Справа № 400/4299/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/4299/24
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Єщенка О.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунальної установи Місцева пожежна охорона Кривоозерської селищної ради на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі за позовною заявою Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Комунальної установи Місцева пожежна охорона Кривоозерської селищної ради про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив стягнути з Комунальної установи «Місцева пожежна охорона Кривоозерської селищної ради» на користь Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році у розмірі 45 271,90 грн., з яких: адміністративно-господарські санкції складають 44 948,26 грн., пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій складає 323,64 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з Комунальної установи «Місцева пожежна охорона Кривоозерської селищної ради» на користь Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю заборгованість за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідність у 2023 році у розмірі 45271,90 грн (сорок п`ять тисяч двісті сімдесят одна гривня 90 копійок), з яких: адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю в сумі 44948,26 грн; пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в сумі 323,64 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення по справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що під час розгляду адміністративної справи судом першої інстанції не були прийняті до уваги копії документів, а саме: довідка Головного управління ДПС про неприбутковість КУ «Місцева пожежна охорона Кривоозерської селищної ради», довідка фінансового управління Кривоозерської селищної ради, рахунки з банків. Апелянт зазначає, що відповідно до Положення Комунальної установи «Місцева пожежна охорона» Кривоозерської селищної ради, затвердженого рішенням Кривоозерської селищної ради №43 від 30.03.2023 року, згідно пункту 4.4 Статуту за своїм правовим статусом Установа є комунальною установою та фінансується виключно з місцевого бюджету. Добровільні пожертвування установи отримувались матеріальними цінностями, ці добровільні пожертвування не є джерелом отримання прибутку. Рахунків у банках для отримання коштів спеціального фонду установи немає.

Апелянт вказує, що з їхнього боку не було порушень, про що свідчать всі копії довідок та витягів. Установа «Місцева пожежна охорона» ніяких доходів (прибутків) від своєї діяльності власних надходжень не отримувала, в тому числі платних послуг не надавала. Відповідно п.4.4 Положення комунальної установи «Місцева пожежна охорона» Кривоозерської селищної ради установа фінансується з місцевого бюджету.

23 травня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, в позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до інформації, наданої Первомайською філією Миколаївського обласного центру зайнятості від 21.03.2024 № 14/04/396-24 Комунальна установа «Місцева пожежна охорона Кривоозерської селищної ради» звітність за формою №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» протягом 2023 року не надавали.

Територіальним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю сформовано розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік - 18 осіб; середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність - 0 осіб; норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця, округлені до цілого значення 1 одиниця; фонд оплати праці штатних працівників 809068,69 грн.; середня річна заробітна плата штатного працівника (04/01) 44948,26 грн.; кількість робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю для роботодавців, у яких працює 26 осіб і більше (03-02) 0,00 одиниць; сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (для роботодавців, у яких працює 26 осіб і більше, сума коштів адміністративно-господарських санкцій (05х06), від 16 до 25 осіб, сума коштів адміністративно-господарських санкцій (05), від 8 до 15 осіб, сума коштів адміністративно-господарських санкцій (05/2) 44948,26 грн. (а.с. 7).

Оскільки належна сума адміністративно-господарських санкцій в розмірі 44948,26 грн. грн відповідачем в термін до 15.04.2024, як передбачено «Порядком сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 (зі змінами), не сплачена, йому нарахована пеня в розмірі 323,64 грн. на підставі ч. 2 ст. 20 Закону та Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007 № 233 (зі змінами) (далі - Порядок № 233).

Враховуючи те, що відповідач не виконав нормативів робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та не сплатив адміністративно-господарські санкції з урахуванням пені в загальній сумі 45271,90 грн, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 31.05.2013 року № 316 «Про затвердження форм звітності №3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) та Порядку її подання затверджено форму звітності та інструкцію щодо її заповнення», де передбачено звітування по вакансіям для працевлаштування осіб з інвалідністю. Вказані норми діяли у 2023 році. Оскільки доказів надання до Центру зайнятості форми № 3-ПН відповідачем до суду не надано, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не були виконані вимоги Закону № 875 щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року №875-XII (далі по тексту - Закон № 875-XII) (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 18 Закону №875-XII визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ст. 19 Закону №875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб і інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Порядок контролю за виконанням нормативу робочих місць та перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування, визначається Кабінетом Міністрів України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, здійснює перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону.

Розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України.

Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення осіб з інвалідністю, які можуть бути працевлаштовані, та надсилає інформацію про таких осіб до Державного центру зайнятості для проведення роботи з їх працевлаштування.

Відповідно до ст. 20 Закону №875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

З аналізу положень ст. 20 Закону №875-XII слідує, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції. При цьому, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені.

Разом з тим частиною 1 статті 20 Закону №875-XII чітко визначено, що відповідні положення не поширюються на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Вказане дає підстави для висновку про те, що підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів звільняються від обов`язку сплати адміністративно-господарських санкцій навіть у випадку не забезпечення визначеного нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Кривоозерської селищної ради від 30.03.2023 № 43 затверджено Положення про Комунальну установу «Місцева пожежна охорона Кривоозерської селищної ради» (далі Положення №43).

Відповідно до п.1.1. Положення №43 Комунальна установа «Місцева пожежна охорона Кривоозерської селищної ради» (далі МПО) заснована на комунальній власності для забезпечення пожежної безпеки на території Кривоозерської селищної ради.

Згідно з п.4.3. Положення №43 джерелами формування майна МПО є майно: передане в установленому законодавством порядку від місцевих органів влади, органів місцевого самоврядування, територіальних органів ДСНС; придбане за рахунок коштів місцевого бюджету; передане суб`єктами господарювання, що знаходяться на території Кривоозерської селищної ради; отримане за рахунок добровільних пожертвувань від юридичних та фізичних осіб, гуманітарних програм (у тому числі міжнародних); з інших джерел, не заборонених чинним законодавством.

Відповідно до п.4.4. Положення №43 джерелами фінансування МПО є кошти: місцевого бюджету; отримані за рахунок добровільних пожертвувань юридичних та фізичних осіб; державного фонду регіонального розвитку; з інших джерел, що не заборонені чинним законодавством (а.с. 10-12).

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що у 2023 році КУ «Місцева пожежна охорона» ніяких доходів (прибутків) від своєї діяльності власних надходжень не отримували, в тому числі платних послуг не надавали. Добровільні пожертвування установи отримувались матеріальними цінностями, ці добровільні пожертвування не є джерелом отримання прибутку.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до довідки Фінансового управління Кривоозерської селищної ради від 30.01.2025 р. Комунальна установа «Місцева пожежна частина Кривоозерської селищної ради» Первомайського району Миколаївської області на протязі 2023-2024 років утримувалась за рахунок коштів бюджету Кривоозерської селищної територіальної громади за КПКВК 0118130 «Забезпечення діяльності місцевої та добровільної пожежної охорони» (а.с. 89).

Згідно листа Управління Державної казначейської служби України у Кривоозерському районі Миколаївської області від №02-06-08/63 від 07.02.2025 одержувачу коштів Комунальна установа «Місцева пожежна охорона Кривоозерської селищної ради» відкрито реєстраційний рахунок № НОМЕР_1 і фінансування здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету Кривоозерської селищної ради (а.с. 90).

На підтвердження фінансування з місцевого бюджету апелянтом надано Розподіл витрат бюджету Кривоозерської селищної територіальної громади на реалізацію селищних/регіональних програм у 2023 році (Додаток 7 до рішення селищної ради від 22.12.2022 № 75 «Про бюджет Кривоозерської селищної територіальної громади на 2023 рік») (а.с. 83-84).

З огляду на вищезазначене, колегією суддів встановлено, що апелянт є установою, яка утримується виключно за рахунок коштів місцевого бюджету та утримувався, в тому числі і у період, за який позивачем було нараховано адміністративно-господарські санкції.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не надано оцінки доказам, що надані відповідачем, що призвело до поверхневого розгляду справи та хибного висновку про можливість нарахування таких санкцій.

З матеріалів справи вбачається, що Комунальна установа Місцева пожежна охорона Кривоозерської селищної ради згідно Реєстру неприбуткових установ та організацій має ознаку неприбутковості « 0048 - інші юридичні особи, діяльність яких відповідає вимогам, встановленим п. 133.4 ст. 133 Кодексу. Дата присвоєння ознаки неприбутковості або її зміни 25.01.2024 (а.с. 13).

Відповідно до п.133.4 ст. 133 Податкового кодексу України не є платниками податку неприбуткові підприємства, установи та організації у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом.

Неприбутковим підприємством, установою та організацією для цілей оподаткування податком на прибуток підприємств є підприємство, установа та організація (далі - неприбуткова організація), що одночасно відповідає таким вимогам: утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації; установчі документи якої (або установчі документи організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) містять заборону розподілу отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників у розумінні Цивільного кодексу України), членів такої організації, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб. Для цілей цього абзацу не вважається розподілом отриманих доходів (прибутків) фінансування видатків, визначених підпунктом 133.4.2 цього пункту; установчі документи якої (або установчі документи організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) передбачають передачу активів одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду, іншим юридичним особам, що здійснюють недержавне пенсійне забезпечення відповідно до закону (для недержавних пенсійних фондів), або зарахування до доходу бюджету у разі припинення юридичної особи (у результаті її ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення). Положення цього абзацу не поширюється на об`єднання та асоціації об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, та житлово- будівельні кооперативи; внесена контролюючим органом до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Положення абзаців третього і четвертого цього підпункту щодо вимог наявності установчих документів не поширюються на бюджетні установи.

Зареєстровані установи та організації (новостворені), які подали в установленому порядку документи для внесення до Реєстру неприбуткових установ та організацій під час або протягом 10 днів з дня державної реєстрації та які за результатами розгляду цих документів внесені до Реєстру неприбуткових установ та організацій, для цілей оподаткування вважаються неприбутковими організаціями з дня їх державної реєстрації.

Враховуючи зазначене, положення статті 20 Закону, на яке посилається позивач у обґрунтування своїх вимог щодо стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, не стосуються відповідача у справі, а заявлена позовна вимога є безпідставною та незаконною, оскільки дія статті не поширюється на Комунальну установу Місцева пожежна охорона Кривоозерської селищної ради, яка є установою, яка утримується за рахунок коштів місцевого бюджету та має статус неприбуткової.

Враховуючи виключно утримання за рахунок коштів місцевого бюджету у період нарахування адміністративно-господарських санкцій (2023 рік), посилання позивача на можливість отримання фінансування з інших джерел як підставу для нівелювання положень статті 20 Закону та обґрунтування цим своїх вимог є недоречним та безпідставним.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що положення статті 20 Закону №875-XII не поширюються на відповідача, а тому, як наслідок, у нього відсутній обов`язок сплати адміністративно-господарських санкцій та пені за несвоєчасну сплату таких санкцій.

Щодо доводів позивача про те, що рішення про включення до Реєстру неприбуткових установ та організацій було прийнято відносно апелянта тільки 14.05.2024 року, тобто після закінчення періоду, в якому виникли спірні правовідносини та доводи позивача про те, що апелянт не є установою, яка фінансується виключно за рахунок місцевого бюджету, колегія суддів зазначає наступне.

Визначальним у даній справі є не ознака неприбутковості, яку має відповідач, а встановлення фактичних обставин на підставі належних та допустимих доказів. При цьому, позивач аналіз джерел фінансування відповідача не проводив та не дослідив чи має відповідач інші надходження, окрім як з місцевого бюджету.

Посилання позивача на те, що згідно Положення про Комунальну установу «Місцева пожежна охорона Кривоозерської селищної ради» джерелами формування майна відповідача є, у тому числі, майно, отримане за рахунок добровільних пожертвувань від юридичних та фізичних осіб, гуманітарних програм (у тому числі міжнародних), з інших джерел, не заборонених чинним законодавством, колегія суддів оцінює критично, оскільки матеріали справи не містять доказів, що відповідач утримувався за рахунок будь-яких інших коштів, окрім коштів з місцевого бюджету.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному реєстрі розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, відповідач є одержувачем бюджетних коштів. Таким чином, на думку позивача, відповідач, як отримувач бюджетних коштів, не є бюджетною організацією у розумінні Бюджетного Кодексу України, Положення, в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин, Реєстру та статті 20 Закону №875.

Такі доводи позивача, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як було зазначено вище, відповідно до ч.1 ст. 20 Закону №875 положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

З наданих апелянтом доказів, колегією суддів встановлено, що Комунальна установа Місцева пожежна охорона Кривоозерської селищної ради є установою, що повністю утримується за рахунок коштів місцевого бюджету. Доказів протилежного позивачем ні до суду першої ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Враховуючи наведені положення законодавства, обставини справи та докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунальної установи Місцева пожежна охорона Кривоозерської селищної ради задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко