Справа № 140/8287/25
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/8287/25 пров. № А/857/38640/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Затолочного В.С., Іщук В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Комунального підприємства «Ковельводоканал» Ковельської міської ради на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року про залишення позову без розгляду, постановлену суддею Стециком Н.В. у м. Луцьку у справі №140/8287/25 за позовом Комунального підприємства «Ковельводоканал» Ковельської міської ради до Державної служби геології та надр України про визнання протиправними та скасування наказу та припису, -

В С Т А Н О В И В :

28 липня 2025 року позивач Комунальне підприємство «Ковельводоканал» Ковельської міської ради звернулося до суду з позовом до Державної служби геології та надр України, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати пункт наказу №394 від 09.09.2020 «Про проведення позапланових перевірок» в частині проведення позапланової перевірки КП «Ковельводоканал» (на той час Ковельського УВКГ «Ковельводоканал» );

- визнати протиправним та скасувати припис Державної служби геології та надр України №536-20/02 від 27.11.2020;

- визнати протиправним та скасувати пункт 6 додатку 2 до наказу Державної служби геології та надр України №981 від 23.12.2021.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року позовну заяву Комунального підприємства «Ковельводоканал» Ковельської міської ради до Державної служби геології та надр України про визнання протиправними та скасування наказу та припису залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, Комунальне підприємство «Ковельводоканал» Ковельської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга містить доводи про те , що відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт. Однак відповідний акт Державною службою геології та надр України не надавався КП «Ковельводоканал».

Скаржник наголошує, що Комунальне підприємство «Ковельводоканал» лише в кінці червня 2025 року, у ході проведення ревізії Державною аудиторською службою України, дізналося про порушення своїх прав та законних інтересів, а саме про те, що наказом № 981 від 23.12.2021 Держгеонадра зупинили дію спеціального дозволу № 5898 від 16.01.2014 КП «Ковельводоканал», наказом №122 від 01.04.2022 відтермінували відповідне зупинення дії дозволу, на період усунення порушень до 01.10.2022, а наказом №360 від 26.10.2022 продовжили терміни для усунення порушень. Згідно з останнім наявним наказом Держгеонадр №38 від 30.01.2023, позивачу було встановлено кінцевий строк для усунення порушень до 01.06.2023. Однак до позивача будь-яких листів, запитів, офіційних звернень від відповідача не надходило.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що оскаржуване рішення суду прийнято у повній відповідності до норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга безпідставною і такою, що не підлягає до задоволення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ч. 1 ст. 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Апеляційний суд встановив, що ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 позовну заяву Комунального підприємства «Ковельводоканал» Ковельської міської ради до Державної служби геології та надр України про визнання протиправними та скасування наказу та припису залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із наведенням підстав (поважних причин) пропуску такого строку та наданням доказів на підтвердження таких обставин.

Копію зазначеної ухвали про залишення позовної заяви без руху позивач отримав 28.08.2025 з кабінету електронного суду, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Разом з тим, станом на 04.09.2025 недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 28.08.2025 позивач не усунув.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, позивач пропустив законодавчо встановлений 6-ти місячний строк звернення до суду.

Отже, суд першої інстанції правильно виснував, що, звернувшись до суду з позовом 25.07.2025 (позов подано представником позивача через систему «Електронний суд»), позивач пропустив строк звернення до суду, зокрема, щодо оскарження припису Державної служби геології та надр України №536-20/02 від 27.11.2020 та пункту 6 додатку 2 до наказу Державної служби геології та надр України №981 від 23.12.2021.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, не е абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

За практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Ковельводоканал» Ковельської міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року про залишення позову без розгляду у справі №140/8287/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді Л. П. Іщук
В. С. Затолочний