Справа № 320/21751/25
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року м. Київ справа №320/21751/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ТОВ "РОСТІМ АГРО" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ "РОСТІМ АГРО" з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.04.2025 року № 16081/0901 форми «С», яким застосовано фінансову (штрафну) санкцію в розмірі 8 649 909,12 грн;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.04.2025 року № 165020715 форми «Р», яким збільшено зобов`язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 567 511 грн. та застосовано штрафну санкцію 140 464, 75 грн;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.04.2025 року № 165030715 форми «П», яким встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 41028 грн;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.04.2025 року № 165050715 форми «Р», яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 189 000 грн та застосовано штрафну санкцію в розмірі 47 250 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що висновки акту перевірки, на підставі яких були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства і тому позивач вважає спірні рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки оскаржувані рішення прийняті відповідно до норм та у спосіб визначений чинним законодавством, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та наданому суду відзиві.

Представник позивача подав до суду клопотання в якому просив закрити підготовче засідання та подальший розгляд даної справи здійснити в порядку письмового провадження. Представник відповідача не заперечував та поклав вирішення даного клопотання на розсуд суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду закрито підготовче засідання та вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ТОВ "РОСТІМ АГРО" зареєстровано як юридична особа 12.07.2005 за №0009688 Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області.

Головним управлінням ДПС у Київській області відповідно до пп. 191.1.1 п. 191.1 ст. 191, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82, п. 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), п. 2 ч. 1 ст. 13, пп. 925 п. 9 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», плану графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2025 рік, на підставі наказу ГУ ДПС у Київській області від 08.01.2025 №122-п, проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСТІМ АГРО» з питань дотримання вимог податкового, валютного, іншого законодавства та правильності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2018 по 30.09.2024.

За результатами проведеної перевірки було складено Акт від 19.03.2025 р. №14741/10-36-07-15/33670636 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "РОСТІМ АГРО», податковий номер 33670636».

Перевіркою встановлено порушення ТОВ "РОСТІМ АГРО»:

-п. 44.1, 44.2, 44.3 ст. 44, п. 46.1, 46.2 ст. 46, ст. 57, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 137.3 статті 137 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями), П(С)БО №15 «Дохід», П(С)БО №16 «Витрати», в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 567 511 грн., в тому числі по періодам: 2020 ріку сумі 5652 грн., 2021 рік у сумі 14 063 грн., 2022 рік у сумі 34 597 грн., 2023 рік у сумі 284 792 грн., І квартал 2024 року у сумі 228 407 грн;

-п. 44.1, 44.2, 44.3 ст. 44, п. 46.1, 46.2 ст. 46, ст. 57, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 137.3 статті 137 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями), П(С)БО №15 «Дохід», П(С)БО №16 «Витрати», в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 41 028 грн., у тому числі: 2020 рік у сумі 41 028 грн;

-п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 ст. 198 та п. 201.1, 201.7, 201.10, 201.11 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами і доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 189 000 грн., в т.ч. за липень 2023 у сумі 165 540 грн., за серпень 2023 у сумі 23 460 грн;

-пп.168.1.1 п. 168.1 ст.168, пп.164.2.1 п.164.2 п.164.5 ст.164, п.167.1 ст.167, п.173.1 ст.173 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI, підприємством занижено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 47642,47 грн., в т.ч. за серпень 2023-47642,47 грн;

-р. III "Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку", затвердженого наказом Міністерством фінансів України від 13.01.2015 р. № 4, абз. "б" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), відображено недостовірні відомості у податкових розрахунках за період, що підлягає перевірці

-порушено вимоги Постанови КМУ від 30.10.2008 р. № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін за окремі види алкогольних напоїв» (зі змінами та доповненнями), ст. 68 Закону № 3817 та статті 18 Закону № 481 (чинний на дату вчинення порушення).

Не погодившись з Актом перевірки, Позивачем було подано заперечення на Акт перевірки. Листом про результати розгляду заперечень від 14.04.2025 року № 33192/6/10-36-09-01-05 висновки Акта перевірки залишено без змін.

За результатами проведеної перевірки та, на підставі висновків викладених у Акті перевірки, ГУ ДПС у Київській області зроблено розрахунок грошових зобов`язань та надіслано платнику податків наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 15.04.2025 №16081/0901 форми «С» про застосування суми штрафних санкцій та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності 8649909,12 грн;

- від 17.04.2025 №165020715 форми «Р» про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем з податку на прибуток підприємств на загальну суму 707975,75 грн, з яких за основним платежем 567511 грн та штрафними санкціями 140464,75 грн;

- від 17.04.2025 №165030715 форми «П» про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток по періодах: - 2020 рік 41028 грн;

- від 17.04.2025 №165050715 форми «Р» про збільшення суми грошового забезпечення за платежем по податку на додану вартість на загальну суму 236250 грн з яких за основним платежем 189000 грн та штрафними санкціями 47250,00 грн.

Не погодившись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернуся за захистом порушених прав до Київського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та враховує наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями) (далі також - ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Щодо організації порядку ведення бухгалтерського та податкового обліку суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно п. 2 ст. 8 Розділу III Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до п. 5 ст. 8 Розділу III Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємство самостійно:

-визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємству;

-обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених чим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних;

-розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Отже, ТОВ "РОСТІМ АГРО" відповідно до ст. 8 Розділу III Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» самостійно:

-визначено облікову політику підприємства;

-обрано систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних;

- затверджено правила документообороту і технологію обробки облікової інформації;

-тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній форм, та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

-зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 3 ст. 9 Податкового кодексу України, інформацію, що міститься у складених ТОВ "РОСТІМ АГРО" первинних документах, належним чином систематизовано на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Судом встановлено, що первинні документи бухгалтерського обліку, які були представлені ТОВ "РОСТІМ АГРО" представникам ГУ ДПС у Київській області складені належним чином та мають усі необхідні обов`язкові реквізити, передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Отже, твердження ГУ ДПС у Київській області про порушення ст. 44 ПК України є безпідставним та не відповідає дійсності.

Відповідно до пункту 75.1. статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Як вбачається з підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п. 44.2 ст. 44 ПК України).

Підпунктом 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 ПК України передбачено, що платниками податку на прибуток-резидентами є, зокрема, суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

У силу положень п. 135.1 ст. 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Таким чином, починаючи з 1 січня 2015 року податок на прибуток розраховується виходячи із бухгалтерського фінансового результату (як різниці між отриманими підприємством доходами та понесеними ним витратами протягом звітного періоду) за національними положеннями (стандартів) бухгалтерського обліку (далі - НП(С)БО) чи міжнародними стандартами фінансової звітності (далі - МСФЗ), відкоригованого на різниці, передбачені ПК України (як то амортизаційні різниці, різниці, які виникають при формуванні резервів (забезпечень), різниці, які виникають під час здійснення фінансових операцій).

