Справа № 640/24261/21
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2025-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2025 року № 640/24261/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправними та скасування постанов,

в с т а н о в и в:

у серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Олімпікс» (товариство, ТОВ «Будівельна компанія «Олімпікс») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Укртрансбезпека).

Просили суд визнати протиправними та скасування постанови відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу від 16.03.2021 №240207 у розмірі 34000,00 грн та від 16.03.2021 № 240208 у розмірі 1700,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали цієї справи до Київського окружного адміністративного суду.

За результатом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Скрипці І.М.

Ухвалою суду від 11.10.2024 адміністративну справу прийнято до свого провадження суддею Скрипкою І.М., вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що матеріали перевірки складені на ТОВ «ОТП Лізинг», а позивач юридично не брав участі у оформленні відповідних матеріалів. Вказали, що при здійсненні зважування транспортного засобу з вантажем, який змінює розподіл навантажень на осі транспортного засобу в русі, результати вимірювання, проведені посадовими особами відповідача, не можна вважати достовірними, оскільки такі вимірювання здійснені без застосування відповідної методики, яка б враховувала особливості вантажу, що свідчить про неможливість встановлення достовірного та точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним сипучим вантажем. Також звернули увагу на непослідовність дій відповідача, який після встановлення перевищення допустимого навантаження автомобіля подальший рух такого автомобіля не заборонив.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого у задоволенні позову просили відмовити. Зазначали, що у розумінні норм діючого законодавства позивач є автомобільним перевізником. Наголосили, що факт перевищення вагових параметрів автомобіля позивача підтверджено належними доказами. Вказали, що відповідачем дотримано процедури застосування адміністративно-господарських штрафів відповідно до оскаржуваних постанов. Підкреслили і наявність порушення в частині відсутності документів, підтверджуючих облік робочого часу і часу відпочинку водія.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

02.02.2021 інспекторами Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, відповідно до направлення на перевірку від 02.02.2021 №000253, на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів в місцях навантаження і розвантаження, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

Під час такої перевірки зупинено транспортний засіб марки Volvo, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ТОВ «ОТП Лізинг». Водієм автомобіля був ОСОБА_1 , який є працівником ТОВ «Будівельна компанія «Олімпікс». Перевезення здійснювалось за товарно-транспортною накладною від 02.02.2021 № 336631, де перевізником визначено товариство позивача.

За результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу транспортний засіб марки Volvo, номерний знак НОМЕР_1 , складено довідку про здійснення габаритно-вагового контролю від 02.02.2021, талон зважування 02.02.2021 об 11:14 №776 стосовно транспортного засобу з номерним знаком НОМЕР_1 та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 02.02.2021 №045371, у якому зафіксовано загальну масу транспортного засобу у 49,865 т при нормативно допустимій 40 т, а також фактичні осьові навантаження у 18,845 т та 31,02 т при нормативно допустимих 16 т.

Також складено розрахунок від 02.02.2021 № 045371 плати за проїзд великогабаритних транспортних засобів згідно ТТН від 02.02.2021 № 336631.

За результатами проведеної перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт складено акт перевірки від 02.02.2021, у якому зафіксовано наступні порушення:

- пункту 22.5 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні через надання послуг із перевезення з перевищенням вагових обмежень - габаритно-вагових норм на понад 20 %;

- перевезення пасажирів та вантажів із неоформленням протоколу повірки та адаптації тахографа або індивідуально-контрольної книжки водія або роздруківки картки водія.

Водій транспортного засобу Пелипенко В.П. ознайомлений з актом, поставив свій підпис, зауважень не відобразив.

Вказані матеріали направлені ТОВ «ОТП Лізинг».

16.02.2021 до відповідача надійшло повідомлення ТОВ «ОТП Лізинг» від 15.02.2021 № 28/02/ю, у якому зазначено, що ТОВ «ОТП Лізинг» не є перевізником і не надає послуг з перевезення вантажів. Також вказано, що транспортний засіб марки Volvo, номерний знак НОМЕР_1 , на підставі договору фінансового лізингу від 01.11.2019 № 5740-SME-FL та акта приймання-передачі від 13.11.2019 переданий у тимчасове платне користування ТОВ «Будівельна компанія «Олімпікс».

24.02.2021 відповідач направив ТОВ «Будівельна компанія «Олімпікс» повідомлення від 02.02.2021 № 045371, у якому вказано, що розгляд справи відбудеться 16.03.2023.

16.03.2021 за результатом розгляду справи відповідач прийняв постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу:

- №240207, якою до ТОВ «Будівельна компанія «Олімпікс» застосовано адміністративно-господарський штраф на підставі абзацу 16 частини першої статті 60 Закону № 2344-III у розмірі 34000,00 грн у зв`язку із перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм на понад 20 %;

- №240208, якою до ТОВ «Будівельна компанія «Олімпікс» застосовано адміністративно-господарський штраф на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III у розмірі 1700,00 грн через неоформлення індивідуально-контрольної книжки.

Позивач не погодився із вказаними постановами, у зв`язку із чим звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходив із такого.

За приписами частини чотирнадцятої статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (Закон № 2344-III) державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону №2344-ІІ центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

За нормами пунктів 1, 3 та 4 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (Положення № 103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями Укртрансбезпеки є: реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Пунктом 5 Положення визначено, що Укртрансбезпека, зокрема, відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю; здійснює стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, визначений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (Порядок №879).

Відповідно до пункту 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з підпунктом 11 пункту 2 Порядку №879 точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному, автоматичному або пересувному пункті (з урахуванням похибки вимірювального обладнання).

За нормами пунктів 12, 13 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Встановлено, що вага автомобіля у спірному випадку визначалась приладом автоматичним для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 030T-AS2PWIA № 444, на яке було видано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П 40 М 259049 20, чинне до 15.11.2021.

Наведене спростовує доводи позивача про вимірювання вагових параметрів автомобіля несертифікованим пристроєм.

Пунктом 21 Порядку №879 визначено, що у разі виявлення факту перевищення вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу під час руху без дозволу на рух або у разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подальший рух такого транспортного засобу забороняється до усунення порушення шляхом отримання дозволу на рух за пройдену частину маршруту або повного (часткового) перевантаження вантажу, що перевозиться в інший транспортний засіб, з подальшим підтвердженням дотримання вагових та/або габаритних параметрів, установлених законодавством, або отримання дозволу на рух на весь маршрут.

Згідно з пунктом 3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом МВС України та Мінінфраструктури України від 10.12.2013 № 1007/1207 (Порядок №1007/1207), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII (Закон №3353-XII) передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За нормами пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабміну України №30 від 18.01.2001 (Правила №30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові та габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Як вже зазначалося, у випадку, який розглядається, за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки Volvo, номерний знак НОМЕР_1 , складено довідку про здійснення габаритно-вагового контролю від 02.02.2021 та талон зважування від 02.02.2021, з яких вбачається, що навантаження на здвоєну вісь склало 18,845 т при нормативно допустимому 16 т, на іншу здвоєну вісь - 31,02 т при нормативно допустимому 16 т, загальна маса - 49,865 т при нормативно допустимій 40 т.

За змістом пункту 14 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1174 (Порядок №1174), у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.

Тобто, вказані відповідачем у постанові про вагові та габаритні параметри транспортного засобу вже вказані з урахуванням похибки.

У відповідності до пункту 13 Порядку №1174 посадові особи Укртрансбезпеки уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані в автоматичному режимі, зобов`язані використовувати під час винесення постанов про накладення адміністративного стягнення інформаційний файл (сформовані результати вимірювання вагових і габаритних параметрів транспортного засобу, перевірки за відповідними базами (банками), реєстрами даних), які разом з винесеними постановами передаються до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Так, доводи позивача про те, що при здійсненні зважування транспортного засобу з вантажем, який змінює розподіл навантажень на осі транспортного засобу в русі, результати вимірювання, здійснені посадовими особами відповідача, не можна вважати достовірними, оскільки відсутня методика визначення процедури вимірювання стосовно рідкого або ж сипучого вантажу суд відхиляє.

Так, за приписами пунктів 12.1, 12.5 Глави 12 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.2014 (Правила №363), при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху України. Для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова; волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Пунктами 8.20, 8.21 Глави 8 Правил №363 визначено, що водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити Замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню.

Виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у Правилах дорожнього руху України.

Таким чином, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема подільного вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 у справі №814/1460/16 зауважив, що чинним законодавством забороняється перевезення подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів автомобільними дорогами, тому дозвіл на рух такого вантажу не видається, а може лише бути застосована відповідальність у виді плати за проїзд, якщо при зважуванні вантажу встановлено порушення вагових параметрів.

Тобто, навіть у разі перевезення подільного вантажу, перевізник повинен дотримуватись вимог щодо граничних вагових параметрів транспортного засобу під час руху автомобільними дорогами та нести відповідальність за недотримання таких вимог.

Суд зауважує, що визначення вантажу як подільного, передбачає організацію перевезення такого вантажу з дотриманням встановлених законом вимог щодо допустимого навантаження. Здійснюючи перевезення подільного вантажу, перевізник повинен враховувати, що під час руху по дорозі можлива зміна ваги по осям, попри це перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження.

Таким чином, факт перевищення встановлених вагових параметрів транспортного засобу марки Volvo, номерний знак НОМЕР_1 , підтверджується матеріалами справи та не спростований позивачем.

Згідно з частинами першою-другою статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 49 Закону № 2344-III передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

В акті перевірки від 02.02.2021 зафіксовано, зокрема, перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344-III, а саме - не оформлена індивідуально-контрольна книжка.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять жодних доказів оформлення чи надання до перевірки індивідуально-контрольної книжки водія ОСОБА_1 , який є працівником ТОВ «Будівельна компанія «Олімпікс», як і будь-якого іншого документа на підтверджння ведення обліку дотримання режиму праці і відпочинку водія.

Більше того, позивач не заперечує вказаного порушення по суті, а обґрунтовує позовні вимоги у цій частині виключно доводами про те, що він не є суб`єктом відповідальності за таке порушення.

Так, відповідно до абзацу 3 частини першої статті 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, суб`єкт вказаного правопорушення спеціальний - автомобільний перевізник.

Аналогічний суб`єкт і у складі правопорушення, передбаченого абзацом 16 частини першої статті 60 Закону №2344-III, згідно якого передбачено адміністративно-господарські штрафи у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Отже суд повинен з`ясувати чи був позивач в момент указаної перевірки дійсним автомобільним перевізником у розумінні Закону № 2344-III.

Так, за визначенням у частині першій статті 1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Таким чином, відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів несуть саме перевізники.

За нормами частини першої статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

При цьому, відомості щодо перевізника зазначаються в товарно-транспортній накладній, яка надається працівникам Укртрансбезпеки для перевірки, оскільки під час руху основним документом, який надає відомості про автомобільного перевізника і про перевезення вантажу, є товарно-транспортна накладна, яка використовується для внутрішніх перевезень в межах України.

Згідно Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, товарно-транспортна накладна (ТТН) - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Суд зауважує, що у досліджуваному випадку перевезення здійснювалось за товарно-транспортною накладною від 02.02.2021 № 336631, де перевізником вказано ТОВ «Будівельна компанія «Олімпікс».

Верховний Суд вже сформував правовий висновок у подібних відносинах щодо застосування положень статті 48 Закону №2344-III в контексті реалізації повноважень Укртрансбезпеки по притягненню суб`єктів господарської діяльності до адміністративної відповідальності, який викладено у постановах від 06.09.2023 у справі №120/5064/22, від 16.08.2023 у справі №160/12371/22, від 19.10.2023 у справі №640/27759/21.

Так, Верховний Суд, проаналізувавши наведені положення законодавства у постанові від 19.10.2023 у справі №640/27759/21, зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Верховний Суд резюмував, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності. Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема, до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися, на думку Верховного Суду, із розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

За висновком Верховного Суду у справі №640/27759/21 тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

У постанові від 22.02.2023 у справі №240/22448/20 Верховний Суд підкреслив, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

Подібні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом у постановах від 23.08.2023 у справі № 600/1407/22-а та від 12.10.2023 у справі № 280/3520/22.

Суд враховує, що власником транспортного засобу є ТОВ «ОТП Лізинг».

Разом із цим, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно повідомлення ТОВ «ОТП Лізинг» від 15.02.2021 № 28/02/ю, ТОВ «ОТП Лізинг» не є перевізником і не надає послуг з перевезення вантажів; транспортний засіб марки Volvo, номерний знак НОМЕР_1 , на підставі договору фінансового лізингу від 01.11.2019 № 5740-SME-FL та акта приймання-передачі від 13.11.2019 переданий у тимчасове платне користування ТОВ «Будівельна компанія «Олімпікс».

Як вже зазначалося, позивач під час зупинки для перевірки у випадку, який розглядається, здійснював перевезення у відповідності до товарно-транспортної накладної від 02.02.2021 №336631; саме ТОВ «Будівельна компанія «Олімпікс» у такій ТТН вказано автоперевізником.

З урахуванням наведеного, суд констатує, що у спірних правовідносинах саме позивач є автомобільним перевізником, а отже належним суб`єктом у контексті вказаних норм статті 60 Закону № 2344-III.

Посилання позивача на непослідовність дій відповідача, який після встановлення перевищення допустимого навантаження автомобіля не заборонив подальший його рух, суд не враховує, адже такі дії жодним чином не можуть свідчити про недопущення позивачем вказаних порушень або про порушення відповідачем процедури притягнення позивача до відповідності за вказані порушення.

За наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог і, відповідно, відмову у задоволенні позову.

У зв`язку із відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.