти новий адміністративний позов. Також, Головне управління зазначило, що інформаційно-консультативні послуги не підпадають під перелік судових витрат, визначений ст.132 КАС України.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , тобто в частині відмови в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом ГУНП в Одеській області №1869 о/с від 30.11.2022р. підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУ Національної поліції в Одеській області, звільнено зі служби в поліції на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» за станом здоров`я (через хворобу) з 01 грудня 2022 року.

Позивачу не було нараховано та відповідно не виплачено грошове забезпечення у вигляді додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020р. за 2021 рік, у зв`язку з чим він звернувся до ГУНП в Одеській області з відповідною заявою від 23.01.2023р.

Листом від 31.01.2023р. №14/B-46 Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Одеській області повідомило позивача, що у зв`язку з ненадходженням асигнувань за програмою для виплат додаткових доплат позивачу не було нараховано та виплачено додаткову доплату за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 29.04.2020р. за 2021 рік, окрім двох місяців: за січень 2021 року у розмірі 6364,28 грн. і за частину лютого 2021 року у розмірі 3829,55 грн., які були сплачені в липні 2021 року.

Вважаючи протиправною бездіяльність ГУНП в Одеській області щодо не нарахування та не виплати додаткової доплати за службу в особливих умовах з березня 2021 року по грудень 2021 року включно ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року у справі №420/3851/23, яке набрало законної сили 07.02.2024р., зобов`язано ГУНП в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 додаткову доплату за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2) відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020р. за період з 01 березня 2021 року по 01 грудня 2021 року включно.

На виконання судового рішення по справі №420/3851/23 на користь ОСОБА_1 виплачено 1324,57 грн. додаткову доплату за службу в особливих умовах відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020р. за період з 01 березня 2021 року по 01 грудня 2021 року включно.

Згідно із розгорнутим розрахунком додаткової доплати на період дії карантину за березень-грудень 2021 року відповідну доплату розраховано Головним управлінням пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах у розмірі 1% грошового забезпечення.

ОСОБА_1 не погоджується із розміром доплати та вважає, що йому мало б бути нараховано 50%, а не 1% від грошового забезпечення.

Окрім того, у травні-липні 2019 року позивач перебував на лікарняному та за вказаний період йому нараховано щомісячну премію у меншому розмірі у порівнянні з іншими місяцями цього року.

Вважаючи протиправним нарахування та виплату ГУНП в Одеській області премії за травень-липень 2019 року у зменшеному розмірі, а також протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати додаткової премії за службу під час карантину пандемії СOVID-19 за 2021 рік згідно вимог абз.2, 3 п.3 Порядку №100 в новій редакції, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог щодо донарахування та виплати премії за травень-липень 2019 року, виходив з того що згідно положень Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016р. №260, розмір премії поліцейських встановлюється керівниками органів поліції відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та в межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції України. Суд зазначив, що у травні-липні 2019 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено щомісячну премію у розмірі, який визначено керівником з урахуванням особистого внеску поліцейського в загальні результати служби.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у відповідній частині виходячи з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Частиною першою статті 60 Закону України «Про Національну поліцію» проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частинами першою-другою статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова №988) установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 2 Постанови №988 виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Відповідно до статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015р. №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016р. №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260).

Пунктом 3 розділу I Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи розрахунково-платіжної відомості про нарахування та виплату грошового забезпечення за 2019 рік протягом 2019 року на користь ОСОБА_1 нараховувалася та виплачувалася щомісячна премія у наступних розмірах: січень - березень в розмірі 4514,39 грн., квітень 3499,33 грн., травень 1699,59 грн., червень 1632,92 грн., липень 1594,92 грн., серпень 5654,88 грн., вересень 2990,39 грн., жовтень 1978,36 грн., листопад 4507,41 грн., грудень 8845,84 грн.

За твердженням позивача, ГУНП в Одеській області безпідставно виплатило йому в травні-липні 2019 року премію у меншому розмірі під час перебування його на лікарняному.

Пунктом 3 розділу III Порядку №260 визначено, що поліцейським, звільненим від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, або тим, які перебувають у відпустці через хворобу, зберігається виплата грошового забезпечення в розмірі, що вони отримували на день хвороби, з розрахунку посадового окладу, встановленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць, але не більше ніж за чотири місяці, крім випадків, коли законодавством України передбачені більш тривалі строки перебування на лікуванні.

Отже, вказаною нормою встановлено певну соціальну гарантію держави на випадок втрати працездатності особам, що проходять службу в органах поліції.

Виплата грошового забезпечення за період перебування на лікарняному має на меті підтримання належного матеріального рівня поліцейського (у відпустці) та повної або часткової компенсації втрати доходу на період тимчасової непрацездатності, розмір якого прямо залежить від розміру грошового забезпечення, яке отримував конкретний поліцейський перебуваючи на службі.

Аналіз пункту 3 розділу III Порядку №260 дає підстави для висновку, що поліцейським, звільненим від виконання службових обов`язків на підставі документа, що засвідчує тимчасову непрацездатність, зберігається виплата грошового забезпечення в розмірі, що вони отримували на день хвороби, з розрахунку, зазначених у цій нормі складових, у тому числі премії за поточний місяць.

Підпунктом 2 пункту 4 Постанови №988 надано право керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення здійснювати преміювання поліцейських відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби.

За приписами пункту 12 розділу II Порядку №260 керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції.

Розміри премії встановлюються за рішенням керівників органів поліції відповідно до затверджених ними положень про преміювання та наявного фонду грошового забезпечення.

Виплата премій поліцейським здійснюється за наказами керівників органів поліції.

У випадку допущення поліцейськими проступків, які впливають на розмір премії, до наказу вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок премії в наступному місяці.

Накази про преміювання поліцейських видаються до 25 числа кожного місяця на підставі списків начальників структурних підрозділів органу поліції, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання.

Виплата премії проводиться щомісяця в останній день місяця за поточний місяць разом з виплатою грошового забезпечення.

Отже, характерною особливістю нарахування премії, порівняно з іншими складовими грошового забезпечення, наведеними у пункті 3 розділу ІІІ Порядку №260 є те, що хоча зазначена виплата має постійний характер, однак її розмір не є сталим, з огляду на те, що такий визначається за рішенням керівника органу поліції щомісяця та її виплата проводиться в останній день місяця за поточний місяць.

Отже, колегією суддів відхиляються посилання позивача на те, що відповідач повинен був кожного місяця під час тимчасової непрацездатності позивача встановлювати розмір премії у розмірі не менше ніж той, що вже існував на день хвороби (за попередній час до хвороби), оскільки пункт 3 розділу ІІІ Порядку №260 передбачає зберігання за позивачем виплати грошового забезпечення в розмірі, що він отримував на день хвороби з розрахунку, зокрема, премії саме за поточний місяць, а не попередній. Тобто, премія у складі грошового забезпечення при хворобі поліцейського зберігається за ним у розмірі, встановленому за поточний місяць.

Крім того, як правильно зазначено судом першої інстанції, визначення розміру премії працівника в межах наявного фонду грошового забезпечення є дискреційним повноваженням керівника органу поліції.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноваженим на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Разом з тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а його дискреційні повноваження обмежені вимогами цих законів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення розміру премії за травень-липень 2019 року відсутні.

Висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.07.2023р. по справі №360/3119/21.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог щодо нарахування та виплати додаткової доплати на період дії карантину за 2021 рік суд першої інстанції виходив з того, що відповідну доплату за період з 01 березня 2021 року по 01 грудня 2021 року на користь позивача виплачено ГУНП в Одеській області на виконання судового рішення по справі №420/3851/23. Суд зазначив, що встановлення відповідачем такої доплати у розмірі 1% грошового забезпечення не суперечить Постанові Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020р., якою встановлено граничний розмір до 50 відсотків грошового забезпечення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як вже зазначалося, право ОСОБА_1 на додаткову доплату за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2) відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020р. за період з 01 березня 2021 року по 01 грудня 2021 року включно встановлено судовим рішенням по справі №420/3851/23.

Вказані обставини додатковому встановленню не підлягають.

Фактично позивач не згодний із розрахунком суми доплати, яка проведена ГУНП в Одеській області на виконання рішення суду та визначена в розмірі 1% грошового забезпечення.

Однак, як правильно зазначено судом першої інстанції, як Постановою Кабінету Міністрів України №375 від 29.04.2020р., так і наказом Міністерства внутрішніх справ від 03 червня 2020 року №431 «Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину», встановлено граничний розмір відповідної доплати до 50 відсотків грошового забезпечення. Мінімальної межі доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2) вказаними нормативними актами визначено не було.

За наведених обставин та їх правового регулювання колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 у відповідній частині.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні його клопотання про стягнення з відповідача витрат на оплату інформаційно-консультативних послуг у сумі 489,40 грн. Зазначає, що понесені ним витрати на оплату послуг Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз щодо надання консультації законності нарахування заробітної плати за час проходження служби в ГУНП в Одеській області є витратами, передбаченими п.5 ч.3 ст.132 КАС України (витрати пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи).

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, оскільки з наданих позивачем заяви від 01.10.2024р. та квитанції до платіжної інструкції про переказ готівки від 01.10.2024р. являється за неможливе встановити які саме інформаційно-консультаційні послуги надано ОСОБА_1 , їх зміст та обсяг, а також їх пов`язаність з розглядом даної справи.

Відповідно до ч.1 ст.138 КАС України розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

З огляду на недоведеність позивачем належними доказами отримання послуг, пов`язаних з підготовкою справи до розгляду, тому колегія суддів не вбачає підстав для висновку про їх стягнення з ГУНП в Одеській області як судових витрат у справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: О.А. Шевчук