Справа № 420/23657/24
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/23657/24

Суддя першої інстанції: Бульба Н.О.

Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м.Миколаїв

Повний текст судового рішення складений 11.03.2025

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Шевчук О.А., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, третя особа Головне управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

26.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Південного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, третя особа Головне управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови від 26.06.2024 №12390/15/53/РРО/-ДПС/ТД-ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 142000грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у березні 2024 року ГУ ДПС в Одеській області було проведено фактичну перевірку господарської одиниці (ресторан, розташований за адресою АДРЕСА_1 ) ФОП ОСОБА_1 зокрема, щодо питань дотримання вимог КЗпП України, за результатом якої складено акт від 29.03.2024 (зареєстрований 01.04.2024), яким встановлено порушення ч.3 ст.24 КЗпП України та постанови КМУ від 17.06.2015 №413 в частині не подання або несвоєчасного подання до органів ДПС України повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладання гіг-контракту, зокрема щодо використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин ОСОБА_2 (на посаду кухаря-бармена) та ОСОБА_3 (на посаду бармена-офіціанта). При цьому, документи щодо офіційного працевлаштування ОСОБА_2 (наказ від 25.03.2024 №3, трудовий договір та повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту), було надано працівникам контролюючого органу під час проведення перевірки. Також, ОСОБА_3 прийнята на роботу з 26.03.2024 до ФОП ОСОБА_4 , який працює у тому ж приміщенні. З урахуванням наведеного, на думку позивача, спірна постанова, якою до нього застосовано штраф у розмірі 142000грн. на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України (юридичні та фізичні особи, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків), є протиправною, оскільки під час проведення перевірки, посадові особи контролюючого органу не встановили всіх обставин, які охоплювались предметом перевірки, зокрема в частині факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, а також не надало достатніх доказів щодо порушення ним (позивачем) трудового законодавства. Позивач вважає, що його дії підлягали кваліфікації як несвоєчасно подане повідомлення про прийняття на роботу працівника ( ОСОБА_5 ) відповідно до ч.3 ст.24 КЗпП України, за що передбачено санкцію у вигляді штрафу у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожного працівника, стосовно якого скоєно таке порушення.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 позов задоволено. При вирішенні справи, суд першої інстанції виходив з того, що акт фактичної перевірки ГУ ДПС в Одеській області від 01.04.2024 №12390/15/53/РРО/ НОМЕР_1 не є належним та допустимим документом, на підставі якого відповідач міг прийняти рішення про накладення штрафу за порушення позивачем законодавства про працю, посилаючись на те, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 у справі №640/17424/19, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю», якою, серед іншого, внесено зміни до Порядку №509, в тому числі в частині можливості накладати штрафи на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю. У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції констатував, що станом на час виникнення спірних правовідносин (розгляду Міжрегіональним управлінням справи про накладення на позивача штрафу і винесення спірної постанови), не підлягали застосуванню норми Порядку №509 в редакції Постанови №823, якими органам Держпраці надано право накладати штрафи за порушення законодавства про працю на підставі акта перевірки ДПС або її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що у постанові від 02.10.2024 у справі №560/11269/23 Верховний Суд вказав, що штрафи, передбачені положеннями ч.2 ст.265 КЗпП України, можуть бути застосовані органами Держпраці виключно за умови наявності відповідного порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. При цьому, Порядок №509 є основним документом, що визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання (роботодавців) штрафів, зокрема, за порушення законодавства про працю. Внесення змін до деяких положень Порядку №509 відповідно до Порядку №823 та наступне визнання цих змін такими, що втратили чинність, згідно з постановою 6ААС від 14.09.2021 у справі №640/17424/19, не впливають на чинність в цілому Порядку №509. Таким чином, судом першої інстанції проігнорувано положення п.2 Порядку №509 (штрафи накладаються, зокрема, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, у тому числі, на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю), які, як вважає апелянт, було правомірно застосовано при винесенні спірної постанови про накладення на позивача штрафу. Крім того, актом перевірки ДПС від 29.03.2024 зафіксовано факти, зокрема, про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин, а саме, що ОСОБА_2 розпочала роботу у позивача з 25.03.2024, проте, повідомлення про прийняття працівника на роботу до органу ДПС подано 25.03.2024, а ОСОБА_3 розпочала роботу з січня 2024, проте повідомлення про прийняття працівника на роботу до органу ДПС станом на 29.03.2024 не подано. Крім того, письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили обставини стосовно часового періоду, з якого вони почали працювати у позивача з 25.03.2024 та з січня 2024 відповідно. На підставі наведеного, апелянт зазначає, що позивачем не спростовано факт праці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах підприємницької діяльності. Стосовно розрахунку штрафних санкцій в апеляційній скарзі зазначено, що сума штрафу розрахована у відповідності до встановленої законом кратності: 7100грн. (розмір мінімальної заробітної плати на момент виявлення порушення відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»)х10 (кратність розміру мінімальної заробітної плати)х2 (кількість працівників, стосовно яких скоєно порушення), що складає 142000грн.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 25.03.2024 по 29.03.2024 ГУ ДПС в Одеській області було проведено фактичну перевірку господарської одиниці (ресторан, розташований за адресою АДРЕСА_1 ) ФОП ОСОБА_1 зокрема, щодо питань дотримання ним вимог КЗпП України.

За результатом вказаної перевірки контролюючим органом складено акт від 29.03.2024 (зареєстрований 01.04.2024 №12390/15/53/РРО/ НОМЕР_1 ), яким встановлено порушення позивачем ч.3 ст.24 КЗпП України та постанови КМУ від 17.06.2015 №413 в частині не подання або несвоєчасного подання до органів ДПС України повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладання гіг-контракту. /а.с.57-59/

Відповідно до п.2.2.20 «Додаткова інформація про факти, встановлені в ході перевірки» акту від 29.03.2024 встановлено використання праці найманої особи без належного оформлення трудових відносин, а саме: згідно наданого пояснення кухар-бармен ОСОБА_2 розпочала роботу у ФОП ОСОБА_1 з 25.03.2024, проте повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту до органів ДПС подано 25.03.2024; згідно наданого пояснення бармен-офіціант ОСОБА_3 розпочала роботу з ФОП ОСОБА_1 з січня 2024, проте повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту до органів ДПС станом на 29.03.2024 не подано.

31.05.2024 за вх.№4478/ПД/1-24 Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці отримало лист ГУ ДПС в Одеській області від 15.05.2024 №11172/5/15-32-07-06-05 щодо результатів фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 . /а.с.57/

Постановою від 26.06.2024 №12390/15/53/РРО/-ДПС/ТД-ФС, на підставі акту перевірки №12390/15/53/РРО/ від 29.03.2024, у відповідності до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2013 №509, на позивача накладено штраф за порушення норм чинного законодавства про працю, відповідальність за яке передбачена абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України у розмірі 142000грн. /а.с.193-197/

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.259 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (надалі Положення №96).

Згідно із п.1 Положення №96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економіки, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За змістом пп.6, 9 п.4 Положення №96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює: державний контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; державний контроль за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.

Відповідно до п.7 Положення №96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що Держпраці та утворені в установленому порядку її територіальні органи наділені контролюючими функціями за дотриманням роботодавцями законодавства про працю.

Відповідно до ч.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Згідно із ч.ч.1-4 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; 6-2) при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.

При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.50 Закону України від 05.07.2012 №5067-VI «Про зайнятість населення» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Абзацом 1 Порядку повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника (домашнього працівника) на роботу/укладення гіг-контракту або припинення трудового договору з домашнім працівником, затвердженого постановою КМУ від 17.06.2015 №413, установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу.

Аналіз наведених норм КЗпП України дає підстави дійти висновку, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено Верховним Судом у постановах від 03.03.2020 у справі №1540/3913/18, від 27.06.2024 у справі №380/761/20, від 17.09.2024 у справі № 460/13803/21.

Водночас працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вчинення фізичною особою-підприємцем, яка використовує найману працю, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) є порушенням законодавства про працю та має наслідком застосування до такої особи відповідальності у вигляді штрафу відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України.

Так, згідно обставин даної справи, в акті фактичної перевірки від 29.03.2024 №12390/15/53/РРО/ НОМЕР_1 встановлено, що ФОП ОСОБА_1 використовував працю найманих осіб без належного оформлення трудових відносин, чим порушив вимоги ч.4 ст.24 КЗпП України та Порядку №413.

На підставі вказаного акту, постановою Південного міжрегіональне управління Держпраці від 26.06.2024 №12390/15/53/РРО/-ДПС/ТД-ФС, у відповідності до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2013 №509, на позивача накладено штраф за порушення норм чинного законодавства про працю, відповідальність за яке передбачена абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України у розмірі 142000грн.

Суд першої інстанції, вирішуючи справу, дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання протиправною та скасування зазначеної постанови, оскільки станом на час виникнення спірних правовідносин (розгляду управлінням справи про накладення на позивача штрафу і винесення спірної постанови), не підлягали застосуванню норми Порядку №509 в редакції Постанови №823, якими органам Держпраці надано право накладати штрафи за порушення законодавства про працю на підставі акта перевірки ДПС або її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

На підставі наведеного, суд першої інстанції вважав, що акт фактичної перевірки ГУ ДПС в Одеській області від 29.03.2024 не є належним та допустимим документом, на підставі якого відповідач міг прийняти рішення про накладення на позивача штрафу за порушення останнім законодавства про працю.

