Справа № 200/2632/25
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року справа №200/2632/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року (повне судове рішення складено 16 липня 2025 року) у справі № 200/2632/25 (суддя в І інстанції Дмитрієв В.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі Управління), в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення відповідача №09 від 17.03.2025 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності;

- зобов`язати Управління зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.1986 по 01.03.1991 у Донецькому радгоспі-технікумі Держагропрому УРСР (згідно диплому НОМЕР_1 від 01.03.1991) та повторно розглянути заяву про призначення пенсії по інвалідності від 10.03.2025 з урахуванням вказаного періоду та висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач має достатній стаж для призначення пенсії по інвалідності. Проте, відповідач відмовив у призначенні пенсії, вказавши про недостатність стажу, що зумовлено не зарахуванням періоду навчання у Донецькому радгоспі-технікумі Держагропрому УРСР. Позивач вказав, що період навчання підтверджується як записами трудової книжки, так і дипломом, при цьому призив до лав Радянської Армії під час навчання не є підставою для не зарахування періоду навчання до страхового стажу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 09 від 17.03.2025 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .

Зобов`язано Управління повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії по інвалідності від 10.03.2025, зарахувавши до страхового стажу періоди: 01.09.1986 по 24.05.1987 та з 06.06.1989 по 01.03.1991.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що за результатом розгляду заяви позивача про призначення пенсії по інвалідності від 10.03.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії по інвалідності через відсутність необхідного страхового стажу 14 років. Відповідач зазначив, що до страхового стажу не зараховано період роботи у колгоспі з 30.05.1986 по 31.08.1986, оскільки у відомостях про трудову участь у громадському господарстві відсутня дата та номер документів, на підставі яких внесено записи та період навчання з 01.09.1986 по 01.03.1991, оскільки період навчання перетинається з роботою.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Великоновосілківським РВУМВС України в Донецькій області.

Згідно з витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 20.02.2025 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 03.03.2025 № 2301-.

10.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для розгляду заяви позивача про призначення пенсії.

Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.03.2025 № 09 відмовлено позивачеві у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу та до впорядкування прізвища у витягу з рішення експертної команди з оцінювання функціонування особи.

Відповідно до вказаного вище рішення, вік заявника на дату звернення 56 років, згідно з наданими до заяви документів страховий стаж на дату звернення складає 13 років 06 місяців 05 днів.

Також зазначено, що до страхового стажу не зараховано:

- згідно трудової книжки колгоспника від 30.05.1986 серія НОМЕР_3 період роботи у колгоспі з 30.05.1986 по 31.08.1986, оскільки у відомостях про трудову участь у громадському господарстві відсутня дата та номер документів, на підставі яких внесено записи;

- згідно диплому від 01.03.1991 період навчання з 01.09.1986 по 01.03.1991, оскільки період навчання перетинається з роботою.

Згідно з розрахунком стажу (форма РС-право) страховий стаж позивача становить 13 років 06 місяців 05 днів.

Не погодившись з рішенням про відмову в призначенні пенсії по інвалідності, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Спірним у справі є незарахування до страхового стажу періоду навчання.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з п.2 ч.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія по інвалідності.

За приписами ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, а саме для осіб з інвалідністю II та III груп, від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Відтак, основною умовою визначення права особи з інвалідністю ІІ групи на пенсію по інвалідності у віці 56 років, є наявність на момент звернення страхового стажу 14 років.

Відповідно до підпункту «д» абзацу 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з підпунктом «і» пункту 109 Положення про порядок призначення та виплати державних Пенсій, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590, окрім роботи в якості працівника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних навчальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах тощо), партійних школах, радпартшколах, школах профруху, на робфаках; перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі.

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Постанова №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 8 Постанови №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Так, спірним у справі є, зокрема незарахуваня періоду навчання до страхового стажу.

Копією диплома НОМЕР_1 від 01.03.1991 підтверджується, що ОСОБА_1 у період з 1986 по 01.03.1991 року навчався в Донецькому радгоспі-технікумі Держагропрому УРСР за спеціальністю «Ветеринарія».

