Справа № 160/6326/25
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 160/6326/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Сафронової С.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 року в адміністративній справі №160/6326/25 (головуючий суддя першої інстанції Боженко Н.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмові в переведенні ОСОБА_1 з пенсії яка призначена за вислугу років на підставі пункту «Б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року на пенсію за вислугу років на підставі пункту «А» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року;

зобов`язати перевести Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за вислугу років яка призначена на підставі пункту «Б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року на пенсію за вислугу років на підставі пункту «А» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року та у зв`язку із цим провести з 01.01.2023 року перерахунок та виплату пенсії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у проведенні перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2023 року згідно положень п. «а» ч. 1 ст. 12 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII, викладену у листі від 24.03.2025 року №13736-6361/Б-01/8-0400/25.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок пенсії та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з 01 січня 2023 року згідно положень п. «а» ч. 1 ст. 12 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. Апелянт вказує, що наказом ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)» від 30.12.2022 року №226/ОС-22 позивача звільнено зі служби в ДКВС України, вислуга років станом на 31.12.2022 року становить: календарна: 21 рік 10 місяців 08 днів; пільгова 28 років 07 місяців 16 днів. 24.03.2025 року відповідача повідомив позивача, що він отримує пенсію за вислугу років згідно подання від 30.01.2023 року №9887, однак за п. «б» ст. 12 Закону №2262-ХІІ, підстави для призначення пенсії за вислугу років за п. «а» ст. 12 Закону №2262-ХІІ відсутні, оскільки позивач повинен був звернутися з відповідною заявою до свого силового відомства. Вважає таку відмову законною та обґрунтованою, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Позивач не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Наказом ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)» від 30.12.2022 року №226/ОС-22 позивача - ОСОБА_1 звільнено зі служби в ДКВС України, вислуга років станом на 31.12.2022 року становить:

- календарна: 21 рік 10 місяців 08 днів;

- пільгова 28 років 07 місяців 16 днів.

Листом відповідача від 24.03.2025 року №13736-6361/Б-01/8-0400/25 відповідач повідомив позивачу, що він отримує пенсію за вислугу років згідно подання від 30.01.2023 року №9887, однак за п. «б» ст. 12 Закону №2262-ХІІ, підстави для призначення пенсії за вислугу років за п. «а» ст. 12 Закону №2262-ХІІ відсутні.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2025 року визначено склад колегії суддів: Білак С.В. (суддя-доповідач), судді Сафронова С.В., Чабаненко С.В.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно п.п. «а», «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі Закон №2262-XII), в редакції, чинній на дату призначення пенсії позивачу, пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

- особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільненим зі служби у Службі судової охорони та звільненим зі служби у Національному антикорупційному бюро України за віком чи через хворобу, звільненим зі служби в органах та підрозділах цивільного захисту за віком чи за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

- особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ, поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України (пункт «б» статті 12): за страховий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);

Відповідно до ст. 17-1 Закону 2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

17.07.1992 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» №393 (далі Порядок №393).

Приписами ч. 1-6 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 року №2713-IV (далі Закон №2713-IV) держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. а

Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.

На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пенсійне забезпечення та соціальний захист працівників кримінально-виконавчої служби здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, державну службу, соціальний захист.

Наказом Міністерства юстиції України від 10.04.2013 № 669/5, відповідно до ч.4 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228, пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18 травня 2016 року № 343 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції», постанови Кабінету Міністрів України від 18 травня 2016 року № 348 «Про ліквідацію територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби та утворення територіальних органів Міністерства юстиції», з метою посилення соціального захисту осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджено Перелік посад та порядок встановлення пільгового заліку вислуги років для призначення пенсій особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі Перелік № 669).

На підставі пункту 1.1 Переліку №669, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, посади яких не передбачені Переліком посад та порядком встановлення пільгового заліку вислуги років для призначення пенсій особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - Перелік), пільговий залік вислуги років для призначення пенсій зараховується на умовах один місяць служби за сорок днів.

Згідно з пунктом 1.2 Переліку №669 пільговий залік вислуги років для призначення пенсій здійснюється особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які перебували на службі після набрання чинності Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (крім курсантів навчальних закладів Державної кримінально-виконавчої служби України, за весь час проходження служби на відповідних посадах.

З урахуванням вищевказаних положень законодавства слід зазначити наступне.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

У справі, яка розглядається, позивач проходив службу на посадах рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, для яких Законом №2713-IV встановлено спеціальний порядок пільгового заліку вислуги років.

Право позивача на пільгове зарахування вислуги років саме для призначення пенсії передбачене ч. 4 ст. 23 Закону №2713-IV, яка підлягає застосуванню під час вирішення цієї справи.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.03.2025 року у справі №620/14330/23.

Відтак, при встановленні наявності у позивача права на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, для визначення календарної вислуги років для призначення пенсії необхідно керуватися нормами Закону № 2713, а не Порядком № 393.

З огляду на викладене, як розмір пенсії позивача, так і його права на пенсію в цілому, слід обчислювати виходячи з його пільгової вислуги років, яка складає 28 років.

Тобто, позивач відповідає умовам п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону №2262-ХІІ.

Щодо порядку ініціювання відновлення права позивача.

Слід звернути увагу на положення Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1 (далі Порядок).

У пункту 2 вказаного Порядку визначено, що подання уповноваженого органу є складовою виключно процедури призначення пенсії.

Відповідач не навів змістовних пояснень ані щодо того факту, що позивачу пенсія вже призначена, ані щодо норми права, згідно якої на його переконання в даній юридичній ситуації позивач мав звертатися через уповноважений орган, а не безпосередньо до відповідача.

При цьому, у листі від 24.03.2025 року відповідач вказує лише пенсію за вислугу років (а не «пенсію за вислугу років за п. «б» ч. 1 ст. 12 Закону №2262-ХІІ»).

Законодавство про пенсійне забезпечення, в тому числі Закон №1788-XII та Закон №1058-IV, передбачають лише вид пенсії «за вислугу років», без уточнення пункту ст. 12 Закону №2262-ХІІ, який стосується саме розміру пенсії.

Не згадується пункт ч. 1 ст. 12 Закону №2262-ХІІ і в поданнях, які направляють уповноважені органи до органів Пенсійного фонду України.

Водночас, п. 3 Порядку прямо врегульовано порядок ініціювання перерахунку пенсії «подається заявником до органу, що призначає пенсію», тобто позивач вірно звернувся саме до відповідача.

При цьому, відмінність п. «а» та п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону №2262-ХІІ стосується саме розміру пенсії. Стосовно позивача не існувало питання про право на пенсію за вислугу років, оскільки він її вже отримував, натомість, позивач ініціював виключно питання зміни розміру пенсії, що стосується саме перерахунку пенсії, а не її призначення.

Відтак, позивач має право на обчислення розміру його пенсії саме згідно п. «а» 1 ст. 13 Закону №2262-ХІІ та належним чином порушив питання перерахунку пенсії перед відповідачем, який протиправно відмовив позивачу у проведенні такого перерахунку.

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Таким чином, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд. Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 22.06.2023 року у справі № 480/4288/21, від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21.

Отже, наявні правові підстави для зобов`язання відповідача вчинити конкретні дії.

Оскільки відповідачем в цій справі фактично вчинено не дії, а надано відмову на заяву позивача, що є індивідуально-правовим актом, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Разом з цим, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною відповідну відмову відповідача.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року в адміністративній справі №160/6326/25 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року в адміністративній справі №160/6326/25 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя С.В. Сафронова

суддя С.В. Чабаненко