Такі висновки суд першої інстанції обґрунтував тим, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 у справі №640/17424/19, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю», якою, серед іншого, внесено зміни до Порядку №509, в тому числі в частині можливості накладати штрафи на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Колегія суддів вважає помилковими такі висновки суду першої інстанції, оскільки відсутність або наявність у період спірних правовідносин підзаконного нормативно-правового акта, який би передбачав можливість накладення штрафу на підставі акта фактичної перевірки податкового органу, не може впливати на обсяг, зміст та порядок реалізації повноважень податкових органів та органів з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, змінювати чи скасовувати їх, оскільки ці повноваження належать вказаним суб`єктам відповідно до закону.

Враховуючи приписи ч.3 ст.7 КАС України, застосуванню підлягають першочергово норми закону, який має вищу юридичну силу, та у спірних правовідносинах передбачав наявність у відповідача повноважень стосовно накладення штрафу на суб`єктів господарювання фізичних осіб-підприємців за порушення ними вимог законодавства про працю, відповідальність за які встановлена нормами абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, і які виявлені податковим органом в процесі фактичної перевірки та зафіксовані цим органом у акті, складеному за результатом такого заходу державного контролю.

Таким чином, можливість накладення штрафу за порушення вимог законодавства про працю на підставі акта перевірки від 29.03.2024 передбачена законом, а тому відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 17.04.2024 у справі №560/3981/23, від 13.08.2024 року у справі №120/15621/23, від 18.09.2024 у справі №240/7766/23.

Верховним Судом у постанові від 02.10.2024 у справі №560/11269/23 зазначено, що штрафи, передбачені положеннями ч.2 ст.265 КЗпП України, можуть бути застосовані Держпраці виключно за умови наявності відповідного порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. На момент виникнення спірних правовідносин і станом на момент розгляду цієї справи саме Порядок №509 є основоположним документом, що визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання (роботодавців) штрафів, зокрема, за порушення законодавства про працю. Внесення змін до деяких положень Порядку №509 відповідно до постанови КМУ №823 та наступне визнання цих змін такими, що втратили чинність, згідно з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 у справі №640/17424/19, не впливають на чинність в цілому Порядку №509 та, відповідно, на результат вирішення спірних правовідносин.

Таким чином, механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України та ч.ч.2-7 ст.53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено у Порядку №509.

При цьому, постановою КМУ № 823 затверджено: «Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», «Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю», «Зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 у справі №640/17424/19, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 та постановою Верховного Суду від 09.11.2022, ухвалено «Визнати протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 «Про порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю»".

Відповідно до ч.2 ст.255 КАС України рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 набрало законної сили 14.09.2021.

Згідно з приписами ст.265 КАС України з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині.

Отже, постанова Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 «Про порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» втратила чинність 14.09.2021.

Однак, залишаються чинними затверджені Постановою КМУ №823: «Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю», «Зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України».

Згідно п.2 затверджених Постановою КМУ №823 «Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України», у Порядку №509: 1) пункти 2-4 викласти у такій редакції:

2. Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;

акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Аналіз викладених правових норм дає підстави вважати, що висновок суду першої інстанції стосовно того, що акт перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю не може бути підставою для винесення постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю є помилковим.

Одночасно судова колегія враховує і правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 28.04.2020 у справі №420/3197/19, від 21.08.2020 у справі №822/1037/18, від 25.02.2022 у справі №420/7851/19, в яких вказано, що відомості, викладені в акті перевірки податкового органу, підлягають перевірці та оцінці на підставі наявних доказів під час розгляду справи управлінням Держпраці. Це свідчить, що викладені в акті перевірки відомості не є беззаперечним доказом вини особи у порушенні вимог законодавства про працю, а підлягають перевірці.

Як зазначалось вище, абз.1 Порядку від 17.06.2015 №413 установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу.

Тобто законодавством встановлено термін подання повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту саме до початку роботи.

Згідно із ч.4 ст.24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, у спірній постанові зазначено, що фактичною перевіркою встановлено використання позивачем праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин, а саме: згідно наданого пояснення кухар-бармен ОСОБА_2 розпочала роботу у ФОП ОСОБА_1 з 25.03.2024, проте повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту до органів ДПС подано 25.03.2024; згідно наданого пояснення бармен-офіціант ОСОБА_3 розпочала роботу з ФОП ОСОБА_1 з січня 2024, проте повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту до органів ДПС станом на 29.03.2024 не подано.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, слід зазначити наступне.

Так, дійсно, 25.03.2024 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено трудовий договір №3. Згідно наказу від 25.03.2024 №3 ФОП ОСОБА_1 прийнято на роботу ОСОБА_2 з 25.03.2024 на посаду бармена. /а.с.99, 101/

Разом з тим, повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту сформовано та подано позивачем до ДПС 25.03.2024 о 18:58, що підтверджується квитанцією №2. /а.с.100 з.б./

Відповідно до графи 10 вказаного повідомлення «дата видання наказу або розпорядження про прийняття на роботу/дата укладення гіг-контракту/дата укладення цивільно-правового договору» зазначено 25.03.2024; у графі 11 «дата початку роботи/початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом/початку виконання робіт (надання послуг) особо на підставі цивільно-правового договору» - 26.03.2024.

Також, відповідно до пояснень ОСОБА_2 від 25.03.2024 вона працює 25.03.2024 перший день, безпосередній керівник ОСОБА_1 , тривалість робочого дня з 12:30 по 23:00. /а.с.60/

Таким чином, станом на початок проведення перевірки (25.03.2024) позивач допустив ОСОБА_2 до роботи без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Більш того, вказаний факт не заперечується і позивачем в позовні заяві. /а.с.6, абз.6/

Однак, відповідальність за таке порушення не передбачена абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, а тому притягнення позивача до відповідальності за допуск до роботи ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин є неправомірним.

Подібні висновки щодо відсутності правових підстав для застосування до фізичної особи-підприємця штрафу, визначеногоабз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України у зв`язку з невиконанням останнім обов`язку щодо своєчасного повідомлення податкової служби про прийняття працівників на роботу викладені Верховним Судом у постанові від 23.06.2023 у справі №300/377/22.

Стосовно ОСОБА_3 , позивач вказує, що вона є працівником ФОП ОСОБА_4 , який працює з ним (позивачем) в одному приміщенні.

На підтвердження факту трудових відносин між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до суду було надано: трудовий договір від 26.03.2024 №1, наказ про прийняття на роботу від 26.03.2024 №1 відповідно до якого останню прийнято на роботу на посаду бармена з 27.03.2024, повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту сформовано та подано до ДПС 26.03.2024 о 15:25, що підтверджується квитанцією №2. /а.с.110-112/

При цьому, згідно з пояснень ОСОБА_3 від 25.03.2024 вона працює на ФОП ОСОБА_1 з січня 2024, тривалість робочого дня з 13:00 по 23:00. /а.с.59/

Також, колегія суддів бере до уваги, що у акті перевірки від 29.03.2024 у графі «зауваження при перевірці» зазначено, що у приміщенні (за адресою АДРЕСА_1 ) працюють дві ФОП, працівники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 працюють на ФОП ОСОБА_4 , що викликає сумніви між такими зауваженнями позивача, осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та наданими до суду документами про їх працевлаштування.

Більш того, посилаючись на те, що ОСОБА_3 працює у ФОП ОСОБА_4 , яка офіційно прийнята на роботу лише з 27.03.2025, позивач не спростував знаходження вказаної особи під час виконання трудових обов`язків, з урахуванням її пояснень (що вона працює у ФОП ОСОБА_1 з січня 2024), 25.03.2025.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що у протоколі слухання у справі «Про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 » управління зазначає що до ПФУ було зроблено запит (тип «поточний список працівників страхувальника») за суб`єктом господарювання ФОП ОСОБА_1 та отримано відповідь, що станом на 07.06.2024 згідно останнього актуального звіту по ЄСВ за формою Додаток 4, поданого страхувальником (позивачем) міститься одна особа ОСОБА_7 /а.с.50-52/

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_3 в дійсності надавала трудові послуги ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та була допущена до роботи без належного оформлення та з порушенням норм трудового законодавства.

Таким чином, з огляду на те, що відповідач безпідставно застосував до позивача штраф за допуск до роботи ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин, постанова від 26.06.2024 №12390/15/53/РРО/-ДПС/ТД-ФС про накладення на позивача штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 142000грн. підлягає скасуванню в частині визначення суми штрафу на 71000грн.

На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції в порядку ст.317 КАС України підлягає частковому скасуванню.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці задовольнити частково, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року скасувати в частині визнання протиправною та скасування постанови від 26.06.2024 №12390/15/53/РРО/-ДПС/ТД-ФС про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 71000грн.

Прийняти в цій частині постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 26.06.2024 №12390/15/53/РРО/-ДПС/ТД-ФС про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 71000грн.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді О.А. Шевчук О.В. Яковлєв