Справа № 460/7933/25
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/7933/25 пров. № А/857/30784/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Матковської З.М., Шевчук С.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року (судді Дуляницька С.М., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Рівне) у справі № 460/7933/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) в якому просить визнати протиправними та скасувати накази командира Військової частини НОМЕР_1 : від 31.12.2024 року № 136/окп Про призначення розслідування для з`ясування причин і умов смерті старшого лейтенанта ОСОБА_2 ; від 15.03.2025 року № 1341/окп Про результати службового розслідування для з`ясування причин і умов смерті старшого лейтенанта ОСОБА_2 та Акт проведення розслідування для з`ясування причин і умов смерті старшого лейтенанта ОСОБА_2 , зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести спеціальне розслідування випадку смерті старшого лейтенанта ОСОБА_2 , з дотриманням вимог розділу ІІІ Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 №332, з урахуванням висновків суду, та скласти за його результатами відповідні акти.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вважає, що положення Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 №332 не поширюється на військовослужбовців, які загинули внаслідок бойових уражень або дій з боку противника в районі ведення бойових дій, оскільки такі випадки є бойовими людськими втратами і обліку як нещасні випадки не підлягають. Водночас випадки загибелі військовослужбовців, що сталися в районі ведення бойових дій або проведення операції Об`єднаних сил, але не пов`язані з бойовими ураженнями або діями з боку противника, розслідуються згідно з вимогами розділу V цієї Інструкції. При розгляді справи суд не дослідив необхідності застосування вищевказаної норми, хоча за наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2024 року, № 364, ОСОБА_2 приступив до виконання бойових та спеціальних завдань згідно посадових обов`язків по БР в зоні проведення бойових дій. Зазначає, що у рішенні суду не здійснюється аналіз чи порушено посадовими особами військової частини та комісії зазначений порядок та чи матеріали розслідування містять достатньо інформації для встановлення обставин трагедії зі смертельним наслідком, що сталась із старшим лейтенантом ОСОБА_2 . Відповідно до листа Департаменту організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Національної поліції України від 27.05.2025 року, що 30.12.2024 о 21.57 год. до Покровського районного управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - Покровське РУП) телефоном надійшло повідомлення від чергового ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що цього дня, о 17.45 год., командиром танкового батальйону в/ч НОМЕР_1 , о 17.45 год., у розташуванні роти виявлено військовослужбовця ОСОБА_3 з вогнепальним пораненням голови, яке станом на 30.12.2024 перебувало в зоні активних бойових дій. Вказане повідомлення черговий Покровського РУП зареєстрував до інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» та надав категорію «Дельта», повідомлення не залишено без реагування. Після здійснення військовими ЗСУ 01.01.2025 евакуаційних заходів, тіло ОСОБА_4 доставлено до АДРЕСА_1 , куди на узгоджене керівництвом ІНФОРМАЦІЯ_2 та командуванням в/ч НОМЕР_1 безпечне для життя і здоров`я поліцейських місце направлено слідчо-оперативну групу. За результатами реагування за вказаним повідомленням відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 31.12.2024 № 0001036 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України. Водночас, судом не було встановлено, чи була можливість, у відповідності до вимог розділів ІІ і V Інструкції № 332, зберегти до прибуття комісії з розслідування нещасного випадку місце події та устаткування, яке там знаходилось, у такому стані, у якому вони перебували на дату настання нещасного випадку (якщо це не загрожує життю чи здоров`ю інших військовослужбовців і не призведе до більш тяжких наслідків; чи були у комісії з розслідування необхідні засоби для здійснення його фото- або відео-фіксації смертельного випадку. Також вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду і відсутні законні підстави для поновлення судом цього строку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_2 .

05.08.2022 громадянин України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 був призваний на військову службу до Збройних Сил України за мобілізацією.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2024 № 315 старшого лейтенанта ОСОБА_2 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Наказом від 01.12.2024 № 343 призначено на посаду заступника командира 4 танкової роти з озброєння НОМЕР_3 танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2024 № 357 ОСОБА_2 прибув у відрядження до військової частини НОМЕР_4 Донецької області з метою виконання бойових та спеціальних завдань терміном з 15.12.2024 до окремого розпорядження.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2024 № 364 ОСОБА_2 приступив до виконання бойових та спеціальних завдань згідно посадових обов`язків по БР.

30.12.2024 близько 17:45 ОСОБА_2 було виявлено без ознак життя, з вогнепальним пораненням голови в місці дислокації НОМЕР_3 танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 (... адреса зазначена в матеріалах справи).

За фактом смерті військовослужбовця Покровським районним управлінням поліції ГУНП в Донецькій області розпочато кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001036 від 31.12.2024 за ч.1 ст. 115 ККУ.

Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вказаного провадження: « 30.12.2024 о 21:57 надійшло повідомлення до ЧЧ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, про те, що 30.12.2024… у розташуванні роти, яка базується в с. ... (назву суд не зазначає, міститься в матеріалах справи) Покровського району 30.12.2024 старший лейтенант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вчинив самогубство, шляхом пострілу у голову».

Відповідно до Лікарського свідоцтва про смерть № 4 від 02.01.25 виданого Покровським відділенням СМЕ КЗОЗ Донецького обласного бюро СМЕ смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок навмисного самоушкодження. Хвороба (патологічні стани), що призвели до смерті: набряк головного мозку; ушкодження речовини головного мозку; вогнепальне кульове наскрізне поранення голови; навмисне самоушкодження пострілом із ручної вогнепальної зброї.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2024 № 375 старшого лейтенанта ОСОБА_2 знято з усіх видів забезпечення, у зв`язку із його смертю.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024 № 136/окп призначено розслідування для з`ясування причин і умов смерті старшого лейтенанта ОСОБА_2 для проведення якого призначено комісію у складі службових осіб військової частини.

За результатами розслідування комісією складено Акт проведення розслідування для з`ясування причин і умов смерті старшого лейтенанта ОСОБА_2 (форма НВ-2), відповідно до якого: « 30.12.2024 близько 17:45 годин на території місця дислокації НОМЕР_3 танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , начальник групи управління взводу зв`язку НОМЕР_3 танкового батальйону, молодший сержант ОСОБА_5 та сержант з матеріального забезпечення 4 танкової роти НОМЕР_3 танкового батальйону, старший сержант ОСОБА_6 виявили старшого лейтенанта ОСОБА_2 з вогнепальним пораненням без ознак життя. Про смерть старшого лейтенанта ОСОБА_2 було сповіщено управління 2 танкового батальйону та представників військової служби правопорядку. Тіло старшого лейтенанта ОСОБА_2 доставлено до Покровського відділення судово-медичної експертизи АДРЕСА_2 ».

Згідно з Актом розслідування смерть старшого лейтенанта ОСОБА_2 була визнана такою, яка не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Причиною смерті визнано навмисне самоушкодження пострілом із ручної вогнепальної зброї.

У матеріалах проведення розслідування міститься службова характеристика старшого лейтенанта ОСОБА_2 , заступника командира роти з озброєння 4 танкової роти НОМЕР_3 танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якої ОСОБА_2 за час проходження служби на вказаній посаді зарекомендував себе з позитивної сторони. Окрім позитивних якостей, пов`язаних з несенням військової служби та виконанням службових обов`язків, він характеризується як тактовний, має добре розвинене почуття гумору, спокійний, спостережливий, розсудливий, порядний і чесний за будь-яких обставин, вміє аргументовано та спокійно донести свою думку до оточуючих, раціонально ставиться до ресурсів та майна. Високо розвинуте почуття колективізму та товариськості. Завжди готовий прийти на допомогу. Користується заслуженим авторитетом та повагою у товаришів по службі. Скромний, простий у спілкуванні, оптиміст за характером. За час служби не зловживав спиртними напоями та наркотичними засобами. Стан здоров`я задовільний. Дисциплінарних стягнень не має.

Згідно відповіді на запит наданої Донецьким обласним бюро судово-медичної експертизи № 1175 від 10.03.2025 та Акту судово-токсикологічного дослідження № 393 від 08.01.2025, що є додатками до Акту проведення розслідування старший лейтенант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не перебував у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння.

15.03.2025 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 1341/окп Про результати службового розслідування для з`ясування причин і умов смерті старшого лейтенанта ОСОБА_2 , згідно з яким службове розслідування визнано завершеним. Посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , чи інших осіб, дії чи бездіяльність яких могли призвести до смерті старшого лейтенанта ОСОБА_2 , розслідуванням не встановлено. Смерть старшого лейтенанта ОСОБА_2 визнано такою, що настала внаслідок навмисного самоушкодження пострілом із ручної вогнепальної зброї. Відповідно до пункту 11 розділу ІІ Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 №332, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 4 від 02.01.2025, матеріалами службового розслідування та являється такою, що не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно з Висновком експерта Покровської філії СМЕ ДСУ «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» № 4 від 02.01.2025 щодо проведеної у межах кримінального провадження № 0001036 від 31.12.2024 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_2 : При судово-медичній експертизі трупа гр.. ОСОБА_2 , 1994 р.н., виявлене одне вогнепальне кульове наскрізне поранення голови з вхідною раною в області чола та вихідною раною в потиличній ділянці праворуч…. які утворилися прижиттєво, незадовго до настання смерті, від пробивної дії компактного снаряду (кулі), який володів високою кінетичною енергією, в результаті одного пострілу впритул з ручної вогнепальної зброї…має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. .. Причиною смерті гр.. ОСОБА_2 , 1994 р.н., стало одне вогнепальне кульове наскрізне поранення голови з множинними переломами кісток мозкового черепу, розривами твердої мозкової оболонки головного мозку, дифузними крововиливами під м`які мозкові оболонки головного мозку, розрощення речовини правої півкулі головного мозку.

Згідно відповіді Покровської філії судово-медичної експертизи ДСУ "Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи" № 3 від 10.03.2025: Судово-медичного експерта Покровської філії судово-медичної експертизи для огляду місця події оперативно-слідчою групою залучено не було. Запис в пункті 9 у Лікарському свідоцтві про смерть про навмисне самоушкодження було зроблено на підставі описової частини Постанови про призначення судово-медичної експертизи від 31.12.2024, слідчого СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області Яковенко Микити.

Згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_5 від 20.01.2025 № 1418/1 30.12.2024 року о 21:35 оперативному черговому ІНФОРМАЦІЯ_6 надійшло повідомлення від представників військової частини НОМЕР_1 про те, що 30.12.2024 року близько 21:30 у місці тимчасового розташування підрозділу в/ч НОМЕР_1 у приміщенні будинку за адресою АДРЕСА_3 (адреса не зазначається, міститься в матеріалах справи), старший лейтенант ОСОБА_2 шляхом пострілу впритул у лобну частину голови покінчив життя самогубством.

Згідно відповіді Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Донецькій області від 24.05.2025 №10аз/21/02-2025 - 30.12.2024 о 21:57 до Покровського РУП ГУНП в Донецькій області надійшло телефонне повідомлення від чергового ІНФОРМАЦІЯ_7 про виявлення командиром танкового батальйону Відповідача Медяним о 17:45 у розташуванні роти ОСОБА_4 з вогнепальним пораненням голови. Вказане повідомлення зареєстроване до ІКС ІПНП Покровського РУП ГУНП в Донецькій області за № 19324 від 30.12.2024.