Відповідно до записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 від 30.05.1986 ОСОБА_1 :

- 30.05.1986 прийнято в члени колхозу «Ленинский путь» (мова оригіналу) Великоновосілківського району Донецької області (наказ №8 від 30.05.1986, запис №1);

- 01.09.1986 направлено на навчання до Донецького радгоспу-технікуму Держагропрому УРСР на факультет ветеринарії (протокол №9 від 01.09.1986, запис №3);

- з 21.05.1987 р по 15.05.1989 служба в армії;

- 01.03.1991 завершив навчання в Донецькому радгоспі-технікумі Держагропрому УРСР (диплом НОМЕР_1 , запис №6).

Згідно із записами військового квитка НОМЕР_4 від 22.05.1987, позивач у період з 22.05.1987 по 15.06.1989 проходив строкову військову службу.

Згідно з розрахунком стажу, період навчання не зарахований до страхового стажу, при цьому зарахована служба в армії (з 25.05.1987 по 05.06.1989), отже незарахованими є періоди з 01.09.1986 по 24.05.1987 та з 06.06.1989 по 01.03.1991.

Як вже зазначалось вище, згідно з підпунктом «і» частини першої пункту 109 Порядку № 590 крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних навчальних закладах (технікумах, педагогічних і медичних училищах і таке інше), партійних школах, совпартшколах, школах профруху, на рабфаках; перебування в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Під час навчання позивача діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162, пункт 2.15 якої передбачав, що студентам, особам, які навчаються, аспірантам та клінічним ординаторам, що мають трудові книжки, учбовий заклад (науковий заклад) вносить запис про час навчання на денних відділеннях (в тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних учбових закладах, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази учбового закладу (науковий заклад) про зарахування або відрахування студента, особи, яка навчається, аспіранта, клінічного ординатора.

Згідно із Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі - Інструкція № 58), до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, запис про час навчання у вищих навчальних закладах.

Тобто, про період навчання особи вноситься запис у трудову книжку при навчанні на денних відділеннях. Вказаною інструкцією не було передбачено внесення записів до трудових книжок за умови навчання на вечірній (заочній формі).

Крім того, суд звертає увагу, що надані позивачем документи підтверджують факт навчання позивача, трудова книжка містить послідовні записи, а саме: прийняття на роботу, направлення на навчання, службу в армії, закінчення навчання, тощо.

За таких обставин, суд вважає за потрібне зарахувати період навчання з 01.09.1986 по 24.05.1987 та з 06.06.1989 по 01.03.1991 до страхового (трудового) стажу позивача.

Стосовно періоду з 25.05.1987 по 05.06.1989, суд зазначає, що такий період зарахований відповідачем як військова строкова служба, отже позивач просить врахувати такий період двічі, проте чинне законодавство не передбачає подвійного зарахування періодів до трудового страхового стажу.

Таким чином у задоволенні позовних вимог щодо зарахування періоду з 25.05.1987 по 05.06.1989 місцевий суд вірно відмовив з огляду на безпідставність.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що у спірному рішенні крім іншого зазначено, що позивачеві відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу та до впорядкування прізвища у витягу з рішення експертної команди з оцінювання функціонування особи.

Разом з тим, судовим розглядом не встановлено відмінності у зазначенні прізвища позивача в паспорті громадянина України та у витягу з рішення експертної команди з оцінювання функціонування особи.

Отже, такі посилання відповідача суд вважає безпідставними.

Таким чином, суд зазначає, що рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 свідчить про те, що відповідач діяв необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачеві.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд першї інстанції дійшов правильного висновку, що спірне рішення пенсійного органу є протиправним та підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного вище, окружний суд обгрунтовано вважав за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.03.2025 про призначення пенсії по інвалідності, зарахувавши до страхового стажу періоди: 01.09.1986 по 24.05.1987 та з 06.06.1989 по 01.03.1991.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, місцевий суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року у справі № 200/2632/25 залишити без змін.

Повне судове рішення 23 жовтня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук