Справа № 420/21036/25
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2025-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Військової частини НОМЕР_2 (далі в/ч НОМЕР_3 ), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо нездійснення перерахунку та виплати йому - ОСОБА_1 , грошового забезпечення та матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 29.01.2020 по 14.09.2020, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 та зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення та матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 29.01.2020 по 14.09.2020 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2020, та виплатити недоплачену суму з урахуванням раніше виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо нездійснення перерахунку та виплати йому грошового забезпечення та матеріальної допомоги на оздоровлення за періоди служби з 31.03.2021 по 12.01.2022, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплату йому - ОСОБА_1 , грошового забезпечення та матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 31.03.2021 по 31.12.2021 на основі прожиткового мінімуму станом на 01.01.2021, та за період з 01.01.2022 по 12.01.2022 на основі прожиткового мінімуму станом на 01.01.2022, та виплатити недоплачену суму з урахуванням раніше виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо нездійснення перерахунку та виплати йому - ОСОБА_1 , грошового забезпечення та матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 13.01.2022 по 10.05.2023, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року та зобов`язати в/ч НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату йому - ОСОБА_1 , грошового забезпечення та матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 13.01.2022 по 31.12.2022 на основі прожиткового мінімуму станом на 01.01.2022, та за період з 01.01.2023 по 10.05.2023 на основі прожиткового мінімуму станом на 01.01.2023, та виплатити недоплачену суму з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу в Збройних силах України в різні періоди у кількох військових частинах та їх структурних підрозділах, зокрема: 1) з 27.10.2018 по 14.09.2020 у в/ч НОМЕР_1 ; 2) з 31.03.2021 по 12.09.2021 в ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 3) з 13.09.2021 по 12.01.2022 у Другому відділенні Білгород-Дністровського РТЦКСП; 4) з 13.01.2022 по 10.05.2023 у в/ч НОМЕР_2 . В подальшому йому стало відомо, що під час проходження служби у 2020-2023 р.р. відповідачі здійснювали помилковий розрахунок йог грошового забезпечення та всіх інших одноразових видів грошового забезпечення у зменшеному розмірі. Розрахунок та виплата розмірів його посадового окладу та окладу за військовим званням, додаткових видів грошового забезпечення здійснювалась, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого у 2018 році Законом №2246-VII станом на 01.01.2018 в розмірі 1762 грн, замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, що призвело в цілому до помилкового розрахунку та виплати грошового забезпечення - щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення, а також грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Однак пункт 6 Постанови №103 втратив чинність, у зв`язку з чим відновлена дія пункту 4 Постанови №704 у редакції до внесення скасованих судом змін, згідно якої розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та розміру окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти. Таким чином, у зв`язку із щорічною зміною розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позивачка вважає, що має право на перерахунок грошового забезпечення.

Позивач вважає, що наявні підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями позивача шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 04.08.2025 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 15.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В ухвалі суду зазначено, що враховуючи ненадання позивачем доказів на підтвердження дати вручення йому грошового атестату, суд вважав необхідним витребувати у відповідачів докази вручення позивачу грошового атестата. Також зазначено, що питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом буде вирішено після надання до суду витребуваних доказів про вручення грошового атестата.

Ухвалою суду від 15.09.2025 року зобов`язано в/ч НОМЕР_1 надати до суду: 1) докази вручення позивачу грошового атестата та витяг з журналу реєстрації вихідної документації щодо його реєстрації; 2) копії наказів про включення і виключення позивача зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 ; 3) копії наказів про виплату позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік; 4) карту особового рахунку про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення за 2020 рік. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 надати до суду: 1) докази вручення позивачу грошового атестата та витяг з журналу реєстрації вихідної документації щодо його реєстрації; 2) копії наказів про включення і виключення позивача зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 3) докази перебування ІНФОРМАЦІЯ_4 на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_5 ; 4) копії наказів про виплату позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2021-2022 роки; 5) карту особового рахунку про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення за період 2021-2022 років. Зобов`язано в/ч НОМЕР_2 надати до суду: 1) докази вручення позивачу грошового атестата та витяг з журналу реєстрації вихідної документації щодо його реєстрації; 2) копії наказів про включення і виключення позивача зі списків особового складу в/ч НОМЕР_2 ; 3) копії наказів про виплату позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2022-2023 роки; 4) карту особового рахунку про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення за період 2022-2023 років.

Витребувані докази у встановлений судом строк відповідачі не надали, у відзивах на позов не заявили жодних доводів щодо дотримання строку звернення, у зв`язку з чим суд вважає недоведеним факт пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Представник відповідача в/ч НОМЕР_1 подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що відсутність відповідних коштів, спрямованих на реалізацію права Позивача та фактичної виплати йому індексації грошового забезпечення обумовлена різким ускладненням на початку березня 2014 року внутрішньополітичної обстановки, втручанням РФ у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в АРК і місті Севастополі, політичної та збройної агресії РФ проти України, що становить реальну загрозу економічній безпеці України. Тож на даний час, у зв`язку із здійсненням заходів щодо усунення реальних загроз економічній безпеці України та забезпечення національної безпеки, у тому числі й економічної, що, у свою чергу, безпосередньо впливає на наявний фінансовий ресурс бюджету України, можливості Міністерства оборони України здійснювати виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України не має підстав.

Представник відповідача ООТЦКСП подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки починаючи з дня набрання чинності п.6 Постанови №103, припинив свою дію п.4 Постанови №704 (в редакції від 30.08.2017), який передбачав застосування під час визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання у якості розрахункової величини розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року, а також обмежувальну величину у розмірі 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Отже, скасування у судовому порядку п.6 Постанови 103, яким були внесені зміни до п.4 Постанови №704 не поновлює дію попередньої редакції п.4 Постанови №704.

Представник вважає, що позивач здійснив помилковий та безпідставний висновок про те, що з дня набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18, якою було визнано протиправним та скасовано п.6 Постанови №103, відновила свою дію попередня редакція пункту 4 Постанови №704, яка передбачала, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

З урахуванням викладеного, у спірний період відповідач керувався чинною Постановою №704 та вказаною нормою (пунктом 4), яка була обов`язковою для застосування, оскільки іншої у той час не існувало, а попередня не могла бути відновлена судом.

Наведений висновок відповідає наявному висновку П`ятого апеляційного адміністративного суду, який було зазначено у постанові від 29.06.2021 по справі №400/4694/20, предметом розгляду якої також було питання здійснення перерахунку ООТЦКСП складових грошового забезпечення залежно від зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Ухвала суду від 15.09.2025 року доставлена до електронного кабінету відповідача в/ч НОМЕР_2 через Підсистему «Електронний суд» 16.09.2025 року. Відповідач в/ч НОМЕР_2 у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позов, інших заяв та клопотань від відповідача не надходило (згідно автоматизованої системи діловодства Одеського окружного адміністративного суду вхідної кореспонденції по справі станом 22.10.2025 року не зареєстровано).

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 проходив військову службу в Збройних силах України в різні періоди у кількох військових частинах та їх структурних підрозділах, зокрема: 1) з 27.10.2018 по 14.09.2020 у в/ч НОМЕР_1 ; 2) з 31.03.2021 по 12.09.2021 в ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 3) з 13.09.2021 по 12.01.2022 у Другому відділенні Білгород-Дністровського РТЦКСП; 4) з 13.01.2022 по 10.05.2023 у в/ч НОМЕР_2 , що підтверджується посвідченням офіцера серії НОМЕР_4 , наявним в матеріалах справи.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідачів щодо не виплати йому в повному розмірі грошового забезпечення за періоди з 29.01.2020 по 14.09.2020, з 31.03.2021 по 12.01.2022 та з 13.01.2022 по 10.05.2023, звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.1-3 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Частиною 4 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років. Установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив Постанову №103 пунктом 6 якої внесено зміни, зокрема до постанови Кабінету Міністрів України №704, пункт 4 якої викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд в постанові від 02.08.2022 року №440/6017/21 зазначив, що законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.

Величина грошового забезпечення як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій. Відтак, на думку колегії суддів зазначення у п.4 постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ.