Згідно відповіді Департаменту організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Національної поліції України від 03.06.2025 року № 817472025 30.12.2024 о 21:57 до органів поліції надійшло телефонне повідомлення від чергового ІНФОРМАЦІЯ_7 про виявлення командиром танкового батальйону Відповідача о 17:45 у розташуванні роти за адресою: с. ... (назва не зазначається, міститься в матеріалах справи) Покровського району Донецької області військовослужбовця ОСОБА_3 з вогнепальним пораненням голови. У листі також вказано, що станом на 30.12.2024 с. ... (назва не зазначається) Покровського району Донецької області перебувало у зоні активних бойових дій. Після здійснення евакуаційних заходів 01.01.2025 тіло ОСОБА_4 доставлено в с. Межова Дніпропетровської області, для огляду слідчо-оперативною групою.

Не погоджуючи із наказами та діями відповідача позивач звернулася до суду щодо їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком відбулося не у спосіб встановлений законом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 запроваджено загальну мобілізацію.

Згідно з Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який був неодноразово продовжений і діє по теперішній час.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону №2011-XII визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статей 1-2 та 2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Частиною 1 статті 16 Закону №2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби (пункт 1 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII).

Згідно частини 3 статті 16 Закону №2011-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення) (частина 1 статті 16-1 Закону №2011-XII).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 24 Закон № 2232-XII визначено, що початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України (ч. 3 ст. 24 цього Закону).

Згідно частини 4 статті 24 Закону № 2232-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) (п. 1 ч. 4 ст. 24 цього Закону); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби (п. 2 ч. 4 ст. 24 цього Закону); поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника) (п. 3 ч. 4 ст. 24 цього Закону); під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою (п. 4 ч. 4 ст. 24 цього Закону); під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку (п. 5 ч. 4 ст. 24 цього Закону).

Наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 №332, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.12.2021 затверджено Інструкцію про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України (далі - Інструкція №332).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Інструкції №332 розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища за наявності ознак того, що випадок стався під час виконання ним обов`язків військової служби, унаслідок чого зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема, від одержання ним поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострого професійного захворювання і гострого професійного отруєння, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, отримання інших ушкоджень унаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрус, зсув, повінь, ураган тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни (далі - нещасні випадки), які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також у випадку смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.

Пунктами 2, 3 розділу II Інструкції №332 визначено, що про кожний нещасний випадок потерпілий або військовослужбовець, який його виявив, чи інша особа повинен(на) негайно сповістити безпосереднього командира (начальника). У разі настання нещасного випадку безпосередній командир (начальник) або керівник робіт зобов`язаний: терміново організувати надання домедичної допомоги, а за можливості - невідкладної (екстреної) медичної допомоги потерпілому військовослужбовцю, забезпечити за потреби його доставку до закладу охорони здоров`я; негайно повідомити про нещасний випадок командира військової частини; зберегти до прибуття комісії з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку місце події та устаткування, яке там знаходилось, у такому стані, у якому вони перебували на дату настання нещасного випадку (якщо це не загрожує життю чи здоров`ю інших військовослужбовців і не призведе до більш тяжких наслідків), а також вжити заходів щодо недопущення подібних нещасних випадків.

Згідно пункту 5 Розділу II Інструкції №332, командир військової частини, який отримав повідомлення про нещасний випадок зобов`язаний негайно через засоби зв`язку повідомити про нещасний випадок (зникнення, смерть) старшого командира (начальника) та протягом доби надати йому письмове повідомлення за формою НВ-1 наведеною у додатку 2 до цієї Інструкції

Командир також має протягом доби призначити комісію з розслідування нещасного випадку чисельністю не менш як три особи у складі голови комісії (яким є один із його заступників) та членів - командира роти, батальйону (дивізіону, ескадрильї тощо), до складу якого входить підрозділ, де стався нещасний випадок, та залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок, - фахівців профільних служб (озброєння, тилу, пожежної, автомобільної, інженерної, медичної тощо). До складу комісії не може входити безпосередній командир (начальник) потерпілого військовослужбовця.

Відповідно до пункту 7 Розділу ІІ Інструкції №332 нещасні випадки зі смертельним наслідком або внаслідок яких військовослужбовцем отримані тяжкі травми, групові нещасні випадки та випадки зникнення або смерті військовослужбовців підлягають спеціальному розслідуванню та розслідуються з урахуванням вимог розділу III цієї Інструкції.

Пунктом 1 Розділу ІІІ Інструкції №332 визначено, що спеціальному розслідуванню підлягають: нещасні випадки з військовослужбовцями зі смертельним наслідком; нещасні випадки, унаслідок яких військовослужбовцем отримані тяжкі травми; групові нещасні випадки, що сталися одночасно з двома і більше військовослужбовцями, незалежно від тяжкості шкоди їх здоров`ю; випадки зникнення військовослужбовців, за відсутності ознак ухилення від військової служби; випадки смерті військовослужбовців. Спеціальне розслідування зазначених вище випадків проводиться за наявності ознак того, що випадок стався під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно пункту 2 Розділу ІІІ Інструкції №322, про груповий нещасний випадок, нещасний випадок зі смертельним наслідком, нещасний випадок, що спричинив тяжкі травми, випадок зникнення військовослужбовця або його смерті за наявності ознак того, що випадок стався під час виконання обов`язків військової служби командир військової частини зобов`язаний негайно доповісти через засоби зв`язку та протягом трьох годин надати письмове повідомлення за формою НВ-1: безпосередньому командиру (начальнику) за підпорядкованістю; до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері за місцем, де стався нещасний випадок, зникнення або смерть; до Військової служби правопорядку у Збройних Силах України; до відповідного військового органу нагляду чи контролю у сфері, з якою пов`язаний нещасний випадок (органу нагляду за безпечним веденням робіт військовослужбовцями, пожежного нагляду, контролю безпеки військової служби, контролю безпеки дорожнього руху, санітарно-епідеміологічного нагляду тощо).

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Інструкції №322 командир (начальник) органу військового управління вищого рівня, який отримав від командира підпорядкованої військової частини повідомлення, зобов`язаний призначити своїм наказом комісію для проведення спеціального розслідування.

Згідно пункту 4 Розділу ІІІ Інструкції №332 спеціальне розслідування нещасних випадків проводиться протягом 15 робочих днів. За потреби зазначений строк може бути подовжений командиром (начальником), який призначив комісію зі спеціального розслідування, але не більш як на тридцять днів або на строк, необхідний для проведення медичних досліджень закладом охорони здоров`я, технічної та (або) судово-медичної експертиз (досліджень) та отримання їх висновків. За результатами спеціального розслідування комісія з урахуванням висновків експертиз та (або) досудового розслідування складає акт за формою НВ-2 та оформлює інші матеріали, передбачені цією Інструкцією. Якщо за висновком комісії з розслідування в акті за формою НВ-2 випадок визнано таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, у військовій частині, де стався нещасний випадок, протягом доби на кожного потерпілого складаються та подаються на затвердження командиру військової частини акти за формою НВ-3.

Пунктом 5 Розділу ІІІ Інструкції №332 встановлено, що на вимогу комісії зі спеціального розслідування командир (начальник) військової частини, де стався нещасний випадок, зобов`язаний: забезпечити проведення необхідних досліджень, випробувань, експертиз та технічних розрахунків. Члени комісії зі спеціального розслідування мають право одержувати письмові та усні пояснення (опитування) військовослужбовців і працівників військової частини та свідків події. Члени комісії зі спеціального розслідування за можливості повинні зустрітися з потерпілими військовослужбовцями або членами їх сімей, розглянути на місці соціальні питання або внести пропозиції щодо їх вирішення відповідним органам, а також надати роз`яснення військовослужбовцям або членам їх сімей стосовно їх прав і належних компенсацій відповідно до законодавства України.

Крім того, особливості розслідування нещасних випадків, що сталися в районах бойових дій або проведення операції Об`єднаних сил врегульовані Розділом V Інструкції №332.

Згідно з пункту 8 Розділу V Інструкції №332 посадова особа, яка призначила розслідування нещасного випадку, має право за клопотанням голови комісії з розслідування нещасного випадку подовжити строк проведення розслідування понад встановлений до 20 днів, а в разі настання випадків, зазначених у пункті 1 розділу III цієї Інструкції,- до 45 днів або на строк, необхідний для проведення медичних досліджень, технічної та (або) судово-медичної експертиз (досліджень) та отримання їх висновків, із зазначенням у наказі обґрунтованих причин подовження розслідування.

Колегія суддів аналізуючи доводи апелянта та пункт 7 розділу II, пункт 1 розділу III Інструкції №332 дійшла висновку, що у випадку смерті військовослужбовця, має проводитися спеціальне розслідування, проте командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ від 31.12.2024 року № 136/окп Про призначення розслідування для з`ясування причин і умов смерті старшого лейтенанта ОСОБА_2 та проведене розслідування, яке не є спеціальним, відповідно не дотримано порядку призначення розслідування та його подальшого проведення, всупереч вимогам пункту 3 розділу III Інструкції № 332 службове розслідування випадку смерті ОСОБА_2 було призначено наказом командира самого ж відповідача, а не наказом командира органу військового управління вищого рівня, тобто колегія суддів вважає, що розслідування призначене не уповноваженою посадовою особою.

Колегія суддів погоджується із доводами відзиву на апеляційну скаргу, в якому представник позивача звертає увагу, що в підпункті 1 пункту 5 Акту розслідування відповідача вказано, що його проведено відповідно до вимог Інструкції № 332 (саме положеннями п.11 розділу ІІ Інструкції №332 відповідач обґрунтовує рішення комісії про відсутність зв`язку смерті військовослужбовця з виконанням обов`язків військової служби). Згідно з преамбулою та пунктами 2-3 наказу відповідача від 15.03.2025 № 1341/окп про результати службового розслідування висновок про відсутність зв`язку смерті військовослужбовця ОСОБА_2 з проходженням військової служби відповідач також обґрунтовує вимогами Інструкції № 332, таким чином надання судом правової оцінки дій відповідача щодо призначення, проведення службового розслідування випадку смерті ОСОБА_2 та затвердження його результатів саме згідно норм Інструкції № 332 є обґрунтованим, адже саме цим правовим актом відповідач обґрунтовував рішення про призначення службового розслідування, прийняті комісією рішення та наказ про його затвердження.

Матеріали розслідування не містять відомостей про направлення відповідачем на адресу Командира (начальника) органу військового управління вищого рівня за підпорядкованістю письмового повідомлення про випадок смерті військовослужбовця, за формою НВ-1, обов`язковість якого передбачена п. 2 розділу III Інструкції № 332. Таким чином, всупереч вимог Інструкції відповідачем не було ініційовано проведення саме спеціального розслідування випадку загибелі військовослужбовця.

Згідно з пунктом 3 розділу III Інструкції № 332, до складу комісії зі спеціального розслідування включаються: один із заступників командира (голова комісії) органу військового управління вищого рівня; начальники відповідних служб органу військового управління вищого рівня або їх заступники; начальники відповідних служб військової частини, у якій стався нещасний випадок; командир підрозділу (крім безпосереднього командира), де стався нещасний випадок; представник відповідного військового органу нагляду чи контролю у сфері, з якою пов`язаний нещасний випадок (органу нагляду за безпечним веденням робіт військовослужбовцями, пожежного нагляду, контролю безпеки військової служби, контролю безпеки дорожнього руху, санітарно-епідеміологічного нагляду тощо), за узгодженням з начальником цього органу; представник Військової служби правопорядку у Збройних Силах України за узгодженням з її керівником.

Водночас, аналіз наказів відповідача від 31.12.2024 № 136/окп про призначення розслідування та від 15.03.2025 № 1341/окп про затвердження його результатів свідчить, що до складу комісії було включено виключно службових осіб відповідача. Склад комісії, яка проводила розслідування, початково був визначений відповідачем з порушенням вимог пункту 3 розділу III Інструкції № 332, що апелянт не спростовує.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наказ від 31.12.2024 № 136/окп Про призначення розслідування для з`ясування причин і умов смерті старшого лейтенанта ОСОБА_2 підлягає скасуванню, як такий що прийнятий командиром відповідача поза межами його посадових повноважень, склад комісії визначено без врахування вимог до її учасників, відповідно ці обставини свідчать про те, що розслідування призначене не уповноваженою особою та проведене неповноважним складом комісії. Вказані істотні порушення порядку призначення та проведення розслідування зумовлюють недійсність складеного за його наслідками Акту проведення розслідування для з`ясування причин і умов смерті старшого лейтенанта ОСОБА_2 , який підлягає скасуванню зокрема і з наступних підстав:

Пунктами 2, 3 розділу II Інструкції №332 визначено, що про кожний нещасний випадок потерпілий або військовослужбовець, який його виявив, чи інша особа повинен(на) негайно сповістити безпосереднього командира (начальника). У разі настання нещасного випадку безпосередній командир (начальник) або керівник робіт зобов`язаний: терміново організувати надання домедичної допомоги, а за можливості - невідкладної (екстреної) медичної допомоги потерпілому військовослужбовцю, забезпечити за потреби його доставку до закладу охорони здоров`я; негайно повідомити про нещасний випадок командира військової частини; зберегти до прибуття комісії з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку місце події та устаткування, яке там знаходилось, у такому стані, у якому вони перебували на дату настання нещасного випадку (якщо це не загрожує життю чи здоров`ю інших військовослужбовців і не призведе до більш тяжких наслідків), а також вжити заходів щодо недопущення подібних нещасних випадків.

Згідно з п.16 розділу II Інструкції №332, Командир військової частини, де стався нещасний випадок, забезпечує фотографування місця події, складання ескізів та схем, проведення експертних досліджень.

Згідно з п.8 Розділу II Інструкції №332, Комісія з розслідування нещасного випадку зобов`язана обстежити місце нещасного випадку, одержати письмові та усні пояснення (провести опитування) свідків і осіб, які причетні до події, та одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо; з`ясувати обставини та причини, що призвели до нещасного випадку, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам;

Пункт 5 розділу III Інструкції №332 передбачає обов`язок командира (начальника) військової частини, де стався нещасний випадок на вимогу комісії зі спеціального розслідування зробити за потреби фотознімки місця нещасного випадку, пошкодженого об`єкта, устаткування, інструмента, надати комісії технічну документацію та інші необхідні матеріали;

Відповідно до п.6 розділу III Інструкції №332 до матеріалів спеціального розслідування включаються: 1) копія наказу про утворення комісії зі спеціального розслідування; 2)акт розслідування за формою НВ-2, до якого додаються, зокрема: протокол огляду місця події; ескіз місця події, що сталася, необхідні плани, схеми, фотознімки; 3) акти розслідування за формою НВ-3 на кожного потерпілого окремо.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої, що не спростовує апелянт, що в порушення вказаних вимог пунктів 8, 16 Розділу II, пунктів 5,6 розділу III Інструкції №332 комісією відповідача не обстежувалося місце загибелі військовослужбовця, як і не зазначено про відсутність необхідності або неможливість проведення такого обстеження, а матеріали службового розслідування не містять фотографій місця події, схем чи інших документів спроможних охарактеризувати місце події (будівля, територія): положення тіла особи, наявність зброї та її розташування відносно тіла, наявність слідів інших осіб, слідів пострілу, гільз, тощо. Тобто саме тих обставин, які спроможні допомогти встановити фактичні обставини смерті та її ймовірну причину.

Пунктом 6 розділу ІІІ Інструкції №332 передбачено, що до матеріалів спеціального розслідування включається, зокрема акт розслідування за формою НВ-3 на кожного потерпілого. П.4 цього розділу передбачає право комісії з спеціального розслідування не складати відповідний акт, у разі визнання комісією випадку таким, що не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби.

Схожі за змістом норми містить і пункти 8-11 розділу ІІ Інструкції №332 згідно з якими, в межах розслідування нещасного випадку комісія зобов`язана скласти зокрема акт про нещасний випадок (зникнення, смерть) під час виконання обов`язків військової служби за формою НВ-3, у разі, якщо нещасний випадок (смерть) визнаний комісією з розслідування таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, і надати їх командиру військової частини на затвердження. П.9 цього розділу передбачає право комісії не складати акт НВ-3 у випадку якщо нещасний випадок визнаний не пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби.

Пункт 11 розділу ІІ Інструкції №332 передбачає, що обставинами, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби є зокрема: навмисне заподіяння військовослужбовцем шкоди своєму здоров`ю; самогубство, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та (або) постановою (ухвалою) про закриття кримінального провадження.

Суд зазначає, що матеріали службового розслідування не містять висновку судово-медичної експертизи чи постанови про закриття кримінального провадження за фактом смерті ОСОБА_2 . У зв`язку із цим, в межах відповідного спеціального службового розслідування обставин смерті військовослужбовця, комісія мала скласти акт за формою НВ-3. Наведені обставини свідчить про неповноту проведеного розслідування та передчасність викладених за його результатами висновків.

Суд також критично оцінює обґрунтованість встановлення розслідуванням фактичних обставин події, зокрема висновок комісії щодо самогубства, як безспірно встановленої причини смерті військовослужбовця ОСОБА_2 , адже у матеріалах розслідування відсутня інформація про наявність очевидців події та того, що старший лейтенант ОСОБА_2 дійсно вчинив самогубство шляхом пострілу у голову із вогнепальної зброї. Відповідна обставина лише припускається комісією, з огляду на пояснення побратимів щодо відсутності на місці події слідів боротьби чи слідів взуття іншої людини, виявлення поряд з тілом службової зброї. Також, комісією не встановлено безпосереднього місця події (приміщення, подвір`я, вулиця, тощо).

Зокрема, до Акту розслідування долучені пояснення побратимів загиблого, відібрані членом комісії Відповідача засобами зв`язку, з яких відомо, що: 30.12.2024 о 17:40 молодший сержант ОСОБА_5 та старший сержант ОСОБА_6 перебували разом з старшим лейтенантом ОСОБА_2 у с. ... (назва не зазначається) Донецької області. Старший лейтенант ОСОБА_2 вийшов на вулицю покурити. Невдовзі ОСОБА_5 почув звук пострілу зі зброї. Обійшовши територію виявив тіло ОСОБА_2 з вогнепальним пораненням голови, несумісним з життям. Поряд з тілом знаходилася службова зброя ОСОБА_2 . Під час огляду місця ОСОБА_5 не помічено явних ознак насильницької смерті, передсмертної записки, слідів боротьби або слідів взуття іншої людини.

Начальник штабу НОМЕР_3 танкового батальйону в/ч НОМЕР_1 майор ОСОБА_7 зазначив, що 30.12.2024 о 18:00 йому зателефонував молодший сержант ОСОБА_5 і повідомив, що виявив ОСОБА_2 без ознак життя. Прибувши на місце події ОСОБА_7 не виявив ознак насильства та боротьби, тож присутні дійшли висновку, що ОСОБА_2 самостійно наніс собі вогнепальне поранення. Про подію майор ОСОБА_7 негайно доповів командуванню військової частини НОМЕР_1 та до зональної військової служби правопорядку.

Суд зауважує, що встановлення таких обставин як наявність або відсутність ознак насильства та боротьби, слідів взуття іншої людини, належить до компетенції органів досудового розслідування і здійснюється відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Самостійно встановити такі обставини та надати їм юридичного значення, як це зазначається вищевказаними військовослужбовцями не видається можливим.

Командир 4 танкової роти НОМЕР_3 танкового батальйону, старший лейтенант ОСОБА_8 у своїх поясненнях зазначив, що з 01 грудня 2024 року рота знаходилась у районі виконання завдань. ОСОБА_2 зі своєю групою був направлений на локацію у н.п. ... (назва не зазначається) Донецької області (що не узгоджується з доданим до позову наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 357, відповідно до якого старший лейтенант ОСОБА_2 прибув у відрядження з метою виконання бойових та спеціальних завдань з 15.12.2024 року). Також, ОСОБА_8 зазначив, що про дану подію його повідомив молодший сержант ОСОБА_5 , сам він на місце події прибути не зміг. Після повідомлення він негайно доповів управлінню НОМЕР_3 танкового батальйону в/ч НОМЕР_1 та до зональної військової служби правопорядку.

Крім того, у своїх поясненнях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначають: Напередодні даної події старший лейтенант ОСОБА_2 не знаходився у пригніченому стані, не демонстрував суїцидальних намірів, з товаришами по службі за останні місяці поводився спокійно та адекватно. Бойові завдання та вказівки командування виконував належним чином, у спілкування песимізму не проявляв. На місці не було знайдено передсмертної записки, тому мотиви даного вчинку не відомі.

Вказані обставини підтверджуються і позитивною службовою характеристикою військовослужбовця ОСОБА_2 , яка наявна в матеріалах справи (а.с73-74).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був військовослужбовцем з 2022 року, належав до числа осіб офіцерського складу, тобто мав досвід ведення військової служби. Обіймав керівну посаду, яка відповідає високому рівню командного досвіду, відповідно суд критично оцінює висновки комісії, викладені в Акті щодо обставин і причин смерті військовослужбовця ОСОБА_2 як такої, що сталася внаслідок навмисного самоушкодження. Наявність логічного сумніву у ймовірності вчинення військовослужбовцем самогубства та його мотивах комісією не спростовано.

Згідно змісту Акту розслідування, висновок про навмисне самоушкодження пострілом з ручної вогнепальної зброї здійснено комісією також і на підставі Лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_2 № 4 від 02.01.25, виданого Покровським відділенням СМЕ КЗОЗ Донецького обласного бюро СМЕ.

Відповідно до пункту 9 вказаного Лікарського свідоцтва про смерть № 4 від 02.01.25, смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок навмисного самоушкодження. Хвороба (патологічні стани), що призвели до смерті: набряк головного мозку; ушкодження речовини головного мозку; вогнепальне кульове наскрізне поранення голови; навмисне самоушкодження пострілом із ручної вогнепальної зброї.

Суд зауважує, що лікарське свідоцтво про смерть не є висновком судово-медичного експерта щодо з`ясування причин смерті особи та не може бути використано в Акті розслідування нещасного випадку, як підтвердження факту навмисного самоушкодження відповідно до п.11 розділу ІІ Інструкції №332.

Суд критично ставиться до об`єктивності вказаного медичного висновку в частині встановлення причини смерті з огляду на наступне.

Згідно відповіді Покровської філії судово-медичної експертизи ДСУ Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи" № 3 від 10.03.2025: Судово-медичного експерта Покровської філії судово-медичної експертизи для огляду місця події оперативно-слідчою групою залучено не було. Запис в пункті 9 у Лікарському свідоцтві про смерть про навмисне самоушкодження було зроблено на підставі описової частини Постанови про призначення судово-медичної експертизи від 31.12.2024, слідчого СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області Яковенко Микити.

Формулювання у лікарському свідоцтві про смерть причини смерті як від навмисного самоушкодження виходячи виключно з повідомленої вихідної інформації про ймовірне самогубство вказують на те, що дії лікаря вийшли за межі медичної практики, оскільки стосуються правової кваліфікації події, що відповідачем не надано належної уваги.

Висновком експерта Покровської філії СМЕ ДСУ Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи № 4 від 02.01.2025, за результатами проведеної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_2 , факт навмисного самоушкодження, як причини смерті військовослужбовця, не підтверджений. Ознак алкогольних чи наркотичних речовин у крові ОСОБА_2 також не виявлено.

Згідно відповіді ДСУ Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи від 25.04.2025 № 1367, судово-медичне дослідження трупу гр. ОСОБА_2 , 1994 р.н. було проведено досконало та належним чином, враховуючи всі обставини та факти кримінального провадження, на підставі чого був складений та оформлений висновок експерта № 4 від 02.01.2025 року.

Однак висновки комісії частково не узгоджуються і з іншими матеріалами справи, зокрема, згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_5 від 20.01.2025 року № 1418/1: 30.12.2024 року о 21:35 оперативному черговому ІНФОРМАЦІЯ_6 надійшло повідомлення від представників військової частини НОМЕР_1 про те, що 30.12.2024 року близько 21:30 у місці тимчасового розташування підрозділу в/ч НОМЕР_1 у приміщенні будинку за адресою АДРЕСА_3 (назва не зазначається), старший лейтенант ОСОБА_2 шляхом пострілу впритул у лобну частину голови покінчив життя самогубством, однак Актом розслідування встановлено, що тіло ОСОБА_2 було виявлено поза межами приміщення близько 17:45 хв. 30.12.2024.

Тобто, здійснюючи первинне повідомлення військової служби правопорядку про загибель військовослужбовця ОСОБА_2 відповідач зазначив зовсім інші фактичні обставини смерті (щодо місця смерті: у будинку; щодо часу загибелі 21:30 год, а не близько 17:45 год), ніж ті, що відображені у матеріалах службового розслідування та закріплені в складеному за наслідками розслідування акті.

Доводи апелянта щодо не оскарження лікарського свідоцтва про смерть автоматично підтверджує самогубство як причину смерті є необгрунтованими, оскільки предметом розгляду у цій адміністративній справі не є оскарження лікарського свідоцтва про смерть, а встановлення дій відповідача щодо визначення обставин загибелі військовослужбовця в межах службового розслідування та прийнятих наказів.

Крім того, у своїх поясненнях до Акту розслідування, майор ОСОБА_7 та старший лейтенант ОСОБА_8 вказували про те, що зональну військову службу правопорядку про цю подію сповістили негайно, що теж не узгоджується із зазначеною відповіддю, згідно якої повідомлення надійшло о 21:35 год., тобто більше ніж через 3 години після події.

Вказані обгрунтовані обставини на думку суду свідчать про наявність неузгодженостей щодо фактів (місця, часу та обставин смерті ОСОБА_2 ), які визнано встановленими в межах службового розслідування.

Згідно відповіді Департаменту ОАЗ та ОР Національної поліції України від 03.06.2025 року № 817472025, 30.12.2024 о 21.57 до Покровського районного управління головного управління Національної поліції в Донецькій області телефоном надійшло повідомлення від чергового ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що цього дня о 17.45 командиром танкового батальйону в/ч НОМЕР_1 о 17.45 у розташуванні роти за адресою: АДРЕСА_3 (назва не зазначається), виявлено військовослужбовця ОСОБА_3 з вогнепальним пораненням голови.

Першочергове повідомлення, що надійшло до Покровського РУП ГУНП у Донецькій області та зареєстроване до ІКС ІПНН Покровського РУП ГУНП в Донецькій області за № 19324 від 30.12.2024 року не містить жодного посилання на те, що ОСОБА_2 вчинив самогубство, тому викладений у Акті розслідування висновок про самогубство з урахуванням даних доказів свідчить про його передчасність та неспівпадіння з даними, які відповідач повідомив для ІНФОРМАЦІЯ_7 та відобразив у Акті.

Суд також зауважує, що смерть військовослужбовця настала від вогнепального поранення голови в період виконання ним обов`язків військової служби, поряд з місцем ведення активних бойових дій.

За фактом смерті військовослужбовця Покровським районним управлінням поліції ГУНП в Донецькій області розпочато кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001036 від 31.12.2024 за ч.1 ст. 115 ККУ. Відомості про закриття відповідного кримінального провадження, зокрема у зв`язку із відсутністю події або складу злочину, матеріали справи не містять.

Таким чином, матеріали розслідування випадку смерті військовослужбовця не є переконливими щодо обставини, за яких смерть може бути визнана такою, що не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Наведені обставини, в їх сукупності, дають підстави стверджувати, що службове розслідування обставин смерті ОСОБА_2 проведене з істотними порушеннями вимог Інструкції №332, які викладені вище та є неповним. Здійснені за наслідками розслідування висновки про те, що загибель військовослужбовця є наслідком самоушкодження та не пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби є передчасними та необґрунтованими. За цих обставин, Акт проведення розслідування для з`ясування причин і умов смерті старшого лейтенанта ОСОБА_2 (форма НВ-2) є протиправним та підлягає скасуванню. Визнання протиправним та скасування Акту розслідування зумовлює визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2025 № 1341/окп Про результати службового розслідування для з`ясування причин і умов смерті старшого лейтенанта ОСОБА_2 , згідно з яким службове розслідування визнано завершеним. Смерть старшого лейтенанта ОСОБА_2 визнано такою, що настала внаслідок навмисного самоушкодження пострілом із ручної вогнепальної зброї та не пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби.

Суд зауважує, що матеріали розслідування не містять доказів дотримання Відповідачем строків затвердження результатів розслідування, встановлених Інструкцією №332. Відповідно до п.4 розділу III Інструкції №332 Спеціальне розслідування нещасних випадків проводиться протягом 15 робочих днів. За потреби зазначений строк може бути подовжений командиром (начальником). За результатами спеціального розслідування комісія з урахуванням висновків експертиз та (або) досудового розслідування складає акт за формою НВ-2 та оформлює інші матеріали, передбачені цією Інструкцією.

Згідно з пунктом 7 розділу III Інструкції №332 командир військової частини, де стався випадок, зобов`язаний після затвердження акта розслідування за формою НВ-2 протягом двох робочих днів видати наказ, в якому зазначаються питання, визначені в пункті 18 розділу II цієї Інструкції, зокрема: дата, місце та обставини, за яких стався нещасний випадок; військове звання, прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) та дата народження потерпілого військовослужбовця; вид, характер і локалізація поранення, травми, контузії, каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я; коли стався нещасний випадок (під час виконання обов`язків військової служби чи ні); перебував чи ні потерпілий військовослужбовець в стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи токсичних або отруйних речовин; порушення нормативно-правових актів, що спричинили нещасний випадок або були супутніми факторами його настання, посадові особи, які допустили ці порушення; заходи з попередження подібних нещасних випадків у майбутньому.

Наданий Відповідачем Акт проведення розслідування обставин смерті ОСОБА_2 за формою НВ-2 не містить дати його складання та затвердження. Водночас, з його змісту відомо, що розслідування було проведено у період з 31.12.2024 по 14.01.2025.

Наказ про результати розслідування № 1341/окп складено відповідачем лише 15.03.2025, тобто більш ніж через 2 місяці після завершення розслідування, що є порушенням вимог п. 7 розділу III Інструкції №332.

У матеріалах розслідування відсутні клопотання членів комісії подовжити строк проведення розслідування, а відповідно і рішення командира Військової частини про таке подовження. У тому числі, на строк, необхідний для проведення медичних досліджень закладом охорони здоров`я, технічної та (або) судово-медичної експертиз (досліджень) та отримання їх висновків. Матеріали розслідування не містять рішення командира Військової частини щодо продовження строків розслідування. У зв`язку із цим наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2025 № 1341/окп Про результати службового розслідування для з`ясування причин і умов смерті старшого лейтенанта ОСОБА_2 також є протиправним, а в апеляційній скарзі відповідні доводи відсутні.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні № 37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

Відповідно до частини 1статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 73 КАС України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх рішень.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що призначення та проведення розслідування відбулось із порушенням вимог Інструкції №332, а тому накази відповідача щодо призначення службового розслідування та щодо затвердження його результатів підлягають скасуванню, а наслідком скасування Акту проведення розслідування для з`ясування причин і умов смерті старшого лейтенанта ОСОБА_2 та наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2024 року № 136/окп Про призначення розслідування для з`ясування причин і умов смерті старшого лейтенанта ОСОБА_2 та від 15.03.2025 року № 1341/окп Про результати службового розслідування для з`ясування причин і умов смерті старшого лейтенанта ОСОБА_2 є зобов`язання військову частину НОМЕР_1 провести спеціальне розслідування випадку смерті старшого лейтенанта ОСОБА_2 , з дотриманням вимог розділу ІІІ Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 №332, з урахуванням висновків суду, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Аналізуючи доводи апелянта про пропуск строку звернення до суду позивачкою, колегія суддів вважає такі не обгрунтованими, оскільки оскаржувані накази були отримані позивачем 26.03.2025, а до суду представник позивача звернувся 24.04.2025, тобто в межах місячного строку згідно статті 122 КАС України, ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду 02.05.2025 повернуто позовну заяву у справі № 460/7503/25 через недоліки ордера, а 03.05.2025 представником позивача подано позовну заяву, яку судом прийнято до розгляду і визнано поважними причини пропуску строку позивачкою. Відповідно до частини 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. Відтак, після усунення обставин, які були підставою для повернення апеляційної скарги, її може бути подано повторно.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) та Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року у справі № 460/7933/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді З.М. Матковська

С.М. Шевчук

Повний текст постанови складено 22.10.2025