Справа № 280/7623/25
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року Справа № 280/7623/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити призначення пенсії за віком ОСОБА_1 із зарахування періоду роботи з 02.08.1979 по 01.03.1982, 01.06.1995 - 29.07.1995, 01.04.1996 - 01.08.1996, відповідно до записів трудової книжки від 02.08.1979 серії НОМЕР_1 з дня наступного після досягнення пенсійного віку, тобто з 27.03.2025.

Ухвалою суду від 08.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що їй протиправно було відмовлено у призначенні пенсії за віком з посилання на недостатність страхового стажу. Представник позивача зазначає, що відповідачем 1 було необґрунтовано та безпідставно відмовлено у зарахуванні до страхового стражу позивачки періодів роботи з 02.08.1979 по 01.03.1982, 01.06.1995 - 29.07.1995, 01.04.1996 - 01.08.1996, оскільки такі підтверджуються належними записами з трудової книжки від 02.08.1979 серії НОМЕР_1 . З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивачка просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечили. В обґрунтування заперечень зазначено, що відповідно до чинного законодавства України починаючи з січня 2019 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 65 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 по 31 грудня 2025 не менше 15 років. Відповідачі зазначають, що страховий стаж позивачки складає 13 років 09 місяців 06 днів, що є не достатнім для призначення пенсії. Також зазначено про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 02.08.1979 по 01.03.1982, 01.06.1995 - 29.07.1995, 01.04.1996 - 01.08.1996, оскільки трудова книжка за заначений період заповнена з порушенням правил її ведення. З урахуванням викладеного у відзивах на позовну заяву, відповідачі просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 27.03.2025 звернувся до територіальних органів ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 03.04.2025 №25, прийнятим з принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Також, у вказаному рішенні зазначено про те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.08.1979:

з 02.08.1979 по 01.03.1982, оскільки в даті наказу про звільнення наявне необумовлене виправлення та відсутнє перейменування;

з 01.06.1995 по 29.07.1995, оскільки наявне виправлення в даті при звільненні та відсутній ПІБ і підпис відповідальної особи;

з 01.04.1996 по 01.08.1996, оскільки при звільненні відсутній ПІБ та підпис відповідальної особи, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993.

Позивач, не погодившись з відмовою у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу та відмовою у призначенні пенсії, звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно приписів статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Частиною 3 статті 26 Закону №1058 передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.

Відмовляючи позивачці у призначенні пенсії за віком Управління ПФУ вказало на те, що її пенсійний вік складає 65 років, а страховий стаж становить 13 років 09 місяців 06 днів, що є недостатнім для призначення пенсії (від 15 до 22 років).

При цьому, органом Пенсійного фонду не зараховано періоди роботи з 02.08.1979 по 01.03.1982, з 01.06.1995 по 29.07.1995, з 01.04.1996 по 01.08.1996.

Суд зазначає, що згідно з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, чинним законодавством передбачено підтвердження трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у разі коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Так, щодо періоду з 02.08.1979 по 01.03.1982 відповідач вказував на те, що зазначений період не може бути зарахований до страхового стажу оскільки в даті наказу про звільнення наявне необумовлене виправлення та відсутнє перейменування.

З трудової книжки НОМЕР_1 від 02.08.1979 судом встановлено, що у період з 02.08.1979 по 01.03.1982 позивач працювала у родгоспі «Оріхівський». При цьому, суд зазначає, що дійсно у даті звільнення міститься виправлення, а саме дата «15.02.1982» перекреслена та зазначена дата «01.03.1982».

Разом з тим, суд зазначає, що на виправленій даті мітиться печатка підприємства, підпис посадової особи та напис «Виправленому вірити», що вказує на те, що зазначене виправлення було здійснено роботодавцем, а тому будь-які сумніви щодо дійсності такого запису відсутні.

Посилання органу ПФУ на відсутність перейменування є безпідставним та таким, що не може бути підставою для відмови у зарахуванні спірного періоду до страхового стажу позивачки.

За таких обставин, період трудової діяльності з 02.08.1979 по 01.03.1982 має бути зарахований до страхового стажу позивачки на підставі відомостей, що містяться в трудовій книжці.

Також, під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01.06.1995 по 29.07.1995 слугувало те, що наявне виправлення в даті при звільненні та відсутній ПІБ і підпис відповідальної особи.

Суд зазначає, що період з 01.06.1995 по 29.07.1995 не може бути зарахований до страхового стражу позивачки з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція), до трудової книжки вносяться, серед іншого відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно пункту 2.6 Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Суд зазначає, що за період трудової діяльності позивачки з 01.06.1995 по 29.07.1995, запис про звільнення містить виправлення у формі наведення дати про звільнення «29.07.1995».

При цьому, суд зазначає, що ані виправлений запис про звільнення, ані відомості про звільнення з роботи не місять засвідчення таких підписів уповноваженою посадовою особою роботодавця.

Більш того, відповідно до зазначено запису позивачку було звільнено з роботи 29.07.1995 за власним бажанням на підставі наказу №14 від 14.08.1996.

Тобто, якщо враховувати відомості трудової книжки, то запис про звільнення 29.07.1995 внесений на підставі наказу, який прийнятий більш ніж через рік після звільнення з роботи, що також не відповідає приписам Інструкції.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відомості трудової книжки за період з 01.06.1995 по 29.07.1995 мають суттєві недоліки, як у даті звільнення з роботи, так і у даті наказу на підставі якого таке звільнення відбулось.

Отже, для зарахування зазначеного період до страхового стажу необхідне подання уточнюючої довідки, яку не було надано до органу ПФУ.

Також, судом встановлено, що позивачці було відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01.04.1996 по 01.08.1996, оскільки при звільненні відсутній ПІБ та підпис відповідальної особи, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 2.14 Інструкції, у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Єдиній державній класифікацій професій всіх категорій працівників на підставі міжнародних стандартів».

Суд зазначає, що в трудовій книжці позивачки зазначено про те, що 01.04.1996 вона прийнята тимчасово на посаду санітарки стаціонару.

Проте, перед внесенням запису про прийняття на роботу не зазначено назви підприємства на яке позивачку працевлаштовано, що перешкоджає навіть можливості встановлення місця роботи.

Також, суд зазначає, що ані запис про прийняття на роботу, ані запис про звільнення з роботи, не містить підпису та зазначення посади уповноваженої особи, якою проводилося прийняття/звільнення з роботи.

За таких обставин, для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.04.1996 по 01.08.1996 необхідно надати уточнюючу довідку.

Стосовно доводів представника позивача про те, що позивач не має нести відповідальність за неналежне оформлення трудової книжки, суд зазначає, що дійсно обов`язок належного ведення трудової книжки є обов`язком роботодавця.

Проте, працівник також має проявляти обачність та перевіряти правильність та достовірність занесення відомостей до його трудової книжки, оскільки це у майбутньому може впливати на його права та інтереси.

Суд зазначає, що у разі коли відомості трудової книжки містять суттєві недоліки, то такі не можуть бути усунуті через звернення позивача до суду, оскільки чинним законодавством передбачено шлях уточнення відомостей трудової книжки шляхом подання уточнюючої довідки, яку позивачем надано не було.

Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію, суд зазначає, що оскільки позивачка з урахуванням стажу з 02.08.1979 по 01.03.1982 має понад 15 років страхового стажу, то відповідно наявні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині та зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області призначити позивачці пенсію за віком.

При цьому, оскільки у встановленому порядку органом якому доручено вирішення питання про призначення позивачці пенсії визначено ГУ ПФУ в Донецькій області, то суд вважає за необхідне саме зазначений орган зобов`язати призначити пенсію.

В свою чергу, позовні вимоги до ГУ ПФУ в Запорізькій області є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають. У ГУ ПФУ в Запорізькій області виникне обов`язок по виплаті позивачці пенсії після отримання рішення про її призначення та матеріалів пенсійної справи.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84121, Донецька область, м.Слов`янськ, пл.Соборна, 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.04.2025 №25 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити з 27.03.2025 пенсію за віком ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 02.08.1979 по 01.03.1982, відповідно до записів трудової книжки від 02.08.1979 серії НОМЕР_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова