Справа № 320/30614/23
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року справа №320/30614/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Київської обласної прокуратури до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Величка Романа Сергійовича про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Київська обласна прокуратура (далі позивач) з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі відповідач 1), державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Величка Романа Сергійовича (далі відповідач 2), в якому просить:

визнати протиправними дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 31.05.2023 у виконавчому провадженні № 71918124 про стягнення виконавчого збору з Київської обласної прокуратури у розмірі 26800,00 грн;

визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Величка Романа Сергійовича від 31.05.2023 у виконавчому провадженні № 71918124 про стягнення з Київської обласної прокуратури виконавчого збору у розмірі 26800,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Величка Р.С. про стягнення виконавчого збору суперечить вимогам ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 13, 27 Закону України «Про виконавче провадження» та основним засадам виконавчого провадження й підлягає скасуванню.

Позивач вважає, що державним виконавцем помилково визначено, що резолютивна частина рішення суду, яке перебуває на виконанні у відділі, є вимогою немайнового характеру, у зв`язку з чим безпідставно застосовано порядок нарахування виконавчого збору, передбачений ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», а не інший правильний порядок, що регламентований ч. 2 ст. 27 цього Закону.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що доводи позивача є безпідставними з огляду на те, що виконавчий документ зобов`язує виконати певні дії Київську обласну прокуратуру, тобто носить зобов`язальний (немайновий) характер. Водночас, стягнення грошових коштів з Київської обласної прокуратури, як з державного органу, не підлягало примусовому виконанню органом державної виконавчої служби. Крім того, представником відповідача зазначено, що боржником не оскаржено постанову про відкриття виконавчого провадження, що свідчить про те, що останній погодився з діями державного виконавця щодо виконання вимог виконавчого документа як зобов`язального (немайнового) рішення. З огляду на викладене, відповідач вважає, що позовна заява Київської обласної прокуратури не підлягає задоволенню.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити повністю.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, у відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відповідності до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

За таких обставин суд перейшов до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавчий лист № 640/12874/21, виданий 27.04.2023 Київським окружним адміністративним судом про зобов`язання Київської обласної прокуратури нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку у сумі 17 727 (сімнадцять тисяч сімсот двадцять сім) гривень 17 копійок.

Постановою державного реєстратора відділу примусового виконання рішень Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Величка Р.С. від 31.05.2023 ВП №71918124 відкрито виконавче провадження.

Тією ж датою державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Величком Р.С. винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 26 800,00 грн.

Не погоджуючись із постановою про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 зазначеного Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За приписами частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У силу змісту пункту 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону № 1404-VІІІ за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частинами 1-4 статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Отже, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця. Водночас, розмір виконавчого збору за змістом статті 27 Закону № 1404-VІІІ визначається виходячи з характеру вимог, за якими ухвалено судове рішення та яке підлягає виконанню за виконавчим документом.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавчий лист, виданий Київським окружним адміністративним судом на виконання рішення суду у справі № 640/12874/21.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 жовтня 2021 року у справі № 640/12874/21, яке постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року залишене без в цій частині, зобов`язано Київську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середньомісячного заробітку у сумі 17 727,17 грн.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установити з 1 січня 2023 року мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 6700 гривень.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що державним виконавцем визначено виконавчий збір у розмірі 26 800,00 грн, тобто розраховано виконавчий збір як за рішення немайнового характеру в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці. Будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання.

При цьому, до позовних заяв немайнового характеру належать вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що не піддається грошовій оцінці.

В даному випадку, судом у справі № 640/12874/21 вирішена позовна вимога ОСОБА_1 про захист права, що підлягає грошовій оцінці, а отже спір мав майновий характер.

Вимоги щодо нарахування та виплати вихідної допомоги є майновими позовними вимогами, оскільки їх об`єктом виступає благо, яке підлягає грошовій оцінці, відповідно розмір виконавчого збору, у даному випадку, мав обраховуватися з урахуванням суми вихідної грошової допомоги, яку рішенням суду зобов`язано перерахувати та виплатити, тобто як зі спору майнового характеру.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 14.09.2022 у справі № 280/9443/21 у схожих спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, твердження відповідача про те, що виконавчий лист № 640/12874/21, виданий Київським окружним адміністративним судом, зобов`язує виконати певні дії Київську обласну прокуратуру, тобто носить зобов`язальний (немайновий) характер, а тому виконавчий збір має розраховуватися в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати, є помилковими.

Таким чином, дії державного виконавця щодо розрахунку виконавчого збору як за виконання рішення немайнового характеру є протиправними, а постанова про стягнення виконавчого збору від 31.05.2023 у виконавчому провадженні № 71918124 є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість вчинення дій та винесення оскаржуваної постанови.

Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2, ) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ), державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Величка Романа Сергійовича (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 31.05.2023 у виконавчому провадженні № 71918124 про стягнення виконавчого збору з Київської обласної прокуратури у розмірі 26800,00 грн.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Величка Романа Сергійовича від 31.05.2023 у виконавчому провадженні № 71918124 про стягнення з Київської обласної прокуратури виконавчого збору у розмірі 26800,00 грн.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.