Справа № 520/7988/25
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 р. Справа № 520/7988/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Калиновського В.А. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2025, (головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О.) по справі № 520/7988/25

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 19 січня 2025 року ОСОБА_3 ;

- скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 19 січня 2025 року ОСОБА_3 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Зазначає, що судом не враховано, що рішення відповідача прийнято без конкретизації фактичних підстав для відмови і відповідних пояснень, зокрема щодо не підтвердження мети поїздки, незважаючи на наявність у позивача всіх необхідних документів.

До того ж, позивачем надано повний пакет документів, в яких чітко, конкретно та зрозуміло зазначена підстава та мета поїздки, зокрема лист від Toolshed Slovakia до ТОВ АСА-ІНЖИНІРИНГ №1013 від 10.01.2025 є тому підтвердження.

Відповідачем подано відзив, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 19.01.2025 року ОСОБА_2 прибув до пункту пропуску "Краківець" з наміром перетнути державний кордон та пред`явив прикордонникам:

наказ Директора ТОВ «АСА-ІНЖИНІРИНГ» про прийняття ОСОБА_1 на посаду провідного інженера відділу підготовки виробництва;

наказ Директора ТОВ АСА-ІНЖИНІРИНГ про направлення у відрядження ОСОБА_4 (в якому вказано період службового відрядження з 18 січня 2025 року по 26 січня 2025 року та мету службового відрядження: « участь у випробуваннях та у розбиранні обладнання (роботизований комплекс зважування, збирання, маркування та сортування виробів) на території підприємства Toolshed Slovakia у місті Превідза, Словацька Республіка».);

лист Toolshed Slovakia до ТОВ «АСА-ІНЖИНІРИНГ» №10/13 від 10.01.2025 року з проханням забезпечити присутність ОСОБА_5 на території їхнього підприємства; - заява №1581 про бронювання працівників;

витяг з системи «Резерв +»;

витяг з Єдиного державного вебпорталу Дія про бронювання військовозобов`язаного, результат бронювання за заявою № 20241215- 361581;

наказ Мінстратегпрому «Про визначення ТОВ «АСА-ІНЖИНІРИНГ» таким, що має важливе значення для національної економіки у сфері оборонно - промислового комплексу, та критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період у сфері оборонно-промислового комплексу».

Рішенням інспектора прикордонної служби від 19.01.2025 позивачу відмовлено у виїзді за межі України, посилаючись на відсутність підтвердження мети поїздки за кордон в період дії на території України воєнного стану у відповідності до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" та постанови Кабінету Міністрів України № 57 (зі змінами та доповненнями).

Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у спірних відносинах відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому, правові підстави задоволення позову відсутні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи колегія суддів зазначає наступне.

Предметом апеляційного оскарження є виключно правовідносини щодо підстав відмови в перетинанні державного кордону України .

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №1710-VI передбачено, що прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1710-VI під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про Державну прикордонну службу України», іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.

За приписами ч. 1 та 2 ст. 14 Закону №1710-VI, зокрема громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Так, форму рішення про відмову в перетинанні державного кордону України затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05 червня 2023 року № 457.

Колегія суддів зазначає, що за своєю суттю рішення про відмову в перетинанні державного кордону України є актом індивідуальної дії, головною рисою якого є його конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктом адміністративного права, який видає такий акт; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Також загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Суд апеляційної інстанції враховує сталу позицію Верховного Суду, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, не наведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі №826/6528/18, від 10.04.2020 у справі №819/330/18, від 10.01.2020 у справі №2040/6763/18).

Колегія суддів зазначає, що у рішенні від 19.01.2025 відповідач лише посилався на постанову Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57, проте не зазначив конкретну норму законодавства, на підставі якої позивачу було обмежено виїзд з України. Також, це рішення не містить оцінки наданих позивачем документів щодо мети поїздки за кордон, не визначає, які документи позивач повинен був надати і не надав на паспортний контроль для дотримання умови, за якої реалізується наявне в позивача право виїзду за кордон, у зв`язку з чим було відмовлено в перетинанні державного кордону.

В той же час порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв`язання спорів у цій сфері регулює та визначає Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 3 цього Закону, перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 №57 затверджено Правила перетинання державного кордону України громадянами України.

Відповідно до п.2 цих Правил перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон (п.12 Правил).

Відповідно до пункту 2-6 зазначених Правил №57 в редакції на час виникнення спірних відносин у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому і третьому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також пункті 2-14 цих Правил.

В свою чергу згідно із п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані (окрім іншого): заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.

Виходячи з аналізу наведених норм, колегія суддів дійшла висновку, що обмеження щодо заборони виїзду за межі України на період дії правового режиму воєнного стану не застосовуються до заброньованих працівників, яким є позивач.

Підтверджуючими документами можуть бути: посвідчення про відстрочку від призову (бронь) та документи про відрядження. Заброньована особа при перетині державного кордону на виїзд з України в пункті пропуску повинна надати, крім паспортних документів, документи, які б підтверджували її право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, зокрема факт бронювання за конкретним підприємством.

Виходячи з наявних у справі доказів, судом з`ясовано, що позивач надав посадовим особам Державної прикордонної служби повний пакет документів, необхідний для перетину державного кордону, проте відповідним документам не було надано належної правової оцінки, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 19.01.2025.

Відтак, рішення відповідача від 19.01.2025 не відповідає критерію обґрунтованості, вмотивованості, чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії, тому суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, а спірне рішення відповідача від 19.01.2025 таким, що є протиправними та підлягає скасуванню.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 968,96 грн та апеляційної скарги 1479,60 грн, що підтверджується відповідними квитанціями.

Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду, апеляційна скарга задоволена, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з Військової частини НОМЕР_1 витрат зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2448,56 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 по справі № 520/7988/25 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 19 січня 2025 року ОСОБА_3 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 2448 (дві тисячі чотириста сорок вісім) грн 56 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді В.А. Калиновський А.О. Бегунц