Порядок формування доходів і витрат в бухгалтерському обліку регулюється Положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» та 16 «Витрати» (далі - П(с)БО 15 і П(с)БО 16), що затверджені наказами Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 та від 31.12.1999 № 318.

Зокрема, за змістом п. 5, 7, 8 і 21 П(с)БО 15 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов: покупцеві передані ризики й вигоди, пов`язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив); підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами); сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена; є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов`язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.

Дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню. Якщо безоплатно отриманий актив забезпечує надходження економічних вигід протягом кількох звітних періодів, то доходи визнаються на систематичній основі (наприклад, у сумі нарахованої амортизації) протягом тих звітних періодів, коли надходять відповідні економічні вигоди.

Згідно з п. 5 9 П(С)БО 16 витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.

Також у п. 10 30 цього П(С)БО наведений склад витрат, що їх має обліковувати підприємством за їх наявності в бухгалтерському обліку. Так, зокрема, до складу витрат юридичної особи включаються витрати на собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг), яка, у свою чергу, складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються, в тому числі прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці, інші прямі витрати, змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Поряд з цим, відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, пп. «а» п. 198.1, п. 198.2 ст. 198 ПК України, «податковий кредит» сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України для включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а)придбання або виготовлення товарів та послуг;

б)придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в)отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно п. 198.5 ПК України Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до підпункту 199.1. статті 199 ПК України визначено, що у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

Як передбачено пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до абзаців 5, 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частиною 1, 2 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

При проведенні перевірки відповідач зазначає щодо нереальності господарських операцій з ВСК «ЗДВИЖ», ТОВ «Консалтинг Трейд», ТОВ «ФЛЕМІНГ ДАЙС», ТОВ «АНДИЖАН ЛОГІСТІКС» у зв`язку з технічною, трудовою, технологічною неможливістю надати послуги/поставити товар.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Між ВСК "ЗДВИЖ" та ТОВ "РОСТІМ АГРО" укладено Договір поставки від 08.11.2022 №08/11/22. Відповідно до умов якого ВСК "ЗДВИЖ" має поставити товар, а ТОВ "РОСТІМ АГРО" його прийняти та оплатити. Товар - органічні добрива.

Виконання умов договору підтверджується видатковими накладними, а саме: від 10.11.2022 № 34, від 29.11.2022 № 38, від 07.03.2023 № 10, від 16.03.2023 № 11.

Оплата товару здійснювалася на підставі платіжних доручень від 16.03.2023, від 07.03.2023, від 29.11.2022, від 10.11.2022 року. Тобто, відбувся рух коштів, що підтверджує здійснення господарської операції.

Контролюючим органом не заперечується наявність у ВСК "ЗДВИЖ" основних засобів за правом власності, короткострокового користування, оренди або найму, згідно повідомлення №20-ОПП: баня (дата взяття на облік 15.05.2020); 14 земельних ділянок (дата взяття на облік 15.05.2020, 20.05.2020); 4 склади (дата взяття на облік 15.05.2020,20.05.2020); 2 пункти приймання та тимчасового зберігання зерна (дата взяття на облік 15.05.2020); гараж (дата взяття на облік 15.05.2020); пост контролю (дата взяття на облік 15.05.2020); автомобіль (6 од.) (дата взяття на облік 15.05.2020); трактор колісний (9 од.) (дата взяття на облік 15.05.2020); контора (дата взяття на облік 20.05.2020); Місцезнаходження об`єктів оподаткування: Київська обл., с.Шибене, вул. Заводська, 34.

Отже, у ВСК "ЗДВИЖ" були наявні основні засоби для здійснення господарської діяльності. Таким чином, господарські операції між ВСК "ЗДВИЖ" та ТОВ "РОСТІМ АГРО" підтверджується первинними документами, які були надані до перевірки. Рух коштів підтверджується платіжними дорученнями наявними в матеріалах справи.

Також, ТОВ "РОСТІМ АГРО" під час перевірки було надана первинні документи, а також докази оплати по взаємовідносинам з ТОВ "КОНСАЛТИНГ ТРЕЙД".

Здійснення операцій підтверджується актом здачі приймання-робіт:

№1 від 01.08.2023 р. Міжнародні автоперевезення: CastellArquato (Італія) м/п Чоп (58640,83 грн.); м/п Чоп с. Квітневе, Київська обл. (Україна) (39093,89 грн.).

№2 від 18.08.2023 р. Міжнародні автоперевезення: Алашехір (Туреччина) Рені (Україна) (104220,51 грн.); Рені (Україна) с. Мартусівка, Київська обл. (Україна) (34740,17 грн.).

№3 від 05.09.2023 р. Міжнародні автоперевезення: Дуйсбург (Німеччина) Краківець (Україна) (62244,00 грн.); Краківець (Україна) с. Квітневе, Київська обл. (Україна) (26676,00 грн.).

№4 від 12.09.2023 р. Міжнародні автоперевезення: Alblasserdam (Нідерланди) Краківець (Україна) (61606,72 грн.); Краківець (Україна) м.Київ, Київська обл. (Україна) (26402,88 грн.); Maasdijk (Нідерланди) Краківець (Україна) (15401,68 грн.); Краківець (Україна) м. Київ, Київська обл. (Україна) (6600,72 грн.).

№5 від 14.09.2023 р. Міжнародні автоперевезення: Kruipin-Haven Kallo (Бельгія) - Краківець (Україна) (85210,26 грн.); Краківець (Україна) м. Бовари, Київська обл. (Україна) (36518,68 грн.).

№6 від 15.09.2023 р. Міжнародні автоперевезення: Sao Joao da Pesqueira (Португалія) Ужгород (Україна) (79780,00 грн.); Ужгород (Україна) м. Київ, Київська обл. (Україна) (19945,00 грн.).

№7 від 05.10.2023 р. Міжнародні автоперевезення: Alessandria (Італія) п/п Чоп (Україна) (39905,10 грн.); п/п Чоп (Україна) с. Квітневе, Київська область (Україна) (24457,97 грн.); Vicentina (Італія) п/п Чоп (Україна) (24457,97 грн.); п/п Чоп (Україна) с. Квітневе, Київська область (Україна) (14990,36 грн.).

№8 від 23.10.2023 р. Міжнародні автоперевезення: Sokolow (Польща) п/п Ягодин (Україна) (29259,98 грн.); п/п Ягодин (Україна) с. Квітневе, Київська область (Україна) (54339,97 грн.).

Оплата послуг підтверджується платіжними дорученнями від 18.07.2023,06.09.2023, 22.09.2023, 28.09.2023, 05.10.2023, 30.10.2023, 17.11.2023.

Таким чином, господарські операції між ТОВ "КОНСАЛТИНГ ТРЕЙД" та ТОВ "РОСТІМ АГРО" підтверджується первинними документами, які були надані до перевірки. Рух коштів підтверджується платіжними дорученнями.

Крім того, між ТОВ "РОСТІМ АГРО" ТОВ «ФЛЕЙМІНГ ДАЙС» було укладено договір суборенди № РА/01/10-2022 від 01.10.2022.

ТОВ "РОСТІМ АГРО" під час перевірки були надані первинні документи, а також докази оплати по взаємовідносинам з ТОВ "ФЛЕЙМІНГ ДАЙС" (попередня назва ТОВ "БІЗНЕС ГРУП К") (податковий номер 39395839).

Здійснення господарських операцій підтверджується актами про надання послуг: Індексація орендної плати за користуванням об`єктом суборенди за березень 2023 року; Індексація орендної плати за користуванням об`єктом суборенди за лютий 2023 року; Індексація орендної плати за користуванням об`єктом суборенди за січень 2023 року; Суборенда частини складського приміщення першого поверху №123 за березень 2023 року; Суборенда частини складського приміщення першого поверху №123 за квітень 2023 року; Суборенда частини складського приміщення першого поверху №123 за липень 2023 року; Суборенда частини складського приміщення першого поверху №123 за лютий 2023 року; Суборенда частини складського приміщення першого поверху №123 за січень 2023 року; - Суборенда частини складського приміщення першого поверху №123 за травень 2023 року; Суборенда частини складського приміщення першого поверху №123 за червень 2023 року; Суборенда частини складського приміщення першого поверху №123 згідно договору No РА/01/10-2022 від 01.10.2022; Транспортні послуги по м. Київ 08.06.2023р.

Оплата підтверджується платіжною інструкцією від 14.06.2023 року, угодою про взаємозалік заборгованості.

Таким чином, господарські операції між ТОВ "ФЛЕЙМІНГ ДАЙС" (попередня назва ТОВ "БІЗНЕС ГРУП К") (податковий номер 39395839) та ТОВ "РОСТІМ АГРО" підтверджується первинними документами, які були надані до перевірки. Рух коштів підтверджується платіжними дорученнями, які наявні в матеріалах справи.

Між ТОВ "РОСТІМ АГРО" та ТОВ "АНДИЖАН ЛОГІСТІКС" попередня назва ТОВ "БІЗНЕС ГРУП ЛОГІСТИКА" (податковий номер 42383624), укладено Договір продажу матеріалів від 02.11.2020 № 0211/2020 та Договір про надання логістичних послуг від 12.07.2021 №РА/01/21.

Здійснення господарських операцій підтверджуються видатковими накладними: від 02.11.2020 № ER-137, від 02.11.2020 № ER-166, від 12.04.2021 № ER-235. Актами наданих послуг від 02.11.2020 № ER-136, від 17.07.2021 № ER-508, від 19.07.2021 № ER-468, від 31.07.2021 № ER-509, від 17.08.2021 № ER-550, від 27.08.2021 № ER-579, від 08.09.2021 № ER-595, від 15.09.2021 № ER-667, від 30.09.2021 № ER-709, від 31.10.2021 № ER-787, від 30.11.2021 № ER-891, від 31.12.2021 № ER-1066.

Товарно-транспортними накладними: від 16.07.2021 № 6, від 17.07.2021 №7, від 19.07.2021 №9, від 22.07.2021 №11, від 27.07.2021 №12, від 28.07.2021 №14, від 29.07.2021 №15, від 31.07.2021 №16, від 01.08.2021 №17, від 05.08.2021 №18, від 06.08.2021 №19, від 09.08.221 №20, від 11.08.2021 №21, від 12.08.2021 №22, від 17.08.2021 №25, від 18.08.2021 №26, від 20.08.2021 №27, від 21.08.2021 №28, від 26.08.2021 №29, від 06.09.2021 № 31, від 08.09.2021 №32, від 11.09.2021 №34, від 15.09.2021 №35, від 16.09.2021 №38, від 17.09.2021 №40, від 21.09.2021 №42, від 22.09.2021 №43, від 24.09.2021 №44, від 25.09.2021 №45, від 07.10.2021 №48, від 13.10.2021 №50, від 16.10.2021 №52, від 20.10.2021 №53, від 31.10.2021 №55, від 10.11.2021 №59, від 10.12.2021 №62.

Згідно з якими замовником перевезення є ТОВ "РОСТІМ АГРО", перевізником ТОВ "БІЗНЕС ГРУП ЛОГІСТИКА" пункт навантаження Київська обл., с. Шибене, пункт розвантаження Київська обл., с. Квітневе.

Оплата товару та послуг підтверджується платіжними інструкціями від 02.11.2020, 27.04.2021, 23.07.2021, 11.08.2021, 25.08.2021, 02.09.2021, 10.09.2021, 01.09.2023.

Таким чином, господарські операції між ТОВ "АНДИЖАН ЛОГІСТІКС" та ТОВ "РОСТІМ АГРО" підтверджується первинними документами, які були надані до перевірки. Рух коштів підтверджується платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи.

Щодо посилання ГУ ДПС в Акті перевірки на відсутність товарно-транспортних накладних в операціях з поставки продукції, суд зазначає.

У відповідності до вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту від 14.10.1997 за №363 з наступними змінами і доповненнями - ці Правила визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників.

Ці Правила встановлюють, що товарно - транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Крім цього, оформлення товарно - транспортної накладної є обов`язковим для учасників транспортного процесу (власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників).

Угода поставки товару не є договором про перевезення вантажу, а тому її реальне виконання не повинно підтверджуватись товарно-транспортними накладними. Згідно із Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: «первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення».

Товарно-транспортна накладна - це не первинний документ, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення для договорів поставки.

Отже, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Вказана позиція викладена Верховним Судом у постановах від 17.01.2024 у справі № 320/2332/19, від 06.02.2018 у справі №816/166/15-а, від 11.09.2018 у справі №804/4787/16.

Щодо посилань контролюючого органу про відсутність трудових ресурсів, основних засобів, технічної можливості здійснити господарські операції ВСК «ЗДВИЖ», ТОВ «Консалтшг Трейд», ТОВ «ФЛЕМІНГ ДАЙС», ТОВ «АНДИЖАН ЛОГІСТІКС», що встановлено на підставі інформації з баз податкового органу, суд зазначає.

В постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 804/939/16 колегія суддів зазначає, що податкова інформація, яка міститься в інформаційно-аналітичних базах щодо контрагентів позивача стосовно ланцюгів постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, має виключно інформативний характер та не вважається належним доказом у розумінні процесуального законодавства.

Відповідно до висновку Великої палата Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3055/19, висновки про відсутність у контрагентів трудових та матеріальних ресурсів зроблено контролюючим органом на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, однак така податкова інформація носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними, оскільки фактично надані ТОВ «АТБ-маркет» до перевірки первинні документи не були проаналізовані в акті перевірки, а тому така інформація не відповідає критерію юридичної значимості та не є допустимим і достовірним доказом у розумінні процесуального закону.

Така інформація сама собою не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень, на які посилається відповідач.

Щодо посилання контролюючого органу на те, що ВСК «ЗДВИЖ», ТОВ «Консалтинг Трейд», ТОВ «ФЛЕМІНГДАЙС», ТОВ «АНДИЖАНЛОГІСТІКС» віднесено до переліку ризикових платників податку на додану вартість, суд зазначає.

Відповідно до загальної практики Верховного Суду в постановах від 10 липня 2020 року у справі № 120/4723/18-а, від 13 серпня 2020 року у справі № 520/4829/19, від 27 серпня 2020 року у справі № 820/1379/16, від 17 вересня 2020 року у справі № 826/16705/17, від 20 жовтня 2020 року у справі № 806/705/15, колегія суддів у складі Касаційного адміністративного суду зазначає, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо. Відсутність у контрагентів позивача матеріальних і трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання такими платниками господарських операцій і не свідчить про одержання необгрунтованої податкової вигоди покупцем, позаяк залучення інших субпідрядників (працівників чи організацій) є можливим за умови укладання відповідних договорів.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, що свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Позивач не може нести відповідальність за можливе невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, що вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків (правові позиції Верховного Суду в постановах від 18.12.2018 у справі № 816/1118/17, від 15.01.2019 у справі № 809/2918/13-а, від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 ).

Відповідно до ч.8 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що відповідальність, зокрема, за недостовірність відображених у первинних документах даних покладена саме на ту особу, яка склала та підписала ці документи. Відтак кожен з учасників господарської операції відповідає лише за ті відомості, які до первинного документа вносив він сам.

Таким чином, у приписах ч.8 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні знайшов відображення принцип індивідуальної відповідальності платника податків.

Водночас немає жодних підстав перекладати на платника податків відповідальність за внесення до первинних документів недостовірних даних іншою особою, інакше це буде суперечити принципу індивідуальної відповідальності та визначеним у ст.16 Податкового кодексу України обов`язкам платника податків, до яких не віднесено те, що останній повинен дбати про правомірність податкового обліку контрагента.

При цьому важливо враховувати фактичну можливість платника податків усвідомлювати той факт, що від імені задекларованого в первинних документах суб`єкта господарювання діють неуповноважені особи. Мають бути наявні докази того, що законними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних первинних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у достовірності складених іншими особами первинних документів, інакше тлумачення норм податкового законодавства фактично перекладає обов`язок здійснення податкового контролю на самих платників податків.

Будь-яка неправомірна діяльність контрагента, не може бути визнана беззаперечною підставою для притягнення до відповідальності платника податку. Згідно зі статтею 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, добросовісний платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема податкових накладних. Разом з тим, не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. Також, не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податків подальше припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість його контрагента. Усі операції, вчинені контрагентом платника податку до припинення такого контрагента, не можуть автоматично розглядатися як нікчемні правочини в силу самого собою припинення юридичної особи або анулювання її податкового статусу. У такому разі достатньо встановити необізнаність платника податку, що заявляє право на податковий кредит чи бюджетне відшкодування з податку на додану вартість про факт припинення або недобросовісний характер діяльності контрагента.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі N 160/3364/19 також сформульована низка правових висновків про те, що:

1)" 102. При цьому важливо враховувати фактичну можливість платника податків усвідомлювати той факт, що від імені задекларованого в первинних документах суб`єкта господарювання діють неуповноважені особи. Мають бути наявні докази того, що законними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних первинних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обгрунтованих сумнівів у достовірності складених іншими особами первинних документів. Інакше тлумачення норм податкового законодавства фактично перекладає обов`язок здійснення податкового контролю на самих платників податків.";

2)" 105. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Отже, якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом. ";

3)" 109. Таким чином, сам собою факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.";

4)" 114, Висновки про відсутність у контрагентів трудових та матеріальних ресурсів зроблено контролюючим органом на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, однак така податкова інформація носить виключно інформативний характер.

Принцип індивідуальної відповідальності платника податків також застосував ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах Бізнес Супорт Центр проти Болгарії, Булвес АД проти Болгарії, Інтерсплав проти України, визначивши, що платник податків не може нести відповідальність за зловживання свого контрагента, якщо не буде доведено залученість цього платника до таких зловживань.

З огляду на викладене платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Отже, якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.

Відповідно до п. 112.2 ст. 112 ПК України особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Таким чином, сам собою факт використання первинних документів з недостовірними даними для підтвердження обставин здійснення господарської операції не повинен автоматично вказувати на безпідставність даних податкового обліку. Натомість контролюючий орган має довести, що платник податків, приймаючи від контрагентів та використовуючи певні документи для цілей податкового обліку, діяв нерозумно, недобросовісно або без належної обачності. А це також пов`язано з фактичною можливістю й економічною доцільністю перевірки самим платником податків достовірності відомостей, які були включені до первинних документів. Мають бути наявні докази того, що розумними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у їх змісті.

Таким чином, позивачем правомірно, в порядку та спосіб, передбачений законодавством України, було сформовано витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податковий кредит за господарськими операціями з ВСК «ЗДВИЖ», ТОВ «Консалтинг Трейд», ТОВ «ФЛЕМІНГ ДАЙС», ТОВ «АНДИЖАН ЛОГІСТІКС».

Суд зазначає, що предмет договорів не суперечать статутній діяльності позивача, а отримані позивачем послуги/поставки товару є реальними та прямо пов`язаними із фінансово-господарською діяльністю позивача, первинні документи за змістом відповідають ч.2 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. Вартість отриманих послуг відповідає умовам договорів та первинних документів.

Аргументи відповідача щодо відсутності об`єктивних обставин, які б свідчили про реальну потребу в залученні будь-яких представників/посередників до процесу пошуку постачальників суд не бере до уваги, оскільки чинне законодавство України жодним чином не обмежує суб`єктів господарювання у вільному волевиявленні під час вибору контрагентів чи при виборі виду правочинів, окрім тих, що прямо заборонені чинним законодавством України, та не ставить в необхідність/залежність укладання одних договорів від інших. Отримані позивачем послуги не є задубльованими із попереднім періодом.

Суд також зазначає, що до повноважень податкового органу не належить оцінка ефективності ведення позивачем господарських операцій, в т.ч. ефективність використання платником податків грошових коштів (капіталу), чи внутрішніх організаційних процесів, що впроваджені для забезпечення ефективного господарювання платника податків.

Таким чином, відповідно до пункту 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів / послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з абз. 1-3 п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. Відповідно до статті 1 цього Закону господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно із ч.1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За змістом ч.2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Правилу цієї норми Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні кореспондує зміст п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Відтак підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.

При цьому ПК України та Закон України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні не розглядають невідповідність цивільно-правових повноважень особи на те, щоб діяти від імені юридичної особи, як самостійну підставу неналежності оформлених первинних документів, а складені нею первинні документи не позбавляють правового значення у випадку фактичного руху активів.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

В матеріалах справи наявні первинні фінансові документи, які підтверджують факт реальності господарських операцій позивача з ВСК «ЗДВИЖ», ТОВ «Консалтинг Трейд», ТОВ «ФЛЕМІНГ ДАЙС», ТОВ «АНДИЖАН ЛОГІСТІКС».

З матеріалів справи вбачається, що укладені договори є дійсними, ніким не оспорюються, містять необхідні істотні умови. Первинні документи за змістом відповідають ч.2 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підтверджують надання послуг/поставки товару.

На час укладення та виконання договорів контрагенти позивача (ВСК «ЗДВИЖ», ТОВ «Консалтинг Трейд», ТОВ «ФЛЕМІНГ ДАЙС», ТОВ «АНДИЖАН ЛОГІСТІКС») були зареєстрованими у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, тобто мали достатній об`єм правоздатності для складання первинних документів та укладання будь-яких правочинів. Також відкриті для позивача інформаційні бази даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, наповнення яких здійснюється контролюючими органами відповідно до ст.19-1 ПК України, в т.ч. і відповідачем, станом на дату укладення та виконання відповідних правочинів не містили інформації, яка б обмежувала контрагентів в їх правоздатності, або б ставила під сумнів можливість виконання укладених правочинів з боку постачальників.

Окреслені у Акті перевірки господарські операції позивача із контрагентами- ВСК «ЗДВИЖ», ТОВ «Консалтинг Трейд», ТОВ «ФЛЕМІНГ ДАЙС», ТОВ «АНДИЖАН ЛОГІСТІКС» пройшли необхідну перевірку (моніторинг) в органах ДПС на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку, а податкові накладні/розрахунки коригування були належним чином зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Порушень з приводу реєстрації податкових накладних, виписаних ВСК «ЗДВИЖ», ТОВ «Консалтинг Трейд», ТОВ «ФЛЕМІНГ ДАЙС», ТОВ «АНДИЖАН ЛОГІСТІКС» у Єдиному реєстрі податкових накладних в акті перевірки не встановлено.

Керуючись імперативними положеннями п. 201.10 ст. 201 ПК України, не потребують будь-якого іншого додаткового підтвердження для нарахування позивачем сум податку, що відносяться до податкового кредиту, належно складені та зареєстровані в ЄРПН податкові накладні/розрахунки коригування за господарськими операціями позивача із вказаними контрагентами.

У відповідача наявні заперечення саме щодо відсутності документів, зокрема товарно-транспортних накладних, прибуткових ордерів, актів приймання матеріалів, журналів заїзду та виїзду автомобільного транспорту, тимчасових перепусток на територію позивача, інформації про вантажно-розвантажувальні операції. В той же час виходячи з умов укладених договорів, поставки/послуги не є безоплатно отриманими. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження існування угод про безоплатне виконання поставок товару та послуг. Більш того, сам же відповідач в Акті перевірки підтверджує проведення розрахунків та відсутність заборгованості позивача перед контрагентами. Як видно з матеріалів справи позивачем на умовах ст.ст. 598, 599, 600, 601 Цивільного кодексу України припинено відповідні зобов`язання перед контрагентами, що є належним підтвердженням щодо проведення відповідних розрахунків.

Визначені контролюючим органом, як ненадані документи, а саме: товарно-транспортних накладних, журналів заїзду та виїзду автомобільного транспорту, тимчасових перепусток на територію позивача, інформації про вантажно-розвантажувальні операції, сертифікати якості/походження, паспортів чи свідоцтв про визнання відповідності на придбаний товар, прибуткових ордерів, актів приймання матеріалів, тощо, не є первинними документами у визначенні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а отже їх відсутність або наявність не впливає на визначення об`єктів оподаткування та їх розмір, а за змістом та формою є документами, які підприємство визначає, як необхідні для роботи самостійно.

Верховний суд неодноразово зазначав, що: «Наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.».

Всі надані документи відповідають за своєю формою та змістом первинним документам, та можуть бути підставою для обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань.

Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.

Аналогічна правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у рішеннях Верховного Суду (постанови від 12.02.2020 по справі № 813/3577/13-а/, від 20 березня 2020 року у справі № 560/3956/18; від 15 квітня 2020 року по справі № 240/5420/18; від 02 липня 2020 року по справі № 560/711/19), у яких неодноразово зазначалось, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена.

Не заповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.

Відповідно до п.14.1.13 п.14.1 статті 14 ПКУ, безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Відповідно до п.7 МСБО 18 Дохід - це валове надходження економічних вигід протягом періоду, що виникає в ході звичайної діяльності суб`єкта господарювання, коли власний капітал зростає в результаті цього надходження, а не в результаті внесків учасників власного капіталу.

Таким чином, твердження відповідача про нереальність господарських операцій укладених між позивачем та ВСК «ЗДВИЖ», ТОВ «Консалтинг Трейд», ТОВ «ФЛЕМІНГ ДАЙС», ТОВ «АНДИЖАН ЛОГІСТІКС» не підтверджено відповідачем належними доказами та спростовується матеріалами справи.

Щодо твердження податкового органу в акті перевірки відносно того, що «ТОВ "РОСТІМ АГРО" до перевірки не надано документів, які давали змогу підтвердити факт псування товарів (Гранат у кількості 18 000 кг., Огірок у кількості 5 071 кг.), актів оглядів товарів на складі, висновків експертів, санітарно-епідемілогічних висновків, що розкривають причини псування товарів. Також ТОВ "РОСТІМ АГРО" до перевірки не надано договорів на утилізацію зіпсованих товарів (Гранат у кількості 18 000 кг., Огірок у кількості 5071 кг.). Відповідно до аналізу СРПН, ТОВ "РОСТІМ АГРО" послуги по утилізації не придбавало. Враховуючи вище зазначено перевіркою не можливо підтвердити факт псування товарів та подальшого їх списання зі складу.», суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади вилучення з обігу, переробки, утилізації, знищення або подальшого використання неякісної та небезпечної продукції з метою недопущення негативного впливу такої продукції на життя, здоров`я людини, майно і довкілля визначено Законом України "Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції" від 14.01.2000 №1393-ХІV (далі - Закон №1393-ХІV).

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" від 03.12.1997 №771/97-ВР (далі - Закон №771/97-ВР), харчові продукти, які знаходяться в обігу на території України, повинні відповідати вимогам законодавства про безпечність та окремі показники якості харчових продуктів.

Частиною 2 статті 37 Закону №771/97-ВР передбачено, що забороняється обіг об`єктів санітарних заходів, якщо ці об`єкти: 1) небезпечні; 2) непридатні до споживання; 3) неправильно марковані; 4) незареєстровані відповідно до вимог цього Закону; 5) ввезені (переслані) на територію України контрабандно. Харчові продукти, зазначені у пунктах 2 і З цієї частини, підлягають вилученню з обігу та/або відкликанню відповідно до вимог цього Закону.

Згідно з ч.5 ст.37 Закону №771/97-ВР, знищення об`єктів санітарних заходів, повернення їх в обіг для споживання людиною або для інших цілей здійснюються оператором ринку за його рахунок. Порядок знищення об`єктів санітарних заходів або умови, які повинні виконуватися оператором ринку для повернення їх в обіг для споживання людиною або для інших цілей, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.

Згідно з нормами п.4 Загальних вимог до здійснення переробки, утилізації, знищення або подальшого використання вилученої з обігу неякісної та небезпечної продукції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2001 №50, відповідальність за збереження вилученої із повернення неякісної та небезпечної продукції до рішення питання про її переробку, утилізацію, знищення або подальше використання несе власник такої продукції.

Абзацом 6 ч. 1 ст.1 Закону №1393-ХІV передбачено, що до неякісної та небезпечної продукції відноситься, зокрема, продукція, строк придатності якої до споживання або використання закінчився.

Статтями 5, 6 Закону №1393-ХІV визначено, що неякісна та небезпечна продукція підлягає вилученню з обігу; власник продукції зобов`язаний вилучити з обігу неякісну та небезпечну продукцію, привести її, при можливості, у відповідність з вимогами відповідних нормативно-правових актів і нормативних документів або забезпечити переробку, утилізацію чи знищення такої продукції у порядку, передбаченому цим Законом.

За приписами ч.3 ст.7 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 №1023-ХІІ. продаж товарів, на яких строк придатності не зазначено або зазначено з порушенням вимог нормативних документів, а також товарів, строк придатності яких минув, забороняється.

Пунктом 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку (П(С)БО) 9 "Запаси", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 №246, визначено, що запаси визнаються активом, якщо існує імовірність того, що підприємство/установа отримає в майбутньому економічні вигоди, пов`язані з їх використанням, та їх вартість може бути достовірно визначена.

Товари, які втратили матеріальну цінність у результаті псування, підприємство вже не може застосувати за призначенням, тобто не отримає від них у майбутньому жодних економічних вигод. Вони більше не відповідають критеріям визнання активу, тому мають бути виведені зі складу активів і списані з балансу.

Відповідно до пункту 6 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" (далі - П(С)БО 16) витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Водночас нестачі чи втрати від псування цінностей включаються до інших операційних витрат (пункт 20 П(С) БО 16).

3 метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності на підприємстві проводиться інвентаризація. Організація, основні правила та порядок документального оформлення інвентаризації активів та зобов`язань, що перебувають на балансі суб`єкта господарювання, визначено у Положенні про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 30.10.2014 за № 1365/26142 (далі - Положення).

Відповідно до п.3 розділу IV Положення про інвентаризацію №879 втрати від псування ТМЦ відносять до витрат того періоду, у якому була завершена їх інвентаризація.

Згідно з п.7 розділу І Положення про інвентаризацію №879, проведення інвентаризації є обов`язковим, зокрема, у разі встановлення фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей (на день встановлення таких фактів) в обсязі, визначеному керівником підприємства. Аналогічну вимогу містить і п.12 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 №419.

На виконання п. 7 розділу І Положення 879 було проведенні інвентаризація. Склад комісії визначено Наказом.

Відповідно до пункту 4.4 розділу III Положення 879 визначено, що Виявлені під час інвентаризації непридатні або зіпсовані запаси вносяться до окремого інвентаризаційного опису, в якому вказуються найменування відповідних запасів, їх кількість, причини, ступінь і характер псування, пропозиції щодо їх знецінення, списання або можливості використання цих предметів у господарських цілях.

Відповідно до п. 15 Розділу II Положення № 879, інвентаризаційні описи застосовуються для фіксування наявності, стану та оцінки активів підприємства та тих активів, які належать іншим підприємствам і обліковуються поза балансом.

На виконання пункту 4.4 розділу III Положення 879 було складено інвентаризаційний опис, яким встановлено факт псування товарів, а саме: Гранат у кількості 18 000 кг., Огірок у кількості 5071 кг.

Зіпсовані ТМЦ списують за фактичною собівартістю (з урахуванням транспортно- заготівельних витрат) до складу інших операційних витрат (п.5.7 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 10.01.2007 №2). Для цього використовують субрахунок 947 "Нестачі і втрати від псування цінностей".

Первинним документом списання зіпсованих ТМЦ може бути акт про списання запасів.

Отже, у зв`язку з встановленням зіпсованої продукції, було складено Акт списання запасів №3 від 03.01.2024 року та №28 від 30.01.2024 року, а саме:

-3 січня 2024 року комісія, призначена наказом (розпорядженням) від 02.01.2024 року №ЕЯ-24/1 у складі Менеджера із зовнішньоїекономічної діяльності Шульги Євгена Андрійовича, бухгалтера Кременюк Вікторії Миколаївни, здійснили перевірку запасів, які знаходяться: 08343, Київська обл., Бориспільський р-н., с. Мартусівка, вул. Мойсеева, 72, та встановила, що описані цінності підлягають списанню га вилученню з бухгалтерського обліку: Найменування або однорідна група (вид) Гранат, Одиниця виміру кг, Кількість 18000, вартість за одиницю 57,60, сума 1036 852,05, Підстава для списання Товар зіпсовано;

-30 січня 2024 року комісія, призначена наказом (розпорядженням) від 02.01.2024 року №ЕІІ-24/1 у складі Менеджера із зовнішньоїекономічної діяльності Шульги Євгена Андрійовича, бухгалтера Кременюк Вікторії Миколаївни, здійснили перевірку запасів, які знаходяться: 08343, Київська обл., Бориспільський р-н., с. Мартусівка, вул. Мойсеева, 72, та встановила, що описані цінності підлягають списанню та вилученню з бухгалтерського обліку: Найменування або однорідна група (вид) Огірок, Одиниця виміру кг, Кількість 5071, вартість за одиницю 45,76, сума 232 073,52, Підстава для списання Товар зіпсовано.

Відповідно до п.14 П(С)БО 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, до складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат, зокрема відрахування на соціальні заходи, плата за оренду земельних і майнових паїв, амортизація, втрати від браку, які складаються з вартості остаточно забракованої з технологічних причин продукції (виробів, вузлів, напівфабрикатів), зменшеної на її справедливу вартість, та витрат на виправлення такого технічно неминучого браку.

Пунктом 17 П(С)БО "Витрати" передбачено, що до витрат на збут та інших операційних витрат відносяться витрати, пов`язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг).

Планом рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1591), а також Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, для відображення витрат "Нестачі і втрати від псування цінностей" передбачений субрахунок 947 рахунку 94 "Інші витрати операційної діяльності".

В розділі рахунку 94 "Інші витрати операційної діяльності" Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, дійсно передбачено, що на субрахунку 947 "Нестачі і втрати від псування цінностей" ведеться облік нестач грошових коштів та інших цінностей і втрат від псування цінностей, що виявлені в процесі заготовлення, переробки, збереження, та реалізації.

Таким чином, твердження податкового органу спростовується доказами наявними у матеріалах справи та наданими до перевірки документами,

Щодо порушення вимог Постанови КМУ від 30.10.2008 р. № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін за окремі види алкогольних напоїв» (зі змінами та доповненнями), п. 1 ст. 68 Закон № 3817 та статті 18 Закону № 481 (чинний на дату вчинення порушення) суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, за дане порушення відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.04.2025 року № 16081/0901 форми «С», яким застосовано фінансову (штрафну) санкцію в розмірі 8 649 909,12 грн.

З наведеного податкового повідомлення-рішення вбачається, що на підставі підпункту 54.3.3 пункт 54.3 статті 54 ПК України та п 25і ч. 2 ст. 73 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» відповідно до якого застосовано штрафну санкцію в розмірі 8 649 909,12 грн.

Відповідачем в Акті перевірки зазначено відповідно до п. 1 ст. 68 статті Закону України від 18.06.2024 № 3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі Закон № 3817) та статті 18 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (чинний на дату вчинення порушення), (далі Закон № 481) надано Кабінету Міністрів України право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Постановою Кабінету Міністрів України № 957 від 30.10.2008 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (зі змінами та доповненнями) встановлено розмір мінімальних роздрібних цін на віскі, ром, джин за 1 літр 100-відсоткового спирту в розмірі 682 грн.

Враховуючи на вказані норми, при розрахунку мінімальної роздрібної ціни на одиницю продукції - джин 0,7л. 38% об. - мінімальна роздрібна ціна на джин 0,7л. становить - 181,41 грн., джин 0,7л. 37,5% об. - мінімальна роздрібна ціна на джин 0,7л. становить - 179,03 грн.; віскі 0,7л. 40% об. - мінімальна роздрібна ціна на віскі 0,7л. становить - 190,96 грн.; ром 0,7 л 40% об. - мінімальна роздрібна ціна на ром 0,7л. становить - 190,96 грн..

Проте, як слідує з Акта перевірки Позивачем здійснено реалізацію алкогольних напоїв джин 0,7л. 38% об., джин 0,7л. 37,5% об., віскі 0,7л. 40% об., 0,7 л 40% об. - 16.04.2024, 22.09.2023, 09.08.2023, 16.11.2023, 04.06.2024, 04.06.2024, 20.05.2024, 07.08.2023, 07.02.2024, 07.02.2024, 08.04.2023 року. Сума операцій склала - 7 583 997, 31 грн.

Суд звертає увагу, що до 01.01.2025 року діяв Закон України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР), проте даний Закон № 481/95-ВР втратив чинність 01.01.2025 року на підставі Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 18.06.2024 року № 3817-ІХ (далі - Закон № 3817- ІХ).

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності.

Тобто, на момент проведення перевірки та винесення Акта перевірки (перевірка проводилася з 30.01.2025 по 13.03.2025 року, Акт перевірки від 19.03.2025 року) Закон № 481/95-ВР втратив чинність.

Таким чином, ГУ ДПС встановлено порушення Закону № 481/95-ВР, який втратив чинність. Отже, дане правозастосування не відповідає «принципу незворотної дії закону в часі».

В податковому повідомлені-рішенні зазначено, що штрафні санкції та пеня застосовані на підставі підпункту 54.3.3 пункт 54.3 статті 54 ПК України та п 251 ч. 2 ст. 73 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (Закон № 3817-ІХ.)

Проте, Закон України № 3817-ІХ набув чинності 01.01.2025 року, а в Законі № № 3817-ІХ (в редакції станом на 27.07.2024), було передбачено, повноваження Кабінету Міністрів України встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Разом з тим, склад такого порушення, як оптова торгівля алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні ціни на такі напої в цій редакції Закону № 3817-ІХ був відсутній.

Вказане правове регулювання свідчить, що законодавець з 01.01.2025 року не визначав порушенням таке діяння, як реалізація алкогольних напоїв за цінами меншими ніж мінімальні оптово-відпускні ціни на такі напої.

Станом на дату проведення перевірки та прийняття Акта перевірки (перевірка проводилася з 30.01.2025 по 13.03.2025 року, Акт перевірки від 19.03.2025 року) було відсутнє порушення порядку обігу та регулювання алкогольних напоїв, яке зафіксовано в Акті перевірки, оскільки лише 25 березня 2025 року, набув чинності Закон України від 04 грудня 2024 року №4115-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо перегляду ставок акцизного податку на тютюнові вироби» (далі - Закон 4115-ІХ), яким частину другу статті 73 Закону №3817 доповнено пунктом 25-1 такого змісту:

25-1) оптова торгівля алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні ціни на такі напої, - 100 відсотків вартості реалізованих товарів (продукції), розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних цін, але не менше 2 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Отже, із втратою чинності Законом № № 481/95-ВР таке діяння, як оптова торгівля коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої не було порушенням.

І лише із набранням чинності Закону №4115-ІХ (25.03.2025) таке діяння почало розглядатися як правопорушення у сфері обігу алкогольних напоїв.

Тобто, ГУ ДПС встановило в діянні склад порушення, якого з 01.01.2025 нормативно не існувало, оскільки перевірка проводилася з 30.01.2025 по 13.03.2025 року, а Акт перевірки від 19.03.2025 року.

Щодо можливості притягнення Позивача до відповідальності п 251 ч. 2 ст. 73 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (Закон №3817-IX), суд зазначає таке.

Закону України №3817-ІХ набув чинності 01.01.2025 року, проте в Законі № № 3817-ІХ (в редакції станом на 27.07.2024), було передбачено, повноваження Кабінету Міністрів України встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Разом з тим, склад такого порушення, як оптова торгівля алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні ціни на такі напої в цій редакції Закону № 3817-ІХ був відсутній.

Закон України від 04 грудня 2024 року № 4115-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо перегляду ставок акцизного податку на тютюнові вироби» (далі - Закон 4115-ІХ), яким частину другу статті 73 Закону № № 3817-ІХ доповнено пунктом 25-1 такого змісту: 25-1) оптова торгівля алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні ціни на такі напої, -100 відсотків вартості реалізованих товарів (продукції), розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних цін, але не менше 2 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Тобто, законодавцем лише з 25.03.2025 року передбачено відповідальність за «оптову торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні ціни на такі напої, - 100 відсотків вартості реалізованих товарів (продукції), розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних цін, але не менше 2 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового)року» (пункт 25-1 частини 2 статті 73 Закону № 3817-ІХ).

Відповідальність за порушення Закону № 3817-ІХ визначена статтею 73, де зазначено, що «За порушення цього Закону щодо виробництва, обігу та зберігання спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального суб`єкти господарювання притягаються до відповідальності згідно із законом» (частина 1 статті 73 № 3817-ІХ).

З Акта перевірки слідує, що порушення були вчинені/завершені 16.04.2024, 22.09.2023, 09.08.2023, 16.11.2023, 04.06.2024, 04.06.2024, 20.05.2024, 07.08.2023, 07.02.2024, 08.04.2023 року.

Таким чином, діяння, які ГУ ДПС вважає порушенням, -ніяким чином не могли потрапляти під дію пункту 251 частини 2 статтю 73 Закону № 3817-ІХ, оскільки така норма почала існувати лише 25.03.2025 року, а порушення вчинені 16.04.2024, 22.09.2023, 09.08.2023, 16.11.2023, 04.06.2024, 04.06.2024, 20.05.2024, 07.08.2023, 07.02.2024, 08.04.2023 року, тобто до моменту набрання Закон України № 4115-ІХ чинності.

В силу приписів статті 58 Конституції України, податковий орган не може застосувати відповідальність передбачену пунктом 25-1 частини 2 статті 73 Закону № 3817-ІХ, оскільки така відповідальність була передбачена лише 25.03.2025 року, а тому встановити порушення пункту 25-1 частини 2 статті 73 Закону № 3817-ІХ, раніше 25.03.2025 року не можливо. Відтак, встановлення порушення пункту 25-1 частини 2 статті 73 Закону № 3817-ІХ до 25.03.2025 - неможливо.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Стаття 58 Основного Закону України передбачає зворотну дію законів в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують саме юридичну відповідальність особи, що також є загальновизнаним принципом права.

Конституційний Суд України у Рішенні № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів зазначив: «У регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно- правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма)».

Три варіанти дії нормативних актів у часі забезпечують стабільність і необхідну гнучкість правового регулювання в часі - минулому, теперішньому та майбутньому. Як негайна, так і зворотна дія юридичної норми пов`язана з можливістю застосування «нової» норми щодо відносин, які виникли в минулому. Водночас негайна дія є усталеною практикою, а зворотна дія - виняток, який порушує конституційний принцип «закон не має зворотної сили» (lex ad praeterian non valet).

Конституційний Суд України неодноразово звертався до визначення змісту положення частини першої статті 58 Конституції України, згідно з яким нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України № 1-рп від 9 лютого 1999 року у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів уточнюється, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце».

У Рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2001 від 5 квітня 2001 року у справі про податки зазначено, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли та закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Конституційний Суд України у Рішенні № 6-рп від 19 квітня 2000 року у справі про зворотну дію кримінального закону у часі визначив, що «Суть зворотної дії у часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їхні приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи».

Для відносин, які мають тривалий характер, зворотна дія означає неможливість застосування норми «нового» нормативно-правового акта щодо відносин, які виникли до набуття ним чинності, але продовжують існувати. У такий спосіб відбувається змішування зворотної та безпосередньої дії нормативно-правового акта в часі, чим заперечується можливість негайного застосування норми права.

Іншим можливим правомірним проявом ретроактивного застосування юридичних норм є забезпечення недопустимості «повороту до гіршого». Принцип ретроактивності нерозривно пов`язаний зі створенням умов для недопущення «повороту до гіршого» під час регулювання суспільних відносин. У такий спосіб підтримується баланс між нагальністю оновлення нормативних актів чи заповнення прогалин у праві, з одного боку, і стабільністю та наступництвом правової системи, з іншого.

У пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року №4-зп/1997 Конституційний Суд України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовує однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Правозастосовні орієнтири щодо реалізації принципів верховенства права, юридичної визначеності, res judicata та ретроактивності, а також правила недопустимості «повороту до гіршого» підлягають застосуванню згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Брумареску проти Румунії» (заява № 28342/95, § 61), «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03, §§ 47, 52) та іншими.

Таким чином, Закон № 4115-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо перегляду ставок акцизного податку на тютюнові вироби» (далі - Закон 4115-ІХ), яким частину другу статті 73 Закону № 3817-ІХ доповнено пунктом 25-1 такого змісту: 25-1) «оптова торгівля алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні ціни на такі напої, -100 відсотків вартості реалізованих товарів (продукції), розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних цін, але не менше 2 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року» - не може поширити свою дію на правовідносини, які виникли до набрання даним Законом чинності.

Отже, податковий орган неправомірно застосував до Позивача відповідальність передбачену пунктом 25-1 частини 2 статті 73 Закону № 3817-ІХ.

Крім того, Закон № 4115-ІХ не визначає прямо, що його приписи поширюють свою дію на відносини, які виникли до набрання ним чинності.

Згідно з положеннями частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи".

Тобто, норми Конституції України встановлюють, що нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. При цьому встановлюється два загальні виключення (випадки коли нормативні приписи мають зворотну дію у часі):

-коли нові правила пом`якшують відповідальність особи;

-коли нові правила скасовують відповідальність особи.

Про зворотну дію в часі приписів пункту 251 частини 2 статтю 73 Закону № 3817-ІХ можна було б говорити тільки в наступних випадках якщо б нові положення Закону 4115-ІХ прямо передбачали, що їх дія поширюється на відносини, що виникли до моменту набрання ними чинності. У випадку, що розглядається, вищезазначені умови відсутні.

Підпунктом 109.1 статті 109 ПК України встановлено, що податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктами 109.2, 109.3 статті 109 ПК України встановлено, що порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України. У випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2 - 125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.

Стаття 112 ПК України визначає загальні умови притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Зокрема, встановлено, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 112.1). Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності (пункт 112.2). У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків. Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством. Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи (пункт 112.7).

Також цієї нормою у пункті 112.8 визначено обставини, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а у статті 112-1 ПК України - обставини, що пом`якшують відповідальність особи.

Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 ПК України. Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу. У противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру. Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Обов`язок доведення вини покладено на контролюючий орган, без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого умовою є наявність вини. За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Водночас, відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, а саме визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Київській області від 15.04.2025 №16081/0901, від 17.04.2025 №165020715, від 17.04.2025 №165030715, від 17.04.2025 №165050715.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Враховуючи задоволення позовних вимог, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 30280,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.04.2025 року № 16081/0901 форми «С», яким застосовано застосовано фінансову (штрафну) санкцію в розмірі 8 649 909,12 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.04.2025 року № 165020715 форми «Р», яким збільшено зобов`язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 567 511 грн. та застосовано штрафну санкцію 140 464, 75 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.04.2025 року № 165030715 форми «П», яким встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 41028 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.04.2025 року № 165050715 форми «Р», яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 189 000 грн та застосовано штрафну санкцію в розмірі 47 250 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю РОСТІМ АГРО судовий збір у розмірі 30280 (тридцять три двісті вісімдесят) грн 00 коп за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.