Справа № 360/555/25
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року справа №360/555/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Геращенка І.В., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року (повне судове рішення складено 13 травня 2025 року) у справі № 360/555/25 (суддя в І інстанції Захарова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ) з такими вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 22.02.2023 по 14.02.2025 відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (далі Закон №2050-ІІІ) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі Постанова №159);

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати за час не розрахунку за період з 22.02.2023 по 14.02.2025 відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку №159 (із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 24.12.2010 по 21.02.2023 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14.02.2025 на картковий рахунок позивача на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 у справі № 360/750/24, яким стягнуто на користь позивача грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 лютого 2023 року по 22 серпня 2023 року в сумі 100615,06 грн, надійшли кошти у сумі 77 423 грн.

Позивач звернувся до відповідача з заявою щодо здійснення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення.

Відповідач відмовив здійснити компенсацію втрат частини доходів позивача у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, посилаючись на те, що кошторисом військової частини на 2025 рік не передбачено кошторисних призначень на компенсацію втрат частини доходів громадян у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми, виплачені за рішенням судів.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за час не розрахунку за період з 22.02.2023 по 22.08.2023, виплаченої 14.02.2025 на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 у справі № 360/750/24.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 22.02.2023 року по 22.08.2023, виплаченої 14.02.2025 на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 у справі № 360/750/24.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач проходив дійсну військову службу та наказом начальника загону від 19.02.2023 №78-ос звільнений з військової служби за підпунктом «г «пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням, з 21.02.2023.

Вважаючи, що відповідач станом на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення не розрахувався з позивачем за всіма видами забезпечення позивач звернувся до суду із позовом щодо стягнення належної на його думку індексації грошового забезпечення.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі № 360/1450/23 позов задоволено частково.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2024 у справі № 360/1450/23 позивачу 27.06.2024, згідно платіжної інструкції №4800 від 26.06.2024, розрахункового листа від 11.10.24 №787 здійснено перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення у розмірі 61483,76 грн (військовий збір 936,30 грн).

У зв`язку з перерахунком та виплатою індексації грошового забезпечення у розмірі 61483,76 грн позивач звернувся до суду із позовом щодо стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18.09.2024, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2024 у справі №360/750/24 позов задоволений частково.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18.09.2024, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2024 у справі №360/750/24 позивачу 14.02.2025, згідно платіжної інструкції №1858 від 13.02.2025, розрахункового листа від 03.04.2025 №392 здійснено нарахування та виплата середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 77473,60 грн (пдфо 18110,71 грн; військовий збір 5030,75 грн).

Статтею 2 Закону №2050-ІІІ та пунктом 3 Порядку 159 визначений вичерпний перелік доходів за несвоєчасну затримку яких роботодавець зобов`язаний нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відсутній в цьому переліку.

Також, положення статті 2 Закону №2050-ІІІ містять застереження «… і які не мають разового характеру…». Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є одноразовою виплатою та є в певній мірі відповідальність (санкція) роботодавця за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Тобто, у «середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ознаки» постійності відсутні.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з таких підстав.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, у період з 24.12.2010 по 21.02.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 27.12.2010 № 507-ОС ОСОБА_1 з 24 грудня 2010 року зараховано до списків особового складу загону та всіх видів забезпечення та вважати таким, що з 25 грудня 2010 року що приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.02.2023 № 78-ОС позивача, звільненого з військової служби за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас. Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 21 лютого 2023 року.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 справа № 360/750/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 зобов`язано стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 лютого 2023 року по 22 серпня 2023 року в сумі 100615,06 грн з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

14.02.2025 на картковий рахунок позивача на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 у справі № 360/750/24, яким стягнуто на користь позивача грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 лютого 2023 року по 22 серпня 2023 року в сумі 100615,06 грн, надійшли кошти у сумі 77 423 грн.

Позивач звернувся до відповідача з заявою щодо здійснення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення.

Відповідач відмовив здійснити компенсацію втрат частини доходів позивача у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, посилаючись на те, що кошторисом військової частини на 2025 рік не передбачено кошторисних призначень на компенсацію втрат частини доходів громадян у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми, виплачені за рішенням судів.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, урегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (надалі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (надалі - Порядок №159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтями 3 та 4 Закону №2050-ІІІ встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до приписів статті 6 Закону №2050-ІІІ, компенсацію виплачують за рахунок:

- власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян;

- коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету;

- коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Пунктом 2 Порядку № 159 визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:

пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);

соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);

стипендії;

заробітна плата (грошове забезпечення).

Із наведеного правового регулювання слідує, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у тому числі, грошового забезпечення.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі грошового забезпечення). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 у справі №21-518а14, від 11.07.2017 у справі №21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 у справі №681/423/15-а, від 20.02.2018 у справі №522/5664/17, від 21.06.2018 у справі №523/1124/17, від 03.07.2018 у справі №521/940/17, від 05.10.2018 у справі №127/829/17, від 12.02.2019 у справі №814/1428/18, від 11.02.2021 у справі № 1540/3742/18.

За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Крім того, у постанові від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19, Верховний Суд зазначив, що згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію виплачують за рахунок власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі грошового забезпечення) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

З матеріалів справи судом встановлено, що 14.02.2025 на картковий рахунок позивача на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 у справі № 360/750/24, яким стягнуто на користь позивача грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 лютого 2023 року по 22 серпня 2023 року в сумі 100615,06 грн, надійшли кошти у сумі 77 423 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що компенсація, передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», виплачується у разі порушення строків виплати доходу (у тому числі грошового забезпечення), а не виконання рішення суду. Оскільки вказані кошти нараховані в результаті протиправної не виплати належного грошового забезпечення, вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20 лютого 2018 року по справі № 336/4675/17, від 05 жовтня 2018 року по справі № 162/787/16-а.

Отже, у межах спірних правовідносин позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 22 лютого 2023 року по 22 серпня 2023 року.

Щодо позовних вимог про одночасну компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, місцевий суд в задоволенні таких вимог відмовив.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновками місцевого суду щодо задоволення позовних вимог.

Позивач проходив дійсну військову службу та наказом начальника загону від 19.02.2023 №78-ос звільнений з військової служби за підпунктом «г «пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням, з 21.02.2023.

Вважаючи, що відповідач станом на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення не розрахувався з позивачем за всіма видами забезпечення, позивач звернувся до суду із позовом щодо стягнення належної, на його думку, індексації грошового забезпечення.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі № 360/1450/23 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 18 липня 2022 року включно у розмірі, обрахованому відповідно до абзацу четвертого пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 18 липня 2022 року включно у розмірі, обрахованому відповідно до абзацу четвертого пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішення суду сторони звернулись з апеляційними скаргами до Першого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2024 апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі № 360/1450/23 задоволена частково. Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі № 360/1450/23 змінено. Мотивувальна частина рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі № 360/1450/23 викладена в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справ № 360/1450/23 залишено без змін.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29.08.2024 апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 р. у справі №360/1450/23 - залишено без задоволення. Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 р. у справі №360/1450/23 - залишено без змін.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2024 у справі № 360/1450/23 позивачу 27.06.2024, згідно платіжної інструкції №4800 від 26.06.2024, розрахункового листа від 11.10.24 №787 здійснено перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення у розмірі 61483,76 грн (військовий збір 936,30 грн).

У зв`язку з перерахунком та виплатою індексації грошового забезпечення у розмірі 61483,76 грн позивач звернувся до суду із позовом щодо стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18.09.2024, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2024 у справі №360/750/24 позов задоволений частково, а саме стягнуто з військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 лютого 2023 року по 22 серпня 2023 року в сумі 100615,06 грн з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18.09.2024, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2024 у справі №360/750/24 позивачу 14.02.2025, згідно платіжної інструкції №1858 від 13.02.2025, розрахункового листа від 03.04.2025 №392 здійснено нарахування та виплата середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 77473,60 грн (пдфо 18110,71 грн; військовий збір 5030,75 грн).

