Справа № 320/26012/25
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 320/26012/25
Перша інстанція: суддя Потоцька Н.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітова А.І.,

Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025р. по справі за адміністративним позовом Державної судової адміністрації України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2025р. ДСА України звернулося до суду із позовом до ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, у якому просило:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про накладання штрафу від 7.05.2025р. ВП №77549523.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду не було враховано, що невиконання боржником рішення суду відбулось з поважних причин, а саме через відсутність відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду.

При цьому, позивач вказав на те, що ним неодноразово вчинялись дій на виконання судового рішення та вказане не було взято до уваги державним виконавцем.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про накладання штрафу від 7.05.2025р. ВП №77549523.

В апеляційній скарзі ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено наявність поважних причин невиконання рішення суду, а тому державним виконавцем неправомірно та необґрунтовано прийнято постанову про накладення штрафу на боржника.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023р. в справі №420/6981/24 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до ДСА України, Одеського апеляційного суду про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправними дії Одеського апеляційного суду, пов`язані з нарахуванням і виплатою суддівської винагороди судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 , починаючи з 17 жовтня 2023р., не у відповідності до вимог ст.135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

Визнано протиправними дії ДСА України, пов`язані з не фінансуванням Одеського апеляційного суду коштами, необхідними для виплати судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди у відповідності до вимог ст.135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 17 жовтня 2023р..

Зобов`язано Одеський апеляційний суд нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 за період з 17 жовтня 2023р. по 30 травня 2024р. відповідно до вимог ст.135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язано ДСА України здійснити фінансування Одеського апеляційного суду з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштами для проведення виплат судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 недоотриманої суддівської винагороди за період з 17 жовтня 2023р. по 30 травня 2024р. відповідно до вимог ст.135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В подальшому, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2024р. рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024р. в частині відмови у задоволенні адміністративного позову скасовано.

Прийнято в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Одеський апеляційний суд та ДСА України з дати ухвалення судом рішення по даній справі вчиняти дії щодо нарахування та виплати суддівської винагороди, виділення (фінансування) коштів для виплати суддівської винагороди судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст.135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», в редакції чинній на час здійснення нарахування суддівської винагороди ОСОБА_1 ..

18.03.2025р. державним виконавцем на підставі виконавчого листа за №420/6981/24, виданого Одеським окружним адміністративним судом 21.01.2025р., прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №77549523).

10.04.2025р. від державного виконавця надійшла вимога від 3.04.2025р. №77549523/12-20.1, в якій було витребувано інформацію про стан виконання рішення суду та надати відповідне письмове пояснення про здійснення заходів, які вжиті ДСА України стосовно виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2024р..

На виконання вимоги державного виконавця ДСА України направила лист (письмові пояснення) від 16.04.2025р. №10-7626/25 з роз`ясненням, в якому зазначила, що виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2024р. у спосіб визначений у рішенні є об`єктивно неможливим. Оскільки, виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів здійснюється лише шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України визначеної (перерахованої) суми коштів з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" (надалі Програма).

7.05.2025р. державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України винесена постанова ВП №77549523 про накладення на ДСА України штрафу в розмірі 5 100грн.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи та наданих документів, що ДСА України неодноразово зверталась з листами до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету щодо внесення змін до ЗУ «Про державний бюджет на 2024 рік» та «Про державний бюджет на 2025 рік» у частині збільшення бюджетних призначень за бюджетною програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя (листи ДСА України від 30.04.2024р. за №11-10400/24, від 22.07.2024р. №11-14862/24, від 11.10.2024р. №11-19998/24, від 3.02.2025р. №11-2404/25, від 6.03.2025р. №11-4566/25, від 7.04.2025р. №11-6770/25).

Комітет Верховної Ради України з питань бюджету листами від 9.05.2024р. №08020-01-2/14939, від 6.08.2024р. №08020-09-6/23061, від 24.10.2024р. №08020-09-6/30749, від 17.02.2025р. №08020-01-2/5032, від 2.04.2025р. №08020-09-6/9609 повідомив, що у період дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб жителів, реалізація заходів територіальної оборони та захисту безпеки населення.

Так, не погоджуючись із вищевказаною постановою про накладення штрафу, ДСА України звернулася в суд із даним позовом.

