Справа № 600/514/25-а
Суддя: Сіжук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у зміні способу і порядку

виконання судового рішення

22 жовтня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/514/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сіжук О.В.,

розглянувши заяву представника позивача про зміну способу та порядку виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дії щодо відмови здійснити перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 13.01.2025 №ХЖ 15407, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії на підставі виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки від 13.01.2025 №ХЖ 15407.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 30.04.2025 у справі №600/514/25-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку та виплати пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.01.2025 №ХЖ15407, виданої станом на 05.03.2019; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01.04.2019 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.01.2025 №ХЖ15407 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Представник позивача звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду із заявою, в якій просить змінити спосіб і порядок виконання рішення суду від 30.04.2025 у справі №600/514/25-а в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити виплату різниці між фактично сплаченою та належною до сплати сумою пенсії позивачу, починаючи з 01.04.2019, встановивши новий спосіб і порядок виконання рішення, а саме: стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь позивача різницю між фактично сплаченою та належною до сплати сумою пенсії у сумі 270188,06 грн.

В обґрунтування заяви вказує на те, що після набрання законної сили рішення суду у даній справі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області нарахувало пенсію, але по теперішній час її не виплатило. Враховуючи наведені обставини та посилаючись на положення частини третьої статті 378 КАС України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» №4094-IX від 21.11.2024, заявник вважає, що невиконання суб`єктом владних повноважень рішення суду у справі №600/514/25-а протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили є самостійною підставою для встановлення зміни способу і порядку виконання рішення суду у даній справі шляхом стягнення з боржника суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Ухвалою суду від 10.10.2025 заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення у даній справі призначено до судового розгляду на 22.10.2025 о 14 год. 30 хв.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подало до суду письмові пояснення, в яких зазначає, що на виконання рішення суду у даній справі було проведено відповідний перерахунок пенсії позивача з урахуванням покладених судом зобов`язань. Стосовно виплати позивачу перерахованої пенсії представник відповідача вказав, що різниця пенсії, визначена за період з 01.04.2019 по 30.06.2024, склала 270188,06 грн. Інформацію щодо наявності суми боргу за рішенням суду у даній справі зареєстровано у Реєстрі судових рішень і така буде виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України лише в разі наявності відповідних бюджетних асигнувань. У зв`язку з цим представник пенсійного органу вважає, що невиконання судового рішення в частині виплати нарахованих стягувачу грошових коштів за умови фактичної відсутності відповідного фінансового забезпечення у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. На думку пенсійного органу, відсутність бюджетного чи іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат. Крім цього представник відповідача звернув увагу на те, що заявник фактично просить суд змінити рішення по суті, що суперечить вимогам законодавства.

В судове засідання, призначене на 22.10.2025, представник заявника не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подало до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника.

Частиною другою статті 378 КАС України передбачено, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Враховуючи викладене, суд визнає за можливим розглянути заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення в даній справі в порядку письмового провадження.

Розглянувши подану заяву та перевіривши матеріали справи, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 30.04.2025 у даній справі Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області проведено перерахунок пенсії позивача починаючи з 01.04.2019 з урахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення.

Так, пенсійним органом сформовано розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії ОСОБА_1 , з якого вбачається, що сума виплати позивачу перерахованої пенсії за період з квітня 2019 року по червень 2024 року складає 270188,06 грн, яка станом на день подання до суду заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення в даній справі позивачу не виплачена. Зазначене не заперечується учасниками справи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Порядок та підстави для зміни способу, порядку та встановлення строку виконання судового рішення закріплені статтею 378 КАС України.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина третя статті 378 КАС України).

Отже, правовою підставою для прийняття судом рішення про встановлення або зміну способу або порядку виконання судового рішення є наявність обставин, які унеможливлюють або ускладнюють його виконання у спосіб чи порядок, які визначені в рішенні суду.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Статтею 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 №4901-VI (далі - Закон №4901-VI) передбачено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Вирішуючи питання про зміну способу і порядку виконання рішення, суд враховує те, що під зміною способу і порядку розуміється дія або сукупність дій, якими певним чином досягається кінцевий результат виконання рішення суду. Зміна способу та порядку виконання судового рішення передбачає прийняття судом нових заходів з метою виконання рішення в разі неможливості його виконання у раніше встановлені порядок і спосіб.

Водночас суд зауважує, що застосування механізму зміни порядку і способу виконання судового рішення не передбачає при цьому зміни змісту судового рішення.

Мета зміни способу та порядку виконання рішення полягає в тому, щоб зробити можливим виконання рішення суду за умови існування дійсних об`єктивних обставин, які ускладнюють або унеможливлюють таке виконання.

Суд при розгляді питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення може змінити спосіб та порядок виконання рішення лише у виняткових випадках.

Разом з цим здійснення зміни порядку чи способу виконання рішення не повинно змінювати способу захисту порушеного права, обраного судом при вирішенні справи.

Суд зауважує, що крім механізму реалізації процесуальної процедури розгляду питань зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в цілому, положення статті 378 КАС України містять також і підстави розгляду таких питань.

Оскільки ці підстави є матеріально-правовими, то їх необхідно розглядати у сукупності з положеннями статті 5 та статті 245 КАС України, які визначають зміст способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві.

Так, згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 8-1) заборону політичної партії та передачу майна, коштів та інших активів політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави; 8-2) припинення релігійної організації, передбаченої статтею 289-9 цього Кодексу, та передачу майна, коштів та інших активів, що перебувають в її власності, крім культового, у власність держави; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Враховуючи зміст наведених вище процесуальних положень, суд зазначає, що зміст резолютивної частини рішення суду у справі №600/514/25-а свідчить про те, що зобов`язання, покладені на Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зазначеним рішенням суду, відповідають обраному самим же позивачем способу захисту порушених його прав згідно з позовними вимогами, які були задоволені судом.

В контексті наведеного суд зауважує, що під зміною способу і порядку виконання рішення розуміється прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Ці заходи повинні забезпечити виконання конкретного судового рішення і не поширюватися на відносини, які виникли після його ухвалення.

Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті, торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду, а також змінювати обраний при ухваленні цього рішення спосіб відновлення порушеного права позивача.

Вирішуючи спір в адміністративній справі №600/514/25-а, суд у межах спірних правовідносин не вирішував питання про виплату позивачу конкретних грошових сум. А тому, змінивши спосіб виконання такого рішення із зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії на стягнення конкретної суми такої виплати (яка хоча і була розрахована відповідачем при проведенні перерахунку пенсії позивача на підставі та на виконання судового рішення у цій справі, але безпосередньо судом не присуджувалася у конкретному розмірі), відбудеться зміна рішення по суті, з виходом за межі позовних вимог та вирішенням питання, яке не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті.

Обставини ж, повідомлені у поданій заяві, які передували її поданню, не є тими обставинами, що вказують на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні, та не дають достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту встановлення зміну способу і порядку виконання судового рішення, встановленого статтею 378 КАС України.

Крім цього, як встановлено з наявних у справі матеріалів, відповідачем на виконання рішення суду у даній справі сформовано розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії ОСОБА_1 , відповідно до якого сума виплати позивачу перерахованої пенсії за період з квітня 2019 по червень 2024 складає 270188,06 грн.

Як вбачається зі змісту доводів заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення у даній справі, така обґрунтована, фактично, невиплатою позивачу донарахованих сум пенсії.

Щодо доводів відповідача, що сума наявного боргу у розмірі 270188,06 грн буде виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України лише в разі наявності відповідних бюджетних асигнувань, які наразі у Пенсійного фонду України відсутні, суд зазначає наступне.

Згідно статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України здійснює виплати винятково за кошти Фонду та з інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Частиною першою статті 3 Закону №4901-VI передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Абзацом другим пункту 7 розділу II Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 №21-2 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 №35-1) передбачено, що видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - рішення суду), плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

З наведених положень законодавства вбачається, що виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій за рішенням суду здійснюється, зокрема, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду та в порядку черговості. Виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від волевиявлення окремого територіального органу Пенсійного фонду України.

Грошові кошти у вигляді заборгованості по пенсії, які належать стягувачу, не є власністю Пенсійного фонду України та його територіальних органів, не знаходяться на їх рахунках. Фактичне виконання судового рішення у повному обсязі (тобто, включаючи і виплату донарахованих сум пенсії) можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України та відповідно до порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Водночас стягнення з територіального органу Пенсійного фонду України коштів, які знаходяться на його рахунках, але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб.

Відтак, оскільки виконання рішення суду залежить виключно від бюджетного фінансування, то його виконання можливо і в такий спосіб як зобов`язання виплатити позивачеві пенсію (здійснити виплату донарахованої суми пенсії), хоча і за певних умов (під чим розуміється здійснення належного фінансування на виплату заборгованості з Державного бюджету України).

З огляду на викладене, суд вважає, що в межах даної адміністративної справи зміна способу виконання судового рішення у такому випадку не призведе до фактичного виконання рішення суду у цій справі, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування Державою витрат по виплаті заборгованості з пенсійних виплат позивачу.

Враховуючи те, що, фактично, єдиною причиною, яка ускладнює виконання рішення суду, є неналежне фінансування витрат по виплаті пенсії, а також те, що зміна способу виконання рішення суду у спосіб, заявлений представником позивача, фактично призведе до зміни рішення суду в цій справі по суті, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення поданої позивачем заяви про зміну способу виконання рішення суду.

Стосовно посилань позивача на зміни, внесені до статті 378 КАС України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» №4094-IX від 21.11.2024 (далі - Закон №4094-IX), суд зазначає таке.

Так, названим вище Законом, який набрав чинності 19.12.2024, внесено зміни до низки процесуальних кодексів України, зокрема, до КАС України.

Наведені зміни законодавства відображені в абзаці другому частини третьої статті 378 КАС України, яким передбачено, що невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що вказана вище норма КАС України перебуває в безпосередньому, системному та нероздільному зв`язку з приписами статті 382-3 цього ж Кодексу, відповідно до частини третьої якої у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Частиною дев`ятою статті 382-3 КАС України встановлено, що суд розглядає питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення за правилами статті 378 цього Кодексу.

Отже, застосування положень абзацу другого частини третьої статті 378 КАС України для зміни способу і порядку виконання судового рішення шляхом стягнення з суб`єкта владних повноважень відповідних виплат можливе виключно у випадку відмови суду в прийнятті звіту відповідача суб`єкта владних повноважень.

Між тим, у межах цієї адміністративної справи не було застосовано процедури встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подати звіт про його виконання.

Таким чином, відсутність висновку суду про невиконання або неналежне виконання суб`єктом владних повноважень рішення суду, яке набрало законної сили, у порядку, встановленому статтями 382, 382-3 КАС України, виключає можливість розгляду судом питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення відповідно до статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене у сукупності, суд проходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення у даній справі.

Керуючись статтями 241, 243, 248, 378 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі № 600/514/25-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Сіжук Ольга Володимирівна