Одночасно, позивач звернувся до суду з позовними вимогами щодо зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушення строків виплати індексації грошового забезпечення.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 у справі №360/1111/24 позов задоволений.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_2 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 18 липня 2022 року, виплаченої 27 червня 2024 року на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі № 360/1450/23.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрат частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення з період з 01 березня 2018 року по 18 липня 2022 року, виплаченої 27 червня 2024 року на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі № 360/1450/23.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 у справі №360/1111/24 позивачу 25.12.2024, згідно платіжної інструкції №13348 від 23.12.2024, розрахунку здійснено нарахування та виплата компенсація втрати частини доходів у розмірі 19794,83 грн (пдфо 4627,36 грн; військовий збір 1285,38 грн).

Таким чином, за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення (справа 360/1450/23) відповідач нарахував та виплатив за рішенням суду компенсацію втрати частини доходів (справа 360/1111/24) та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (справа 360/750/24).

Незважаючи на це, позивач, з яким погодився суд першої інстанції вважають, що внаслідок «несвоєчасного» перерахунку середнього грошового забезпечення (справа 360/750/24) позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у відповідності до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Суд першої інстанції під час розгляду справи зазначив: «Слід зазначити, що компенсація, передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», виплачується у разі порушення строків виплати доходу (у тому числі грошового забезпечення), а не виконання рішення суду. Оскільки вказані кошти нараховані в результаті протиправної не виплати належного грошового забезпечення, вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Тобто, суд першої інстанції, аналізуючи положення статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» під час ухвалення рішення у справі дійшов висновку, що СЕРЕДНІЙ ЗАРОБІТОК ЗА ЧАС ЗАТРИМКИ РОЗРАХУНКУ ПРИ ЗВІЛЬНЕННІ Є ДОХОДОМ.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком місцевого суду, та вважає, що під час розгляду справи суд першої інстанції безпідставно відніс середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні до «доходу» позивача, який підлягає компенсації відповідно до Закону №2050-ІІІ.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом № 2050-ІІІ.

Статтею 1 цього Закону закріплено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно зі статтею 2 Закону №2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:

пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);

соціальні виплати;

стипендії;

заробітна плата (грошове забезпечення);

сума індексації грошових доходів громадян;

суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Аналогічні положення містить пункт 3 Порядку №159.

Таким чином, статтею 2 Закону №2050-ІІІ та пунктом 3 Порядку №159 визначений вичерпний перелік доходів, за несвоєчасну затримку яких роботодавець зобов`язаний нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відсутній в цьому переліку.

Також, положення статті 2 Закону №2050-ІІІ містять застереження «… і які не мають разового характеру…».

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є одноразовою виплатою та є в певній мірі відповідальністю (санкцією) для роботодавця за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, у середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ознаки постійності відсутні.

Окрім того, під час розгляду справи необхідно врахувати правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18), згідно якої середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати (пункт 34).

За усталеною судовою практикою, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (стаття 117 КЗпП України) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 362/7105/15-ц та постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 620/3884/18, від 05 вересня 2019 року у справі № 813/1247/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 826/12721/17. Позицію того, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, має разовий характер та не входить до фонду оплати праці також знайшла своє відображення у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 694/215/16-ц, провадження № 61-37406св18, від 09 червня 2021 року у справі № 569/11319/19, провадження № 61-7911св20.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції, всупереч як ч. 5 ст. 242 КАС України, так і ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» проігнорував вище наведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) щодо правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

Підсумовуючи наведені вище положення стає зрозумілим, що виплачене згідно платіжної інструкції №1858 від 13.02.2025, розрахункового листа від 03.04.2025 №392 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 лютого 2023 року по 22 серпня 2023 року у розмірі 77473,60 грн не входить до складу грошового забезпечення, не є доходом, який підлягає компенсації відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку № 159, та ця виплата носить одноразовий характер.

Тобто, відсутні обов`язкові умови, передбачені Законом №2050-ІІІ та Порядком №159 для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів за виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

З урахуванням викладеного, рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 у справі №360/555/25 в частині задоволення позовних вимог є необґрунтованим, прийнятим з не правильним застосуванням норм матеріального права, а тому рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року у справі № 360/555/25 скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Повне судове рішення 23 жовтня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

І. В. Геращенко

Т. Г. Гаврищук