Справа № 826/938/18
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року Справа№826/938/18

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Крилової М.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл» про застосування заходів реагування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просить застосувати заходи реагування у вигляді зупинення експлуатації автозаправного комплексу з автомобільним газозаправним пунктом ТОВ "Глуско Рітейл" за адресою: вул. Васильківська, 22 у Голосіївському районі м.Києва, до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки, шляхом опечатування (опломбування) та відімкнення від джерел живлення, обґрунтовуючи позов невиконанням відповідачем вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки та цивільного захисту, що зафіксовано у акті перевірки №192.

Позовну заяву мотивовано тим, що на виконання наказу від 07.12.2017 № 465 «Про проведення позапланової перевірки» посадовими особами Головного управління в період 08.12.2017 по 21.12.2017 проведено позапланову перевірку автозаправного комплексу відповідача, що розташований за адресою: вул. Васильківська, 22 у Голосіївському р-ні. Міста Києва. Перевіркою встановлено порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, які працюють, перебувають на АЗК, а також особам, які будуть здійснювати гасіння виниклої пожежі. Позивач звертає увагу суду на те, що виявлені порушення не є формальними, а стосуються виключно відсутності у відповідача необхідної системи заходів для уникнення виникнення пожежі, її гасіння та швидкого реагування у разі її виникнення. Враховуючи те, що під час проведення перевірки на АЗК товариства виявлено ряд порушень правил техногенної і пожежної безпеки, зазначених в Акті від 21.12.2017 № 192, які створюють реальну загрозу життю та здоров`ю людей та які можуть призвести до виникнення пожежі та, керуючись ст. 68 Кодексу цивільного захисту України, позивач зобов`язаний звернутися до адміністративного суду з позовом про застосування заходів реагування у вигляді зупинення експлуатації приміщень АЗК товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл», розташованого за адресою: вул. Васильківська, 22 у Голосіївському районі міста Києва до повного усунення порушень. Позивач просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

20 квітня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач не погоджуючись із зазначеним позовом, заперечує щодо його задоволення у повному обсязі та вважає, що обставини, викладені позивачем, не відповідають дійсним обставинам справи, а вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач вважає, що позивач не надав доказів встановлення порушень ним вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які б створювали загрозу життю та здоров`ю людей. Безпідставне заявлення позивачем вимог про застосування найжорстокіших заходів - зупинення експлуатації АЗК є передчасним. Захід реагування у вигляді повного зупинення експлуатації господарської одиниці до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки є крайнім заходом, обрання якого є доцільним лише у разі, якщо виявлені допущені порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

Відповідач звертає увагу суду, що відповідно до відповідно до Акту приймання в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта, зареєстрованого 30.04.2004 року за № 90 Управлінням Держархбудконтрою м. Києав було прийнято в експлуатацію АЗК за адресою: вул. Васильківська, 22, м. Київ, переданого в подальшому відповідачеві, та жодних зауважень та недоліків встановлено не було, що підтверджує необґрунтованість більшості вимог позивача. В цьому Акті про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта зазначено (і підтверджено підписами уповноважених осіб і печатками цих органів), що висновки про надання дозволу на експлуатацію об`єкта надано: Райсанепідсмстанцією, УДПО м. Києва, Держнаглядохоронпраці, Держохоронприроди, Державтоінспекція, Райдержадміністрація.Вказане додатково свідчить про передчасність висновків позивача.

На думку відповідача, порушення вимог законодавства, які виявлені органом ДСНС України під час здійснення перевірки незначні і не створюють загроз життю та здоров`ю людей. Частина вимог позивача, як зазначено вище, взагалі не відповідає нормам діючого законодавства, а отже, ці пункти визначено як порушення відповідача незаконно, із перевищенням власних повноважень позивача, всупереч статті 19 Конституції України та ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

15 серпня 2018 року та 14 квітня 2020 відповідачем надано додаткові пояснення у справі в частині не усунутих порушень.

На виконання вимог пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX та Порядку №399 на підставі Акту приймання-передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва від 15.01.2025, згідно супровідного листа КОАС від 15.01.2025 №01-19/474/25 до Донецького окружного адміністративного суду передано 4132 судові справи, у тому числі адміністративну справу № 826/938/18.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 826/938/18 передано на розгляд судді Донецького окружного адміністративного суду Криловій М.М.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу № 826/938/18, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

26 червня 2025 року від відповідача надійшли додактві пояснення, у яких вказано, що 01.11.2021 Відповідач повернув з оренди АЗС її власнику ДП «Ардал», про що було складено Акт приймання-передачі майна. 01.11.2021 ДП «Ардал» здало АЗС в оренду іншому оператору ТОВ «Мигрол» на підставі Договору оренди №27-АМ-21 від 25.10.2021, про що було складено Акт приймання-передачі майна. На даний час цей договір оренди є чинним. Положеннями п. 7.1. вказаного договору оренди передбачено, що новий орендар ТОВ «Мигрол» під час експлуатації АЗС зобов`язаний дотримуватися правил користування електроенергією та загальних правил техніки безпеки, встановлених чинним законодавством України. Також Відповідач звертає увагу суду, що наразі Позивач офіційно вважає саме орендаря - ТОВ «МИГРОЛ» (код ЄДРПОУ - 44162948) оператором об`єкту підвищеної небезпеки, який розташовано за адресою місцезнаходження АЗС, що підтверджується листом від 14.02.2024 за №71 03-1139/71 01. Таким чином, наразі Відповідач не є суб`єктом господарювання, який експлуатує АЗС, оскільки вона перейшла у користування іншій особі. Тому предмет спору у цій судовій справі втратив актуальність, у зв`язку з тим, що позовні вимоги Позивача спрямовані на особу, яка вже немає правового зв`язку з об`єктом позапланової перевірки.

01 жовтня 2025 року від позивача надійшли додаткові пояснення зі змісту яких не погодився з доводами відповідача, наведеними у поясненях від 26.06.2025 року та просив задовольнити позовні вимоги. Також вказав, що порушення, на які посилається позивач, були виявлені у 20172018 роках саме під час господарської діяльності ТОВ «Глуско Рітейл», тому саме Відповідач мав обов`язок їх усунути. Звертає увагу суду, що з того часу минуло майже 7 років ані Відповідач, ані власник, ані новий орендар об`єкта не ініціювали перевірки для підтвердження безпеки на об`єкті. Враховуючи, що власник був обізнаний про виявлені порушення, але передав АЗК в оренду без їх усунення, відповідальність за потенційну загрозу життю та здоров`ю людей залишається актуальною. Жоден зі сторін не вжив заходів для усунення загрози. Крім того, відповідно до Постанови КМУ № 303 від 13.03.2022 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) в умовах воєнного стану», перевірки тимчасово припинені на час воєнного стану. Але закон не забороняє суб`єктам господарювання самостійно звертатися із заявами про проведення позапланових перевірок, якщо є ризики. Ані відповідач, ані власник цим правом не скористалися. Отже, порушення залишаються неусунутими, а позовні вимоги є обґрунтованими та не втратили актуальності.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

На виконання наказу від 07.12.2017 № 465 «Про проведення позапланової перевірки» посадовими особами Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві в період 08.12.2017 по 21.12.2017 проведено позапланову перевірку автозаправного комплексу ТОВ «Глуско рітейл», що розташований за адресою: вул. Васильківська, 22 у Голосіївському районі м. Києва за результатами якої складено Акт від 21.12.2017 № 192.

У відповідності до Акту від 21.12.2017 № 192 виявлено порушення ТОВ «Глуско рітейл» вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, які працюють, перебувають на АЗК, а також особам, які будуть здійснювати гасіння виниклої пожежі, а саме:

в приміщеннях АЗК дозволяється експлуатація та улаштування тимчасових електромереж (розділ IV п. 1.8 ППБУ);

не всі переносні вогнегасники не розміщені шляхом навішування на вертикальні конструкції на висоті не більше 1,5 м від рівня підлоги до нижнього торця вогнегасника на відстані від дверей, достатній для її повного відчинення (розділ V п. 3.10 ППБУ);

з метою проведення заходів із запобігання виникненню пожежі та організації їх гасіння на підприємстві не створено добровільну пожежну охорону (розділ ІІ п. 1.2 ППБУ);

ширина дверей другого евакуаційного виходу автозаправного комплексу менше 0,8 м в порушення п. 7.2.7 ДБН В.1.1.7-2016 (розділ ІІІ п. 2.23 ППБУ)

не всі електрощитові, групові електрощитки оснащені схемою підключення споживачів з пояснювальними написами вказаним значенням номінального струму апарата захисту (плавкої вставки) (розділ IV п. 1.16 ППБУ);

допускається складування горючих матеріалів на відстані менше 1 м від електроустаткування та під електрощитами (розділ IV п. 1.18 ППБУ);

приміщення автозаправного комплексу не обладнані автоматичною системою пожежогасіння в порушення п. 12.6 табл. А1 додаток А ДБН В.2.5-56:2014 (розділ V п. 1.2 ППБУ);

АЗС з АГП не обладнано автоматизованою системою раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення у разі їх виникнення (п. 1 ст. 53 КЦЗ України);

відстань від резервуара АГЗП до огорожі території менше 7.5 м в порушення п. 8.151 таблиця 21б ДБН В.2.5-20-2001 (розділ ІІ п. 22, розділ ІІІ п. 1.1 ППБУ);

частина торгового залу для продажу горючих рідин (автомобільних мастил тощо) не відокремлена протипожежною стіною 1-го типу від частини торгового залу у якій здійснюється продаж продовольчих та супутніх товарів в порушення п. 4.1 ДБН В.2.2-23:2009 «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі» (розділ VI п. 4.1, розділ ІІ п. 22, розділ І п.4., розділ ІІІ п. 2.23);

не укладено договір на постійне та обов`язкове обслуговування об`єкту з аварійно-рятувальними службами (ст. 133 перелік п. 1 КЦЗ України, ПКМУ від 26.10.2016 № 763);

не проведено встановленим порядком обов`язкове страхування цивільної відповідальності суб`єкта господарювання за шкоду, яка може бути заподіяна пожежами та аваріями на об`єктах підвищеної небезпеки (п. 4.9.5, 4.9.6 наказ № 557 ПТБ, ПКМУ № 1788);

не проведено розрахунків потреби та не забезпечено працюючий персонал засобами індивідуального захисту (п. 4.3, п. 2.3, ст. 20 ПТБ, ПКМУ № 1200 (зі змінами), КЦЗУ;

кількість плівкоутворювального піноутворювача для ліквідації можливих пожеж протипожежною технікою не підтверджено розрахунокм (розділ VІІ п. 31 НАПБ В.01.058-2008/112 «Правила пожежної безпеки об`єктів зберігання, транспортування та реалізації нафтопродуктів».

У період з 05.06.2018 по 18.06.2018 посадовими особами Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві знову проведено позапланову перевірку об`єкту відповідача - автозаправного комплексу ТОВ «Глуско рітейл», що розташований за адресою: вул. Васильківська, 22 у Голосіївському районі м. Києва, за результатами якої складено Акт проведення позапланової перевірки щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки № 197 від 18.06.2018 року.

Відповідно до висновків Акту № 197 від 18.06.2018 року 5 встановлено наявність порушень:

приміщення автозаправного комплексу не обладнані автоматичною системою пожежогасіння в порушення п. 12.6 табл. А1 додаток А ДБН В.2.5-56:2014 (розділ V п. 1.2 ППБУ);

АЗС з АГП не обладнано автоматизованою системою раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення у разі їх виникнення (п. 1 ст. 53 КЦЗ України);

відстань від резервуара АГЗП до огорожі території менше 7.5 м в порушення п. 8.151 таблиця 21б ДБН В.2.5-20-2001 (розділ ІІ п. 22, розділ ІІІ п. 1.1 ППБУ).

У період з 10.12.2018 по 21.12.2018 посадовими особами Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві знову проведено позапланову перевірку об`єкту відповідача - автозаправного комплексу ТОВ «Глуско рітейл», що розташований за адресою: вул. Васильківська, 22 у Голосіївському районі м. Києва, за результатами якої складено Акт проведення позапланової перевірки щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки № 395 від 21.12.2018 року .

Відповідно до висновків Акту № 395 від 21.12.2018 року встановлено наявність порушень:

допускається складування горючих матеріалів на відстані не менше 1 м від електроустаткування та під електрощитами (розділ IV, п. 1.18 ППБУ);

відповідно до наказу МВС № 934 від 11.09.2014 не проведене спеціальне об`єктове навчання і тренування з питань цивільного захисту (ст. 40, п.п. 1,2 № 5403-VI);

відсутня автоматизована система раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та сповіщення населення у будівлі класу наслідків (відповідальності СС2);

приміщення автозаправного комплексу не обладнані автоматичною системою пожежогасіння в порушення п. 12.6 А1 додаток А ДБН В.2.5-56:2014.

Вказані обставини не є спірними та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, оцінивши повідомлені сторонами обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності регулюються Кодексом цивільного захисту України від 02.10.2012 № 5403-VI (далі - КЦЗ України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 64 КЦЗ України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб.

Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (ч. 2 ст. 64 КЦЗ України).

До складу центрального органу виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, і його територіальних органів входять: 1) органи державного нагляду у сфері пожежного нагляду; 2) органи державного нагляду у сфері цивільного захисту і техногенної безпеки; 3) підрозділи забезпечення та інші структурні підрозділи (ч. 3ст. 64 КЦЗ України).

Відповідно до пункту 1 положення "Про Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві", яке затверджено наказом Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 04.02.2013 №3, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві є територіальним органом Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві, уповноваженим на забезпечення реалізації державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб.

Підпунктом 27 пункту 4 вказаного положення КЦЗ України передбачено, що Головне управління відповідно до покладених на нього завдань на відповідній території організовує і здійснює безпосередньо та через підпорядковані підрозділи державний нагляд (контроль) за додержанням і виконанням вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки та цивільного захисту місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання.

Центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону (стаття 66 КЦЗ України).

Посадові особи органу державного нагляду (контролю) з метою з`ясування обставин, які мають значення для повноти проведення заходу, здійснюють у межах повноважень, передбачених законом, огляд територій або приміщень, які використовуються для провадження господарської діяльності, а також будь-яких документів чи предметів, якщо це передбачено законом (ч. 10 ст. 4 Закону №877-V).

Відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону №877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

Статтею 10 Закону №877-V передбачено, що суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право, крім іншого, одержувати та ознайомлюватися з актами державного нагляду (контролю); надавати органу державного нагляду (контролю) в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта.

У пункті 12 частини першої статті 67 КЦЗ України зазначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

Згідно ч. 2 ст. 68 КЦЗ України у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Статтею 20 КЦЗ України передбачено завдання і обов`язки суб`єктів господарювання.

Так, відповідно до п.п. 1, 2, 4, 8, 13, 19, 21, 22, 23 ч. 1 ст. 20 КЦЗ України, до завдань і обов`язків суб`єктів господарювання у сфері цивільного захисту належить: 1) забезпечення виконання заходів у сфері цивільного захисту на об`єктах суб`єкта господарювання; 2) забезпечення відповідно до законодавства своїх працівників засобами колективного та індивідуального захисту; 4) організація та здійснення під час виникнення надзвичайних ситуацій евакуаційних заходів щодо працівників та майна суб`єкта господарювання; 8) здійснення навчання працівників з питань цивільного захисту, у тому числі правилам техногенної та пожежної безпеки; 13) здійснення за власні кошти заходів цивільного захисту, що зменшують рівень ризику виникнення надзвичайних ситуацій; 19) розроблення заходів щодо забезпечення пожежної безпеки, впровадження досягнень науки і техніки, позитивного досвіду із зазначеного питання; 21) забезпечення виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, а також виконання вимог приписів, постанов та розпоряджень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки; 22) утримання у справному стані засобів цивільного та протипожежного зах 23) здійснення заходів щодо впровадження автоматичних засобів виявлення та гасіння пожеж і використання для цієї мети виробничої автоматики.

Підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, відповідно до статті 70 КЦЗ України, є: 1) недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; 2) порушення вимог пожежної безпеки, передбачених стандартами, нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення; 3) випуск і реалізація вибухопожежонебезпечної продукції та продукції протипожежного призначення з відхиленням від стандартів чи технічних умов або без даних щодо відповідності такої продукції вимогам пожежної безпеки; 4) нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій; 5) відсутність на виробництвах, на яких застосовуються небезпечні речовини, паспортів (формулярів) на обладнання та апаратуру або систем із забезпечення їх безперебійної (безаварійної) роботи; 6) невідповідність кількості засобів індивідуального захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин нормам забезпечення ними працівників суб`єкта господарювання, їх непридатність або відсутність; 7) порушення правил поводження з небезпечними речовинами; 8) відсутність або непридатність до використання засобів індивідуального захисту в осіб, які здійснюють обслуговування потенційно небезпечних об`єктів або об`єктів підвищеної небезпеки, а також в осіб, участь яких у ліквідації наслідків надзвичайної ситуації передбачена планом локалізації і ліквідації наслідків аварій; 9) відсутність на об`єкті підвищеної небезпеки диспетчерської служби або її неготовність до виконання покладених на неї завдань, у тому числі через відсутність відповідних документів, приладів, обладнання або засобів індивідуального захисту

Частиною другою статті 70 КЦЗ України визначено, що повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону №877-V повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду. Ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування. Вжиття інших заходів реагування, передбачених законом, допускається за вмотивованим письмовим рішенням керівника органу державного нагляду (контролю) чи його заступника, а у випадках, передбачених законом, - із наступним підтвердженням обґрунтованості вжиття таких заходів адміністративним судом.

З вищенаведеного вбачається, що позивач наділений повноваженнями державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки, у тому числі повноваженнями застосування до суб`єктів господарювання певних заходів реагування.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем усунено переважну більшість виявлених на АЗК порушень, що підтверджується Актами № 197 від 18.06.2018 та № 395 від 21.12.2018, складеного за результатами позапланової перевірки АЗК відповідача представниками позивача.

Не усунутим залишилися 2 порушення, про яке раніше було зазначено в акті від 21.12.2017 № 192, та яке підлягає дослідженню в рамках цієї справи, а саме:

приміщення автозаправного комплексу не обладнані автоматичною системою пожежогасіння в порушення п. 12.6 А1 додаток А ДБН В.2.5-56:2014;

відсутності на автозаправному комплексі (АЗС) автоматизованої системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення.

З приводу цього суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 53 КЦЗ України (в редакції чинній на момент виявлення порушення)на об`єктах підвищеної небезпеки з метою своєчасного виявлення на них загрози виникнення надзвичайних ситуацій та здійснення оповіщення персоналу та населення, яке потрапляє в зону можливого ураження, створюються та функціонують автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення (далі- автоматизовані системи).

Одночасно,Законом України «Про об`єкти підвищеної небезпеки`визначено, що ідентифікація об`єктів підвищеної небезпеки - порядок визначення об`єктів підвищеної небезпеки серед потенційно небезпечних об`єктів; потенційно небезпечний об`єкт - об`єкт, на якому можуть використовуватися або виготовляються, переробляються, зберігаються чи транспортуються небезпечні речовини, біологічні препарати, а також інші об`єкти, що за певних обставин можуть створити реальну загрозу виникнення аварії (стаття 1).

Вимоги до автоматизованих систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та систем оповіщення, а також їх улаштування, експлуатації і технічного обслуговування визначаються правилами, що затверджуються центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту (частина четверта статті 53 Кодексу цивільного захисту України).

Наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 15.05.2006 №288(зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.07.2006 за №785/12659) затверджено Правила улаштування, експлуатації та технічного обслуговування систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення.

Наказом Міністерства з надзвичайних ситуацій від 03.08.2011 №793 про внесення змін до наказу від 15.05.2006 №288 «Про затвердження правил улаштування, експлуатації та технічного обслуговування систем раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виникнення`із переліку об`єктів (пункт 5 додатку), які повинні обладнуватися зазначеними системами виключено автозаправні, автомобільні газозаправні станції та пункти, автомобільні газонаповнювальні компресорні станції, склади газу і газопродуктів.

Разом з цим, в подальшому,розпорядженням Кабінету міністрів України від 10.03.2017 №166 зазначені Правила скасовані як такі, що втратили актуальність та встановлюють регуляторні бар`єри.

Одночасно,Законом України «Про об`єкти підвищеної небезпеки`визначено, що ідентифікація об`єктів підвищеної небезпеки - порядок визначення об`єктів підвищеної небезпеки серед потенційно небезпечних об`єктів; потенційно небезпечний об`єкт - об`єкт, на якому можуть використовуватися або виготовляються, переробляються, зберігаються чи транспортуються небезпечні речовини, біологічні препарати, а також інші об`єкти, що за певних обставин можуть створити реальну загрозу виникнення аварії (стаття 1).

Водночас норма статті 53 Кодексу цивільного захисту України зобов`язує встановлювати автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення тільки на об`єктах підвищеної небезпеки.

АЗС, як об`єкт підвищеної небезпеки, за законом вважається джерелом небезпеки виникнення надзвичайних ситуацій техногенного характеру, тобто таким, на якому є реальна загроза виникнення аварії та/або надзвичайної ситуації техногенного чи природного характеру. Недодержання суб`єктами господарювання вимог у сфері техногенної та пожежної безпеки призводить до невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення.

Забезпечення державою конституційних прав громадян на захист життя, здоров`я та власності від невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій має пріоритетне значення у порівняні з інтересом скаржника у використанні АЗК в підприємницькій діяльності.

Отже, в силу положень статті 53 Кодексу цивільного захисту України, АЗС ТОВ «Глуско Рітейл» (об`єкт підвищеної небезпеки) мають застосовуватися вимоги ДБН В.2.5-76:2014.

У контексті наведеного суд вважає за необхідне зазначити, що не обладнання будівлі АЗС системою раннього виявлення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей у разі їх виявлення є суттєвими порушеннями, які безумовно становлять загрозу для безпеки життя і здоров`я людей, що неодноразово підкреслювалося Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.11.2018 у справі 826/1024/18, від 26.06.2020 у справі № 580/33/19від 20.10.2020 у справі №580/46/19, від 29.10.2020 у справі №815/6378/17, від 28.10.2020 у справі №560/639/19, від 22.10.2020 у справі №820/5232/17.

Суд зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин, центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, дійсно не були затверджені правила з вимогами до автоматизованих систем.

Проте, вимоги до автоматизованих систем встановлені ДБН В.2.5-76:2014 «Автоматизовані системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення», які погоджені, зокрема, Міністерством внутрішніх справ (центральний орган, який забезпечує формування державної політики у сфері цивільного захисту) та Державною службою України з надзвичайних ситуацій (центральний орган, який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Отже, при проектуванні та монтуванні автоматизованих систем на об`єктах підвищеної небезпеки мають застосовуватися вимоги ДБН В.2.5-76:2014.

Суд зазначає, що виявлені позивачем порушення створюють потенційну небезпеку для життя та здоров`я людей, а поданий позов направлений на попередження виникнення негативних наслідків у разі виникнення надзвичайної ситуації, тобто носить характер превентивного захисту.

Так, відсутність автоматизованої системи раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення призводить до пізнього виявлення пожежі та оповіщення людей, які перебувають у будівлі, у зв`язку з чим первинні засоби пожежогасіння будуть не ефективними, продукти горіння та чадний газ унеможливлять своєчасну та безпечну евакуацію людей з будівлі та призведуть до отруєння людей, що перебуватимуть у ній, гасіння пожежі здійсниться лише після прибуття пожежних підрозділів з необхідними засобами гасіння.

Суд бере до увагу, що п.7 акта № 192 від 21.12.2017 року, п.1 акта № 197 від 18.06.2018 та у п. 4 атка № 395 від 21.12.2018 установлено , що приміщення автозаправного комплексу не обладнані автоматичною системою пожежогасіння є суттєвими порушеннями, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей.

У постанові від 03.04.2020 у справі № 806/77/18 Верховний Суд зазначив, що необладнання приміщень закладу системою протипожежного захисту, незабезпечення приміщення системою оповіщення людей про пожежу, за об`єктивним критерієм є такими, що створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей, оскільки стосуються, зокрема, протипожежних норм.

При цьому суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що виявлені в ході перевірки порушення не створюють безпосередньої загрози життю та здоров`ю людей, а тому захід реагування, який позивач просить застосувати, не є пропорційним до виявлених порушень та можливих негативних наслідків від них.

Суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 33 частини 1 статті 1 КЦЗ України пожежна безпека - відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю.

Згідно з пунктом 24 вищезазначеної правової норми надзвичайна ситуація - обстановка на окремій території чи суб`єкті господарювання на ній або водному об`єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров`ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об`єкті, провадження на ній господарської діяльності.

Згідно з пунктом 26 частини 1 статті 2 КЦЗ України небезпечний чинник - складова частина небезпечного явища (пожежа, вибух, викидання, загроза викидання небезпечних хімічних, радіоактивних і біологічно небезпечних речовин) або процесу, що характеризується фізичною, хімічною, біологічною чи іншою дією (впливом), перевищенням нормативних показників і створює загрозу життю та/або здоров`ю людини.

Відповідно до підпункту 4.3.7 пункту 4 «Терміни та визначення понять» ДСТУ 2272:2006 «Пожежна безпека.

