Справа № 520/4568/23
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 520/4568/23

адміністративне провадження № К/990/3759/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М.М.,

суддів - Блажівської Н. Є., Шишова О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 520/4568/23

за адміністративним позовом Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Слобожанський лісовий офіс» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду (колегія у складів: судді-доповідача О. М. Мінаєва, суддів З. О. Кононенко, В. А. Калиновський) від 02 листопада 2023 року,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. Державне підприємство «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство» (далі - ДП «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство», позивач) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі - ГУ ДПС, відповідач, скаржник), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08 лютого 2023 року № 7, за платежем податку на прибуток підприємств на суму 1 990 896 грн 25 коп.;

2. В обґрунтування позову позивач зазначив, що із висновками акту документальної позапланової виїзної перевірки позивач не погоджується та вважає висновки контролюючого органу незаконними. На підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

3. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду (суддя: В. В. Сагайдак) від 05 липня 2023 року у задоволенні адміністративного позову ДП «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство» відмовлено повністю.

4. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року у справі № 520/4568/23 скасовано.

Прийнято постанову, якою адміністративний позов ДП «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство» до ГУ ДПС про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 08 лютого 2023 року № 7, за платежем податок на прибуток підприємств на суму 1 990 896 грн 25 коп.

5. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач 29 січня 2024 року через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року і залишити в силі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року.

6. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2024 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.

7. Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2024 року поновлено скаржнику строку на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та встановлено строк для подання відзиву. Витребувані матеріали справи.

8. Від ДП «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство» надійшов відзив на касаційну скаргу, де останнє зазначило, що не погоджується з доводами касаційної скарги та вважає, що суд апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення правильно застосував норми матеріального права та не допустили порушень приписів процесуальних норм.

9. До Верховного Суду надійшла заява Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про надання доступу до матеріалів справи у підсистемі «Електронний Суд» та заміну представника позивача у справі № 520/4568/23.

10. Ухвалою Верховного Суду замінено позивача у справі його правонаступником, а саме: Державне підприємство «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство» на Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Слобожанський лісовий офіс» .

11. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

12. 22 жовтня 2025 року Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 1347 призначено повторний автоматизований розподіл справи, з підстави обрання до Великої Палати Верховного Суду судді Дашутіна І. В., що унеможливлює його участь у розгляді справи.

13. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Блажівської Н. Є., Шишов О. О.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

14. Суди попередніх інстанцій встановили, що Головним управлінням ДПС у Харківській області 16 грудня 2022 року було здійснено позапланову виїзну перевірку ДП «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2017 року по 15 грудня 2022 року, валютного за період з 01 січня 2017 року по 15 грудня 2022 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 15 грудня 2022 року, за результатами якої було оформлено актом від 02 січня 2023 року № 1/20-40-07-17-05/00993069, яким встановлено порушення ДП «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство» вимог пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 139.2.1 пункту 139.2 статті 139 розділу ІІІ ПК України від 02 грудня 2010 року №2755-VI.

15. Вищевказаний акт відповідача став підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 08 лютого 2023 року № 7, за платежем податку на прибуток підприємств на суму 1 990 896 грн.

16. Позивач, вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення від 08 лютого 2023 року № 7, звернувся до суду першої інстанції з цим адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

17. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було доведено правомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

18. Натомість, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, дійшов протилежних висновків.

19. Під час апеляційного розгляду встановлено, що позивачем було реалізовано його право, як платника податку, передбачене пунктом 50.3 статті 50 ПК України, на внесення змін до податкової звітності у разі самостійного виправлення помилок, що містяться у раніше поданій податковій звітності. Таким чином, позивачем було усунуто помилку шляхом подання уточнюючої податкової декларації без додатка РІ щодо наявності рішення про незастосування коригувань фінансового результату на усі різниці, а тому, на думку суду не допущено порушень підпункту 139.2.1 пункту 139.2 статті 139 ПК України. Разом з тим, зазначені обставини не були враховані податковим органом під час прийняття податкового повідомлення-рішення від 08 лютого 2023 року № 7, а відтак останнім не було встановлено дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку. У зв`язку з вищенаведеним, як наслідок, суд першої інстанції мав надати зазначеному власну правову оцінку в оскаржуваному рішенні, перевіривши правомірність прийняття оспорюваного рішення відповідача, з огляду на подання позивачем уточнюючих податкових декларацій. Однак, судом першої інстанції не було досліджені відповідні питання, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог у спірних правовідносинах, не було витребувано додаткових доказів у справі, пояснень з порушеного питання і підстав прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення вже після подання позивачем таких декларацій.

20. Щодо доводів суду першої інстанції, а також посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що порушення податкового законодавства відбулося за рахунок нездійснення позивачем коригування фінансового результату, а саме не збільшено фінансовий результат на суму витрат по нарахуванню резерву сумнівних боргів, чим порушено вимоги підпункту 139.2.1 пункту 139.2 статті 139 ПК України, то суд апеляційної інстанції відхилив такі доводи суду, як необґрунтовані та такі, що суперечать наведеним вище висновкам суду апеляційної інстанції.

21. Аналіз норми ПК України вказує на те, що здійснювати коригування фінансового результату повинні саме платники податків, у яких річний дохід, визначений за правилами бухгалтерського обліку, за останній річний звітний період перевищує сорок мільйонів гривень. Звернуто увагу, що з матеріалів даної справи встановлено судом апеляційної інстанції, що дохід позивача за звітні періоди, які перевірялися податковим органом, був менше сорока мільйонів гривень. Відтак, приписи підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України не поширюються на позивача в частині обов`язку останнього проводити коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування на суму витрат по нарахуванню резерву сумнівних боргів.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

22. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі.

23. З огляду на зміст касаційної скарги, підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено пункт 2 частину четверту статті 328 КАС України, - якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

24. Відповідач переконаний у необхідність відступлення від висновків щодо застосування вищевказаних норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справа № 815/4013/14, від 21 серпня 2019 року у справі № 805/4187/16-а, від 24 лютого 2020 року у справі № 440/4443/18, від 30 вересня 2020 року у справі № 826/8894/18, від 04 серпня 2021 року у справі № 240/9597/19 на які здійснено посилання у оскаржуваній постанові Другого апеляційного адміністративного суду.

25. У зазначених вище постановах Верховний Суд зазначив, що платник податків може скористатись правом подання уточнюючого розрахунку у період після проведення перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки, а контролюючий орган, приймаючи у такому випадку відповідне податкове повідомлення-рішення за наслідками перевірки, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку.

26. Однак, спірні правовідносин викладені в постановах Верховного Суду на які здійснено посилання судом у оскаржуваній постанові та які стали підставою для задоволення апеляційної скарги позивача не відповідають обставинам справи що розглядається у даному провадженні.

27. Порушення відбулося за рахунок не здійснення підприємством коригування фінансового результату, а саме не збільшено фінансовий результат на суму витрат по нарахуванню резерву сумнівних боргів, чим порушено вимоги підпункту 139.2.1 пункту 139.2 статті 139 розділу III Податкового кодексу України та, як наслідок, занижено суму податку на прибуток на суму 1 592 717,74 грн. а саме за 2020 рік-326 342,34 грн та за 2021 рік - 1 266 375,40 грн.

28. Судом апеляційної інстанції не наведено жодного обґрунтування і не з`ясовано під час засідання щодо підстав, які стали причиною відсутності і не пред`явлення позивачем НАКАЗУ №173 від 31 грудня 2020 року «Про незастосування коригувань фінрезультату до оподаткування на різницю» у ході перевірки. Крім того, відповідач неодноразово звертав увагу суду на обов`язковий запит від 22 листопада 2022 року № 17416/6/20-40-07-24-11 в якому було витребувано зазначений наказ (наказ про облікову політику) і який є обов`язковим для виконання платниками податків в порядку статті 73 ПК України. Крім того, відповідач звертає увагу суду що НАКАЗ № 173 від 31 грудня 2020 року «Про незастосування коригувань фінрезультату до оподаткування на різницю» підписана посадовими особами, а саме керівником і головним бухгалтером суперечить уточнюючій декларація з податку на прибуток.

29. Скаржник наголошує, що в порушення пункту 134.1.1. статті 134 ПК України позивач застосовує різниці на суму розрахованої амортизації основних засобів що зазначено у декларації за 2020 та 2021 роки, а по резерву сумнівних боргів НІ. Що недопустимо та суперечить чинному законодавству. Зазначене порушення взагалі проігноровано судом і жодним чином не досліджено та не відображено у оскаржуваному рішенні.

30. Враховуючи викладене, скаржник вважає, що НАКАЗ № 173 від 31 грудня 2020 року «Про незастосування коригувань фінрезультату до оподаткування на різницю» в повній мірі суперечить самостійно зазначеним відомостям декларації за 2020 і 2021 рік. та додатку РІ.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

31. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.

32. Відповідно до частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

33. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 КАС України).

34. Згідно з частинами першою, другою статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

35. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 74 КАС України).

36. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України).

37. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 КАС України).

38. Відповідно до пункту 86.1. статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

39. Оформлення посадовими особами контролюючих органів результатів документальних перевірок платників податків-юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, постійних представництв та представництв нерезидентів щодо дотримання законодавства з питань державної митної справи, про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, регулюється Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року № 727 (далі - Порядок № 727).

40. Відповідно до пункту 2 Розділу І зазначеного Порядку акт документальної перевірки - документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки та відображає її результати. Довідка документальної перевірки - документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки та відображає її результати і є носієм доказової інформації про невстановлення фактів порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Матеріали перевірки - це:

акт (довідка) документальної перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною;

заперечення, надані платником податків до акта (довідки) документальної перевірки (у разі їх наявності на час розгляду);

пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та відповідно до абзацу другого підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I Податкового кодексу.

41. Згідно з пунктами 3, 4, 5 розділу II Порядку № 727 акт документальної перевірки має містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного законодавства, законодавства з єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податкове, валютне та інше законодавство, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи).

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.

Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.

42. Таким чином, у Порядку № 727 чітко зазначено, що акт, являється передумовою прийняття податкового повідомлення-рішення та є носієм доказової інформації про виявленні порушення вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на податкові органи.

43. Верховний Суд наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає, насамперед, у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставини справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази. При цьому суд може вживати заходи щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

44. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

45. Суди попередніх інстанцій установили, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта документальної позапланової виїзної перевірки ДП «Чугуєво-Бабчанське лісове господарство» від 02 січня 2023 року № 1/20-40-07-17-05/00993069.

46. При цьому, матеріали справи не містять акт документальної позапланової виїзної перевірки від 02 січня 2023 року № 1/20-40-07-17-05/00993069, який є носієм доказової бази щодо встановлених під час перевірки порушень платником вимог податкового законодавства.

47. Суди попередніх інстанцій надали оцінку оскаржуваному акту індивідуальної дії, встановленим під час податкової перевірки порушенням за відсутності основного документа, у якому викладено факти фінансово-господарської діяльності підприємства, та обставини, які вказують на певні порушення податкового законодавства. Такі дії суду є порушенням норм процесуального права, оскільки обставини справи встановлено за відсутності належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів у справі. Відсутність в матеріалах справи акта перевірки, на підставі якого суб`єкт владних повноважень прийняв спірне рішення, унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

48. Частиною четверта статті 77 КАС України передбачено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

49. Оскільки вказані вище обставини та факти встановлені судами попередніх інстанцій без дослідження акта податкової перевірки, враховуючи повноваження касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), у Верховного Суду відсутня можливість перевірити правильність висновків судів попередніх інстанцій.

50. Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 КАС України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

51. Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу й на доводи відповідача, що порушення відбулося за рахунок не здійснення підприємством коригування фінансового результату, а саме не збільшено фінансовий результат на суму витрат по нарахуванню резерву сумнівних боргів, чим порушено вимоги підпункту 139.2.1 пункту 139.2 статті 139 розділу III Податкового кодексу України та, як наслідок, занижено суму податку на прибуток на суму 1 592 717,74 грн. а саме за 2020 рік-326 342,34 грн та за 2021 рік - 1 266 375,40 грн.

51.1 При цьому, судами не перевірено документи бухгалтерського обліку, а також накази № 173, 174, та не встановлено, чи здійснювалося фактичне коригування фінансового результату на суму таких витрат.

51.2 Крім того, зокрема, суд апеляційної інстанції, роблячи висновок про відсутність порушення пунктів 139.1, 139.2 статті 139 ПК України, обмежився загальним тлумаченням положень податкового законодавства, не з`ясувавши, чи підпадає позивач під категорію платників податку, які зобов`язані здійснювати коригування фінансового результату на різниці, визначенні відповідним розділом ПК України. Також має істотне значення для правильного застосування норм матеріального права те, чи перевищував дохід позивача граничний розмір, передбачений пунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України

51.3 Скаржник наголошував, що в порушення пункту 134.1.1. статті 134 ПК України позивач застосовує різниці на суму розрахованої амортизації основних засобів що зазначено у декларації за 2020 та 2021 роки, а по резерву сумнівних боргів НІ. Що на його думку недопустимо та суперечить чинному законодавству.

52. Зазначене взагалі проігноровано судами і жодним чином не досліджено та не відображено у оскаржуваних рішеннях.

53. Отже, вказані вище обставини справи досліджені в неповному обсязі, у тому числі, не було надано належну правову оцінку всім доводам, викладеним у позовній заяві, відзивах проти позову, апеляційної скарги та письмових поясненнях наведеними сторонами під час судового розгляду справи, тому для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які міститься в матеріалах справи або витребовується, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

54. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду

55. За правилами частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року скасувати, а справу № 520/4568/23 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді Н. Є. Блажівська

О. О. Шишов