Перевіряючи правомірність оскаржуваної постанови, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її незаконність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 2.06.2016р. (надалі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями п.1 та п.16 ч.3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.63 ЗУ «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Положеннями ст.75 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Наведені положення законодавства в контексті цієї справи свідчать про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналізуючи вищевказане, судова колегія зазначає, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами ЗУ «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Приписами ст.129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Також обов`язкове виконання рішення суду, в тому числі, суб`єктами наділеними владними повноваженнями, покладається Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції» від 17.07.1997р.. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України, до яких відноситься і ДСА України.

Тобто рішення суду, яке набрало законної сили, повинно бути виконане, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не беруться. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини.

Отже, враховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника. Принцип «res judicata» (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.

В силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що ДСА України неодноразово зверталась з листами до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету щодо внесення змін до ЗУ «Про державний бюджет на 2024 рік» та «Про державний бюджет на 2025 рік» у частині збільшення бюджетних призначень за бюджетною програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя (листи ДСА України від 30.04.2024р. №11-10400/24, від 22.07.2024р. №11-14862/24, від 11.10.2024р. №11-19998/24, від 3.02.2025р. №11-2404/25, від 6.03.2025р. №11-4566/25, від 7.04.2025р. №11-6770/25).

Комітет Верховної Ради України з питань бюджету листами від 9.05.2024р. №08020-01-2/14939, від 6.08.2024р. №08020-09-6/23061, від 24.10.2024р. №08020-09-6/30749, від 17.02.2025р. №08020-01-2/5032, від 2.04.2025р. №08020-09-6/9609 повідомив, що у період дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб жителів, реалізація заходів територіальної оборони та захисту безпеки населення.

Апеляційний суд зазначає, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. При цьому, визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.01.2018р. у справі №405/3663/13-а, від 10.09.2019р. у справі №840/3476/18, від 19.08.2020р. у справі №140/784/19, від 31.05.2022р. у справі №360/940/20.

Відповідно до ч.2 ст.4 БК України виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.23 БК України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років; довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; довгострокових зобов`язань у рамках державно-приватного партнерства, узятих на облік органами Казначейства України; середньострокових зобов`язань за договорами щодо забезпечення судноплавного стану внутрішніх водних шляхів та судноплавних шлюзів; середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я; середньострокових зобов`язань за договорами на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації (ч.1 ст.48 БК України).

Як вбачається із матеріалів справи, що на підтвердження обставин позивач надав кошторис на 2025р., план асигнувань загального фонду бюджету на 2025р., листи до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету щодо внесення змін до ЗУ «Про державний бюджет на 2024 рік» та «Про державний бюджет на 2025 рік» у частині збільшення бюджетних призначень за бюджетною програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя (листи ДСА України від 30.04.2024 №11-10400/24, від 22.07.2024 №11-14862/24, від 11.10.2024 №11-19998/24, від 03.02.2025 №11-2404/25, від 06.03.2025 №11-4566/25, від 07.04.2025 №11-6770/25), з яких випливає, що невиконання рішення суду у справі за №420/6981/24 обумовлено відсутністю достатнього фінансування таких потреб і позивач, як розпорядник коштів нижчого рівня, вжив вичерпні заходи для отримання фінансування та для належного виконання судового рішення.

Грошові кошти у вигляді заборгованості по виплаті додаткової винагороди, що належать стягувачу не є власністю ДСА України, не знаходяться на її рахунках. Фактично у повному обсязі виконання судового рішення можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України. Об`єктивною причиною, яка значно ускладнює виконання ДСА України рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/6981/24, та яка не залежить від його власного волевиявлення.

Тобто, рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/6981/24 не було виконане у повному обсязі з причин, що не залежали від волевиявлення та дій лише ДСА України та були обумовлені залученням до його виконання інших суб`єктів та процедур.

Апеляційний суд зазначає, що в контексті спірних правовідносин, під поважними причинами невиконання рішення треба розуміти такі причини, які лежать поза волею боржника, тобто він об`єктивно позбавлений можливості виконати рішення, незважаючи на ті заходи, які можуть бути ним вжиті.

Враховуючи те, що бюджетних асигнувань на виплату сум за рішенням суду не вистачає, а додаткові кошти позивачу не виділяються, суд вважає, що у позивача були поважні причини невиконання судового рішення. Отже, підстави для накладення на позивача штрафу об`єктивно відсутні.

Враховуючи вищевказане, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про накладання штрафу від 7.05.2025р. ВП №77549523 про накладення штрафу у розмірі 5 100грн., оскільки державний виконавець у спірних правовідносинах діяв без урахування вище встановлених обставин.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У контексті оцінки доводів позовної заяви та апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 316, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту постановлення, остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

О.В. Єщенко