Терміни та визначення основних понять», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 09.06.2006 № 162, небезпечний чинник пожежі, небезпечний фактор пожежі - це прояв пожежі, що призводить чи може призвести до опіків, отруєння леткими продуктами згоряння або піролізу, травмування чи гибелі людей і (або) до заподіяння матеріальних, соціальних, екологічних збитків. Примітка. До небезпечних чинників пожежі належать: підвищена температура, задимлення, погіршення складу газового середовища.

Таким чином, законодавець пов`язує настання реальної загрози життю та здоров`ю людей від пожежі з обставинами, які можуть призвести до займання та розповсюдження вогню.

Аналіз вказаних статей дає підстави для висновку, що встановлення факту порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, та у подальшому може призвести до тяжких наслідків у цій сфері, є достатньою підставою для застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів.

Суд зауважує, що позивач як орган, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, у разі виявлення факту недотримання вимог пожежної безпеки, на підставі акта, складеного за результатами здійснених заходів (перевірок тощо), має право звернутися до суду з позовом про застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення експлуатації будівель, споруд, а оскільки під час проведення перевірки позивачем були встановлені відповідні порушення, такий захід реагування як зупинення експлуатації приміщень до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки є доцільним.

Слід зазначити, що існування (не усунення відповідачем) хоча б одного з порушень, встановлених позивачем, які загрожують життю та здоров`ю людей, вже є самостійною достатньою правовою підставою для застосування до нього заходів реагування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 823/589/16.

Оскільки під час розгляду справи відповідачем не доведено повне усунення порушень вимог законодавства у сферах пожежної та техногенної безпеки, встановлених під час позапланової перевірки, то на даний час існує загроза життю та/або здоров`ю людей.

Відповідно до частини третьої статті 55 КЦЗ України забезпечення пожежної безпеки суб`єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб`єктів господарювання.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Пожежна і техногенна безпека в цілому є прямо пропорційним та тотожним поняттям до життя та здоров`я людини, оскільки відсутність заходів, передбачених нормативно-правовими актами у даній сфері, призводить до загибелі та травмування громадян.

Вищезазначені порушення створюють пряму або опосередковану загрозу життю та здоров`ю людей.

Відповідно до першого речення статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на життя охороняється законом. Цей припис зобов`язує державу вживати належних заходів для захисту життя осіб, які знаходяться під її юрисдикцією.

Обов`язок держави - захищати життя людини також закріплено і у ст. 27 Конституції України.

Основною метою поданого позивачем позову є встановлення умов для безпеки людей, відсутності неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожежі.

Наведене спростовує твердження відповідача про те, що виявлені позивачем порушення не створюють безпосередню загрозу життю та здоров`ю людей та не є підставою для застосування заходів реагування. Так, суд зауважує, що виявлені порушення якраз і створюють потенційну небезпеку для життя та здоров`я людей, а поданий позивачем позов направлений на попередження виникнення негативних наслідків у разі виникнення надзвичайної ситуації, тобто носить характер превентивного захисту.

Суд вважає непереконливими твердження відповідача про те, що обраний позивачем захід реагування не є пропорційним до виявлених порушень та можливих негативних наслідків від них.

З цього приводу суд зазначає, що відповідний захід реагування передбачений Законом № 877 та КЦЗ України(тобто відповідає вимозі «законності»); направлений на попередження виникнення та поширення надзвичайної ситуації та забезпечення безпеки життя та здоров`я людей (відповідає ознаці «суспільної необхідності») та є тимчасовим заходом, метою якого є спонукання відповідача дотримуватися обов`язкових положень законодавства в сфері пожежної та техногенної безпеки. Застосування такого заходу реагування не унеможливлює та не створює перешкод у використанні об`єктів права власності та користування, оскільки не позбавляє відповідача можливості реалізувати такі правомочності після усунення порушень законодавства та приведення своєї діяльності у відповідність з вимогами чинного законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки. Забезпечення державою конституційних прав громадян на захист життя та здоров`я від невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій має пріоритетне значення, а тому право користування відповідачем будівлями може бути тимчасово обмежено з огляду на необхідність забезпечення безпечних умов для життя та здоров`я людей. Наведене свідчить про відповідність заходу реагування критерію «пропорційності» втручання.

При цьому важливо, що захід реагування має тимчасовий характер, період дії якого залежить безпосередньо від факту усунення виявлених порушень. Крім того, застосований до відповідача захід реагування має також спонукаючий характер, направлений на забезпечення суб`єктом господарювання виконання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки на об`єкті підвищеної небезпеки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 по справі № 826/1024/18.

Щодо тверджень відповідача, що наразі він не є суб`єктом господарювання, який експлуатує АЗС, оскільки вона перейшла у користування іншій особі.

Так, Товариство зазначає, що згідно з укладеними договорами оренди, орендарі (суборендарі) вказаних приміщень несуть відповідальність за пожежну небезпеку.

Суд з таким твердженням не погоджується, оскільки ч. 3 ст. 55 КЦЗ України у редакції, чинній на момент проведення планової перевірки Товариства, відповідальність у питанні забезпечення пожежної безпеки покладала на власників та керівників таких суб`єктів господарювання.

Зміни до вказаної статті щодо покладення відповідальності на власника (власників) земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна або наймачів (орендарів) земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна, якщо це обумовлено договором найму (оренди), а також на керівника (керівників) суб`єкта господарювання були внесені Закону № 1259-IX від 19.02.2021, який вводиться в дію з 17.06.2021.

Окрім того, постановляючи такий висновок суд керувався правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові 26.10.2023 у справі № 160/6946/21.

Суд взяв до уваги, положення п. 6. Правил № Правила № 1417 про те, що у разі передачі в оренду цілісного майнового комплексу або окремих його частин, приміщень, інших об`єктів за домовленістю сторін цивільно-правового договору визначаються права та обов`язки орендаря та орендодавця щодо забезпечення пожежної безпеки та відповідальності за порушення вимог пожежної безпеки на об`єкті оренди.

Однак, наявні у матеріалах справи чинні договори оренди були укладені вже після проведення перевірки та складення спірного у справі акта.

Позаяк суд керується саме нормою ст. 55 КЦЗ України, що має вищу юридичну силу, аніж п. 6. Правил № 1417.

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Суд наголошує на тому, що неусунені відповідачем порушення є істотними та несуть ризик виникнення надзвичайної ситуації, аварії чи пожежі, що спричинить загрозу життю та здоров`ю людей, оскільки впливають: на забезпечення безпеки роботи відповідача, безпеки його працівників, відвідувачів у відповідності з вимогами протипожежних норм, техногенної безпеки та цивільного захисту; на своєчасність виявлення надзвичайної ситуації, пожежі; на ліквідацію пожежі, надзвичайної ситуації та ліквідації її наслідків; на евакуацію людей та їх захисту від наслідків пожежі, надзвичайної ситуації.

При збереженні таких умов для працівників та відвідувачів автозаправного комплексу, існує реальна загроза життю, отримання травм, або шкоди їх здоров`ю.

Отже, характер суспільної небезпечності встановлених під час перевірки відповідача порушень, а також наявність безпосередньої та реальної загрози життю та/або здоров`ю людей є обґрунтованими та беззаперечними.

Існування (не усунення відповідачем) хоча б одного з порушень, встановлених позивачем, які загрожують життю та здоров`ю людей, вже є самостійною достатньою правовою підставою для застосування до відповідача заходів реагування.

Вказаний висновок узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 05.05.2022 у справі № 160/4988/19

Таким чином, суд дійшов висновку що у даному випадку достатнім та співмірним буде застосування заходу реагування у вигляді повного зупинення експлуатації приміщень ТОВ «Глуско Рітейл», де встановлені порушення, перелічені в Акті № 192.

Тим більше, що знеструмлення та накладення печатки на розподільчий щиток, явно ускладнить відповідачу проведення робіт з усунення порушень.

Щодо контролю за виконанням судового рішення, то відповідно до ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, а контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Аналогічне викладено у ч.1 ст. 381-1 КАС України.

Ураховуючи усе викладене, суд вважає, що позов належить задовольнити частково застосувавши заходу реагування у вигляді повного зупинення експлуатації приміщень Товариства, розташованого за адресою: вул. Васильківська, 22 у Голосіївському районі м. Києва, де встановлені порушення, перелічені в Акті № 192 до повного їх усунення.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві (вул. Володимирська. 13, м. Київ, 01601) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл» (вул. Солом`янська, буд. 11, 03110) про застосування заходів реагування - задовольнити частково.

Застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації приміщень Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско Рітейл», розташованого за адресою: вул. Васильківська, 22 у Голосіївському районі м. Києва, де встановлені порушення, перелічені в Акті складеному за результатами проведення планового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки від 21.12.2017 № 192 до повного їх усунення.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя М.М. Крилова