Справа № 320/53636/24
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 року № 320/53636/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Горобцової Я.В., за участі секретаря судового засідання Ярової В.А., представника позивача Гуримського О.В., представника відповідача Москаленко Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Миколаївській області про протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Державної податкової служби України (далі ДПС України, відповідач-1), Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі ГУ ДПС у Миколаївській області, відповідач-2), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС у Миколаївській області від 01 серпня 2024 року № 16495/14292405, яким на платника податків фізичну особу - ОСОБА_1 покладено грошове зобов`язання на загальну суму 3 754 456, 07 грн, яка складається з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 3 004 564, 85 грн та 750 891, 22 грн суми пені, нарахованої відповідно до вимог ПКУ (крім статті 129 ПКУ), код платежу 11010500;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС у Миколаївській області від 01 серпня 2024 року №16496/14292405, яким на платника податків фізичну особу - ОСОБА_1 покладено грошове зобов`язання на загальну суму 312 871, 35 грн, яка складається з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 250 297, 08 грн та 62 574, 27 грн суми пені, нарахованої відповідно до вимог ПКУ (крім статті 129 ПКУ), код платежу 11011001;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС у Миколаївській області від 01 серпня 2024 року №16497/14292405, яким на платника податків фізичну особу - ОСОБА_1 покладено грошове зобов`язання у вигляді штрафу на суму 680, 00 грн за ненадання декларації про майновий стан і доходи за 2017 та за 2018 рік (по 340 грн за кожен рік), код платежу 11010500;

- визнати протиправним та скасувати рішення ДПС України від 18 жовтня 2024 року за вих. № 31437/6/99-00-06-01-03-06, яким залишено без змін ППР ГУ ДПС у Миколаївській області від 01 серпня 2024 року №16495/14292405, №16496/14292405 та №16497/14292405, а скаргу - без задоволення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач при здійсненні операцій з купівлі-продажу нерухомого майна виступав як фізична особа без статусу підприємця та сплатив податок на доходи фізичних осіб за ставкою 5%, а тому у нього не виникло обов`язку зі сплати податку на доходи фізичних осіб за ставкою, встановленою для фізичних осіб-підприємців, податку на додану вартість та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також подання відповідної податкової звітності за 2017-2018 роки. При цьому позивач зауважує, що здійснення підприємницької діяльності є правом, а не обов`язком фізичної особи, а органи державної податкової служби не вправі визнавати осіб суб`єктами підприємництва без відповідного волевиявлення, покладаючи таким чином додаткове податкове навантаження та обов`язки з подання звітності.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач-2, у наданому суду відзиві наголошує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та наданому суду відзиві.

Такі доводи ГУ ДПС у Миколаївській області були заперечені позивачем у наданій суду відповіді на відзив.

ДПС України також надано відзив на позовну заяву, в якому контролюючий орган зазначив про відсутність правових підстав для скасування рішення, прийнятого за наслідками адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Посадовими особами відповідача-2 у період з 26 лютого 2024 року по 28 лютого 2024 року та з 10 травня 2024 року по 13 травня 2024 року було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року, з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, за результатами якої складено акт від 28 травня 2024 року № 10384/14-29-24-05/ НОМЕР_1 (далі також акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення позивачем:

- пункту 172.2, підпункту 177.3.1 пункту 177.3, підпунктів 177.4.1-177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (далі ПК України), ППФО ОСОБА_1 занизив податок на доходи з фізичних осіб на загальну суму 3 003 564, 85 грн, в тому числі по періодам: за 2017 рік у сумі 1 695 084, 55 грн, за 2018 рік у сумі 1 308 480, 30 грн;

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, ППФО ОСОБА_1 занизив військовий збір, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 250 297, 08 грн, в тому числі по періодам: за 2017 рік на суму 141 257, 05 грн, за 2018 рік на суму 109 040, 03 грн;

- підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 розділу ІІ, пункти 177.5, 177.11 статті 177 розділу IV ПК України, ППФО ОСОБА_1 не подав до контролюючого органу Декларації про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 роки.

За наслідками розгляду заперечень платника податків, висновки акту перевірки залишено без змін, а заперечення без задоволення, відповідно до листа від 27 червня 2024 року № 237/10384/14-29-24-06/ НОМЕР_1 .

ГУ ДПС у Миколаївській області прийнято наступні податкові повідомлення-рішення від 01 серпня 2024 року:

№ 16496/14292405, яким ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 312 871, 35 грн, у тому числі за податковими та/або іншими зобов`язаннями у розмірі 250 297, 08 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 65 574, 27 грн;

№ 16495/14292405, яким ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 3 754 456, 07 грн, у тому числі за податковими та/або іншими зобов`язаннями у розмірі 3 003 654, 85 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 750 891, 22 грн;

№ 16497/14292405, яким до ОСОБА_2 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 680, 00 грн за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Рішенням ДПС України від 18 жовтня 2024 року № 31437/6/99-00-06-01-03-06 залишено без змін ППР ГУ ДПС у Миколаївській області від 01 серпня 2024 року № 16495/14292405, № 16496/14292405, № 16496/14292405, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним вище податковим повідомленням-рішенням та рішенням, прийнятим за наслідками розгляду скарги, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів статті 42 Конституції України кожний громадянин має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до частин 2-3 статті 50 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців є відкритою.

Якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем.

Згідно із частиною 1 статті 51 ЦК України До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відтак, підприємницькою діяльністю можна вважати сукупність постійно або систематично здійснюваних дій щодо виробництва матеріальних і нематеріальних благ, реалізації товарів, виконання робіт або надання послуг з метою отримання прибутку.

Аналізуючи ознаки притаманні підприємницькій діяльності, можна зробити висновок про те, що остання передбачає систематичне прийняття особою самостійних рішень щодо здійснення операцій, спрямованих на отримання прибутку, що супроводжується прийняттям взятих на себе ризиків, що пов`язані з такою діяльністю.

У той же час, громадянин, який бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, стає суб`єктом підприємництва після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур.

Згідно з частиною 1 статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 55 ГК України, громадяни України визнаються учасниками господарських відносин (тобто є суб`єктами господарювання) за умови їх державної реєстрації як підприємців.

Статтею 58 ГК України встановлено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа підприємець у порядку, визначеному законом.

При цьому, така реєстрація має відбуватися в добровільному, а не примусовому порядку.

Матеріалами справи встановлено, що за даними Реєстру прав власності на нерухоме майно, за період з квітня по грудень 2016 року ОСОБА_2 отримав дохід від продажу 4 об`єктів нерухомого майна у сумі 36 322, 35 тис грн та за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року позивачем здійснено продаж 9 об`єктів нерухомого майна на загальну суму 21 676, 47 тис грн.

З урахуванням документально підтверджених витрат сума чистого доходу (прибутку) позивача склала за 2017 рік 9417, 136 тис грн та за 2018 рік 7269, 335 тис грн.

В акті перевірки зазначено, що діяльність платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є системною та передбачає отримання прибутку від придбання та подальшого продажу житлової нерухомості, що є характерною рисою підприємницької діяльності.

Таким чином, на переконання відповідача-2, доходи отримані позивачем від здійснення господарської діяльності повинні були оподатковуватися на загальних підставах, відповідно до статті 177 ПК України.

З даного приводу суд зазначає про таке.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація проводиться за заявницьким принципом.

Тобто, реєстрація фізичної особи підприємцем проводиться лише за наявності відповідного наміру (волевиявлення), який реалізується шляхом подання відповідної заяви.

На підставі вище зазначеного, законодавством України не передбачено надання фізичній особі статусу фізичної особи-підприємця в обхід встановленій процедурі, в тому числі й за рішенням будь-якого суб`єкта владних повноважень (в даному випадку органу ДПС). Вчинення таких дій суб`єктом владних повноважень безумовно свідчить про порушення принципу належного урядування та безпідставне втручання до майнових прав фізичної особи.

Позивач не є та ніколи не був зареєстрованим як фізична особа-підприємець (суб`єкт господарювання), а тому оподаткування його доходів має здійснюватися із застосуванням встановлених ПК України правил загальної системи оподаткування для платників податків - фізичних осіб, що не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Верховний Суд у постанові від 25.05.2020 у справі №810/1963/18, з посиланням на правову позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 27.02.2018 у справі №826/1513/17, зауважив, що право платника податків зареєструватися фізичною особою-підприємцем не може бути обов`язком; платник податку - фізична особа не повинен сплачувати податки в розмірі, встановленому для фізичної особи-підприємця.

Порядок оподаткування операцій з продажу об`єктів нерухомого майна у період, що охоплювався проведеною документальною перевіркою (2017-2018 роки) регламентувався статтею 172 ПК України.

Відповідно до пункту 172.1 статті 172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

Умова щодо перебування такого майна у власності платника податку понад три роки не розповсюджується на майно, отримане таким платником у спадщину.

Пунктом 172.2 статті 172 ПК України встановлено, що Дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу, тобто 5%.

У такому самому порядку оподатковується дохід від продажу (обміну) об`єкта незавершеного будівництва.

За правилами пункту 172.3 статті 172 ПК України Дохід від продажу об`єкта нерухомості визначається виходячи з ціни, зазначеної в договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого об`єкта, розрахованої органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до закону.

Згідно із підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Отже, відповідальність за порушення норм Кодексу в разі здійснення особою функцій податкового агента покладається саме на цю особу.

Нормами пункту 18.1 статті 18 ПК України встановлено, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Відповідно до пункту 172.4 статті 172 ПК України під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Положеннями статті 171 ПК України визначено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є, зокрема, податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Згідно з підпунктом «а» пункту 172.5 статті 172 ПК України, сума податку визначається та самостійно сплачується через банківські установи: особою, яка продає або обмінює з іншою фізичною особою нерухомість, - до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, міни;

У розглядуваних правовідносинах податковим агентом позивача є приватні нотаріуси, які посвідчували договори купівлі-продажу об`єктів житлової нерухомості. При цьому, як зазначив позивач, що не спростовано відповідачем, до кожного договору купівлі-продажу, вчиненого позивачем, долучено відповідні розрахункові документи (квитанції), які підтверджують сплату ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб за ставкою 5% від визначеної вартості об`єктів нерухомого майна згідно з пунктом 167.2 статті 167 ПК України.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом (пункт 167.2 статті 167 ПК України).

Пунктом 177.2 статті 177 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

З аналізу наведених вище норм податкового законодавства вбачається, що розмір ставки податку та порядок сплати визначається в залежності від статусу такого платника, що є відмінними для фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців. При цьому, положення статті 177 ПК України застосовуються виключно щодо фізичних осіб-підприємців.

Враховуючи, що позивач є фізичною особою та не зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, усі договори купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна укладалися ним саме як фізичною особою, висновок податкового органу про порушення позивачем пункту 177.2 статті 177 ПК України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб є помилковим, оскільки за відсутності факту реєстрації позивача в якості фізичної особи-підприємця, норми цієї статті до нього застосованими бути не можуть.

Посилання контролюючого органу на те, що діяльність позивача щодо продажу об`єктів нерухомості має ознаки підприємницької, не спростовує той факт, що позивач не зареєстрований як фізична особа-підприємець. Заборони щодо продажу фізичними особами протягом року більше як одного об`єкта нерухомого майна діюче законодавство не передбачає, а лише встановлює для цього відповідний режим оподаткування, передбачений статтею 172 ПК України, який в даному випадку позивачем був дотриманий.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що у період 2017-2018 років позивач не здійснював підприємницьку діяльність, не був зареєстрований як фізична особа-підприємець і в його діях відсутні ознаки провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, при цьому акт перевірки не містить доказів провадження позивачем господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання.

Стосовно висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПК України, яким передбачено обов`язок подання податкових декларацій для платників податку на доходи фізичних осіб-підприємців, суд зазначає, що вказана норма застосовується виключно щодо фізичних осіб-підприємців, до яких позивач не відноситься, що виключає можливість застосування до позивача правових наслідків порушень вказаних норм права.

Так, відповідно до підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

З огляду на відсутність у позивача статусу фізичної особи-підприємця та відсутність обов`язку щодо набуття такого статусу в імперативному порядку, у позивача не виникло обов`язку по веденню Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці.

Враховуючи недоведеність відповідачем-2 правомірності збільшення суми оподатковуваного доходу позивача за відповідний період, беручи до увагу встановлені судом обставини відсутності у позивача статусу фізичної особи-підприємця, і, як наслідок, статусу платника єдиного внеску, суд дійшов висновку, що ГУ ДПС у Миколаївській області безпідставно нараховано податкові зобов`язання позивачу як фізичній особі-підприємцю, в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та штрафних санкцій за відсутності у нього визначеного законом статусу суб`єкта підприємницької діяльності, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення визнаються судом протиправними та такими, що підлягають скасуванню у судовому порядку.

Наведені висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 29.04.2021 у справі №320/6192/19, від 28.05.2021 у справі № 1.380.2019.006091, від 01.10.2025 у справі №320/4714/20.

Враховуючи скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, підлягає задоволенню похідна позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування рішення ДПС України, прийнятого за наслідками розгляду скарги.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішень на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вони не відповідає наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

За таких умов, судовий збір стягується відповідно до ч. 1 статті 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 01.08.2024 №16495/14292405, якими на платника податків фізичну особу - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), покладено грошове зобов`язання на загальну суму 3 754 456 грн 07 коп., яка складається з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 3 004 564 грн 85 коп. та 750 891 грн 22 коп. суми пені, нарахованої відповідно до вимог ПКУ (крім статті 129 ПКУ), код платежу 11010500.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 01.08.2024 №16496/14292405, яким на платника податків фізичну особу - ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), покладено грошове зобов`язання на загальну суму 312 871 грн 35 коп., яка складається з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 250 297 грн 08 коп. та 62 574 грн. 27 коп. суми пені, нарахованої відповідно до вимог ПКУ (крім статті 129 ПКУ), код платежу 11011001.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 01.08.2024 №16497/14292405, яким на платника податків фізичну особу - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), покладено грошове зобов`язання у вигляді штрафу на суму 680 грн 00 коп. за ненадання декларації про майновий стан і доходи за 2017 та за 2018 рік (по 340 грн за кожен рік), код платежу 11010500.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової служби України від 18.10.2024 за вих. № 31437/6/99-00-06-01-03-06, яким залишено без змін ППР ГУ ДПС у Миколаївській області від 01.08.2024 №16495/14292405, №16496/14292405 та №16497/14292405, а скаргу без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (; адреса: 54001, вул. Лягіна, буд. 6, м. Миколаїв, Миколаївська обл.) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 16 351,20 грн (шістнадцять тисяч триста п`ятдесят одна гривня 20 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.