Справа № 320/48742/25
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

23 жовтня 2025 року Справа №320/48742/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І. І., розглянувши в місті Києві у письмовому провадженні заяву представника позивача Кравець Ігора Вікторовича про вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

В провадженні Київського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 правил військового обліку та зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_4 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 правил військового обліку;

2. Скасувати електронне звернення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.03.2025 № E1650135, зареєстроване в ІКС «ІПНП» 18.03.2025 № 6316».

Провадження у справі відкрито ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року, справу визначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

23 жовтня 2025 року представником позивача Кравець І.В. подано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, просить суд:

1. Зупинити дію відомостей про дії ІНФОРМАЦІЯ_2 які полягають у вченні Єдиного державного реєстру призовників військовослужбовців та резервистів даних про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 правил військового обліку та забов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та відображених у додатку «Резерв+», до набрання законної сили рішенням суду у справі;

2. Заборонити органам Національної поліції України здійснювати адміністративне затримання та/або доставлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

3. Зобов`язати та ІНФОРМАЦІЯ_4 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та відображених у додатку «Резерв +», до набрання законної сили рішення соціальної підтримки утриматися від направлення нових звернень чи запитів до органів Національної поліції України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо затримання чи доставлення до вирішення спору по суті.

В обгрунтування заяви вказує, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку, проте у додатку «Резерв+» з`явились відомості про його нібито «порушення правил військового обліку» та оголошення у розшук. Зазначає, що постанова (ст. 210-1 КУпАП) у справі 363/5326/25 скасована Вишгородським районним судом м. Києва. Внесення даних про "розшук" без протоколу чи постанови та ініціювання фактичного затримання позивача з боку поліції на підставі незаконного звернення ТЦК є прямим порушенням цієї норми та створює ризик незаконного позбавлення свободи. Саме для запобігання такій невідворотній шкоді суд має вжити заходів забезпечення позову. Офіційна відповідь департаменту превентивної діяльності Національної поліції України (№ від 20.08.2025 (720624) є доказом, що позивач перебуває в небезпеці, має реальний ризик бути затриманим і мобілізованим до розгляду позовної заяви по суті завдяки незаконним діям відповідача, що оскаржуються. Відповідно, беручи до уваги підтвердження Національної поліції про наявність звернення щодо позивача, що свідчить про реальну загрозу затримання і мобілізації, а також існують очевидні ознаки протиправності оскаржуваних дій та небезпека невідворотного порушення прав позивача.

Дослідивши отриману заяву про забезпечення позову, та документи додані до неї, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 153 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За правилами частини 1 статті 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову, зокрема й шляхом зупинення дії індивідуального акта.

Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Щодо наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, як підстави для забезпечення позову, то вони повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав, повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною 2 статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивачів до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі.

За такого правового регулювання, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має встановити наявність саме таких ознак, які свідчать про протиправність рішення поза обґрунтованим сумнівом, а не встановлювати правомірність/протиправність оскаржуваного рішення на цій стадії.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Таким чином, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

Беручи до уваги аргументи заяви про забезпечення позову та враховуючи вказані висновки, суд вважає передчасними твердження заявника про очевидність ознак протиправності дій відповідача, на час розгляду заяви про забезпечення позову давати оцінку рішенню як очевидно протиправному є фактично наданням судом правової оцінки спірному рішенню до ухвалення рішення по суті.

Крім того, судом не встановлено будь-яких об`єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що існує реальна загроза порушення прав позивача, отримана офіційна відповідь департаменту превентивної діяльності Національної поліції України за № від 20.08.2025 (720624) не є доказом та не свідчить, що позивач перебуває в небезпеці, та що має реальний ризик бути затриманим і мобілізованим до розгляду позовної заяви по суті, остання містить в собі відповідь інформаційного та рекомендаційного характеру щодо порядку внесення інформації в "Резерв+". При цьому, слід врахувати наявність постанови Вишгородського районного суду в м. Києві від 07.10.2025 у справі 363/5326/25, якою скасовано постанову №930 від 29.05.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 -1 КУпАП, провадження закрито, про наявність якої вказує заявник.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що припущення представника щодо можливого настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Із наведеного слідує, що зміст заяви про забезпечення адміністративного позову не дозволяє дійти переконливого висновку про існування обставин, які згідно положень статті 150 КАС України є підставою для забезпечення позову, оскільки представником заявника не наведено жодних належних та достатніх доводів в підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи вище викладене та здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням співмірності таких заходів заявленим у майбутньому позовним вимогам, суд приходить до висновку, що подана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника позивача Кравець Ігора Вікторовича щодо вжиття заходів забезпечення позову, - відмовити.

Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Войтович І. І.