Разом з цим, колегія суддів наголосила на тому на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

При цьому колегія суддів зазначила, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 року №2629-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 року №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі Закон №294-ІХ) та Закон №1082-ІХ таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 та 2021 роки, відповідно, не містять.

Тобто, положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Закон №294-ІХ не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Так, ч.3 ст.1-1 Закону №2262-ХІІ містить безумовне застереження про те, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами правової держави та принципу верховенства права.

У справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) ЄСПЛ наголосив, що в межах свободи дій держави перебуває право визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідних для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв, і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Відповідно до ст.7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).

Отже, з огляду на визначені в ч.3 ст.7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу Закону №10-82-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Верховний Суд наголосив на тому, що через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема згідно із Законом №1082-ІХ виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з постановою №704 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону и №2262-ХІІ та ст.9 Закону №2011-ХІІ, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

При цьому, колегія суддів звернула увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VIII обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

В подальшому вказана правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 19.10.2022 у справі №400/6214/21, від 28.02.2023 у справі №380/18850/21, від 06.04.2023 у справі №380/10075/21. Отже, практика Верховного Суду у цій категорії справ є усталеною та послідовною.

Також Верховний Суд у постанові від 15.06.2023 у справі №380/13603/21 зазначив, що позивач по даній справі оскаржує врахований при обчисленні грошового забезпечення військовослужбовця розмір прожиткового мінімуму, а не розмір мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів у контексті наведеного дійшла висновку, що для правильного вирішення вимог позивача, суди повинні встановити відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 на який позивач має право виплати, розмір прожиткового мінімуму, згідно з пунктом 4 Постанови №704 за період з 30.01.2020 до 31.12.2020, з 01.01.2021 до 01.02.2021, з урахуванням раніше виплачених сум.

Судом на підставі ч.5 ст.242 КАС України враховується правова позиція, викладена Верховним Судом у спірних правовідносинах.

Суд вважає, що у позивача наявне право на обчислення грошового забезпечення за періоди з 29.01.2020 по 14.09.2020, з 31.03.2021 по 12.01.2022 та з 13.01.2022 по 10.05.2023 із посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний рік.

Також позивач просить перерахувати та виплатити йому матеріальну допомогу для оздоровлення.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260).

Згідно з п.6 Розділу XXIII (Виплата грошової допомоги для оздоровлення) Порядку №260 розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Суд вважає, що позивач має право на перерахунок виплачених за періоди з 29.01.2020 по 14.09.2020, з 31.03.2021 по 12.01.2022 та з 13.01.2022 по 10.05.2023 грошової допомоги для оздоровлення.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про протиправність дій: - відповідача в/ч НОМЕР_1 щодо обчислення позивачу у заниженому розмірі виплачених за період з 29.01.2020 по 14.09.2020 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт; - відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо обчислення позивачу у заниженому розмірі виплачених за період з 31.03.2021 по 12.01.2022 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт; - відповідача в/ч НОМЕР_2 щодо обчислення позивачу у заниженому розмірі виплачених за період з 13.01.2022 по 10.05.2023 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року №2710-IX, відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання: - відповідача в/ч НОМЕР_1 здійснити позивачу перерахунок та виплату виплачених за період з 29.01.2020 по 14.09.2020 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт; - відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити позивачу перерахунок та виплату виплачених за період з 31.03.2021 по 12.01.2022 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт; - відповідача в/ч НОМЕР_2 здійснити позивачу перерахунок та виплату виплачених за період з 13.01.2022 по 10.05.2023 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року №2710-IX, відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 241-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення ОСОБА_1 у заниженому розмірі виплачених за період з 29.01.2020 по 14.09.2020 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату виплачених за період з 29.01.2020 по 14.09.2020 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX, відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо обчислення ОСОБА_1 у заниженому розмірі виплачених за період з 31.03.2021 по 12.01.2022 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату виплачених за період з 31.03.2021 по 12.01.2022 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 №1082-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення ОСОБА_1 у заниженому розмірі виплачених за період з 13.01.2022 по 10.05.2023 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року №2710-IX відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату виплачених за період з 13.01.2022 по 10.05.2023 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-ІХ, «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 року №2710-IX відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва