Справа № 320/8868/24
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/8868/24 Суддя (судді) першої інстанції: Марич Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

при секретарі судового засідання Харечко Ю.В.,

за участі представника позивача - Лазоренка І.В.,

представника відповідача - Норця В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАЙТЕРІЯ» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАЙТЕРІЯ» до Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАЙТЕРІЯ» звернулося до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 13.11.2023 №2514/Ж10/31-00-23-02-20.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що висновки контролюючого органу про порушення п.п.39.4.2 п.39.4 ст.39 Податкового кодексу України є протиправними та безпідставними, оскільки ним у 2021 році за результатами здійснення господарських операцій, які підпадають під визначення «контрольованих операцій», виконано зобов`язання, передбачене п.п.39.4.2 п.39.4 статтею 39 Податкового кодексу України, шляхом своєчасного подання звіту про контрольовані операції за 2021 рік. Водночас, як стверджує позивач, у нього відсутні підстави для подачі повідомлення про участь у міжнародній групі компаній, оскільки ТОВ «ДАЙТЕРІЯ» не належить до міжнародної групи компаній, а тому вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Позивач вважає, що відповідач прямо порушив загальновизнаний принцип, закріплений у статті 58 Конституції України згідно з яким «закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ТОВ «ДАЙТЕРІЯ» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції не враховано наступні обставини:

- у відповідача були відсутні правові підстави для призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ДАЙТЕРІЯ» з питань несвоєчасного подання повідомлення про участь у міжнародній групі компаній за 2021 рік;

- відповідач прийняв рішення про розгляд заперечень на акт перевірки без участі представника позивача у зв`язку з несвоєчасним повідомленням про його розгляд (за один робочий день до дати розгляду);

- судом не враховано існування мораторію на застосування відповідачем штрафних санкцій за несвоєчасне подання позивачем податкової звітності;

- у позивача не було обов`язку згідно з п.п.39.4.2 п.39.4 статті 39 Податкового кодексу України подавати таке повідомлення через те, що позивач не був учасником міжнародних груп компаній в 2021 році;

- суд першої інстанції проігнорував релевантну судову практику з аналогічних спорів.

Також на обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що у випадку існування неоднозначного та множинного тлумачення права та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливий для особи. У спірних правовідносинах відповідач, визначаючи ТОВ «ДАЙТЕРІЯ» обов`язок подання повідомлення «Про участь у міжнародній групі компаній» віддало перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України, не враховуючи ту обставину, що позивач не належить до міжнародних груп компаній

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2025 у складі судді-доповідача Заїки М.М., суддів Сорочка Є.О., Чаку Є.В. відкрито апеляційне провадження, встановлено строк, протягом якого учасники справи можуть подати відзив на апеляційну скаргу.

Від представника Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків 31.03.2025 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначає, що перевіркою встановлено несвоєчасне подання ТОВ «ДАЙТЕРІЯ» повідомлення про участь у міжнародній групі компаній за 2021 рік від 30.11.2022 № (граничний термін подання 30.09.2022), з порушенням встановлених термінів на 61 календарних днів. Зазначає, що подальші зміни до п.п.39.4.2 п.39.4 статті 39 Поадткового кодексу України внесені згідно із Законом №2970-IX від 20.03.2023, не мають зворотної дії у часі. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАЙТЕРІЯ» 07.04.2025 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що посилання позивача на редакції підпункту 39.4.2 п.39.4 статті 39 Податкового кодексу України зі змінами внесеними 28.04.2023 не є застосуванням зворотної дії закону в часі, та свідчить лише про усунення законодавцем з наведеної дати можливості неоднозначного/множинного тлумачення даної норми.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 08 квітня 2025 року № 748/0/15-25 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Рішенням зборів суддів Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року вирішено здійснити повторний автоматизований розподіл судових справ, які перебувають у провадженні судді ОСОБА_1Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2025, справа №320/8868/24 передана судді-доповідачу - Кузьмишиній О.М.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Кузьмишиної О.М. та суддів Сорочка Є.О., Чаку Є.В. від 22.04.2025 прийнято справу №5320/8868/24 до свого провадження.

Іншою ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025 призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.

Також від представника відповідача до суду 30.07.2025 надійшли додаткові пояснення, які просить приєднати до матеріалів справи.

Від представника апелянта - адвоката Лазоренка І.В. до суду 15.08.2025 надійшли заперечення на додаткові пояснення, які колегія суддів не приймає до уваги під час розгляду справи, оскільки останні підлягають поверненню без розгляду, виходячи із такого.

За правилами частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Згідно частини сьомої, восьмої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України документи (у тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС), за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням ЄСІТС в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Згідно з абз. 2, 3 частини восьмої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, подає процесуальні та інші документи, письмові та електронні докази, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням власного електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», якщо інше не визначено цим Кодексом.

Особливості використання електронного підпису в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, визначаються Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до пунктів 24 - 27 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21, підсистема «Електронний суд» (далі - Електронний суд) - це підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, між користувачем цієї підсистеми та Вищою радою правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.

Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми «Електронний суд», якщо інше не визначено процесуальним законодавством чи цим Положенням.

Електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС.

До створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо). Відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються.

Технічні вимоги щодо форм електронних документів та їхніх додатків, обмеження щодо їхнього розміру, формату та інших характеристик встановлюються Інструкцією користувача Електронного суду.

Водночас варто зауважити, що відповідно до пункту 12.8.1 Інструкції на кроці «Текст заяви» для створення тексту заяви можна скористатись вбудованими редакторами, або скопіювати та вставити заздалегідь підготовлений текст.

З матеріалів справи вбачається, що представником апелянта - адвокатом Лазоренком І.В. - 14.08.2025 в підсистемі «Електронний суд» сформовано заперечення на додаткові пояснення у справі, які по суті є супровідним листом.

До вказаного листа додано заперечення на додаткові пояснення, які не були сформовані за допомогою підсистеми «Електронний суд», а додані до супровідного листа як додаток в порушення пункту 26 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та пункту 12 Інструкції користувача Електронного кабінету ЄСІТС.

Отже, формування додаткових пояснень представником апелянта в підсистемі «Електронний суд», відбулося всупереч приписів частини сьомої, восьмої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме без застосування вбудованого текстового редактора шляхом заповнення відповідної форми документа, передбаченої Інструкцією, підписання кваліфікованим електронним підписом його підписувача та надсилання засобами відповідної підсистеми ЄСІТС, що суперечить пункту 26 Положення №1845/0/15-21.

Тому, подані не у спосіб передбачений законодавством заперечення на додаткові пояснення не можна вважати підписаними у встановленому порядку, наслідком чого їх повернення без розгляду.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судове засідання з`явилися сторони, їхні представники, учасники процесу надали свої пояснення та аргументи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильності застосування норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у 2021 році Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАЙТЕРІЯ» здійснило господарські операції, які підпадають під визначення контрольованих операцій, внаслідок чого сформовано та подано до контролюючого органу звіт про контрольовані операції за 2021 рік №.

Позивачем 30.11.2022 подано контролюючому органу «порожнє» повідомлення № про участь в міжнародній групі компаній за 2021 рік.

На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.15 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79, пункту 69.2-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень» Податкового кодексу України, відповідно до наказу від 24 серпня 2023 року №325/Ж1, посадовою особою Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «ДАЙТЕРІЯ» з питань своєчасності подання повідомлення про участь в міжнародній групі компаній за 2021 рік.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 06.10.2023 № 2320/Ж5/31-00-23-02-15/43587340, згідно висновків якого встановлено порушення ТОВ «ДАЙТЕРІЯ» підпункту 39.4.2 пункту 39.4 статті 39 Податкового кодексу України в частині подання повідомлення про участь в міжнародній групі компаній за 2021 рік з порушенням встановлених термінів на 61 календарний день.

Не погодившись з висновками, викладеними в акті, 20.10.2023 ТОВ «ДАЙТЕРІЯ» подано заперечення на акт.

За результатами розгляду заперечення до акту від 06.10.2023 № 2320/Ж5/31-00-23-02-15/43587340, листом Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 06.11.2023 №382/Ж7/31-00-23-02-17/43587340 повідомлено про залишення висновків акту без змін, а заперечення - без задоволення.

На підставі висновків акта, Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків винесено податкове повідомлення-рішення від 13.11.2022 №2514/Ж10/31-00-23-02-20, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (код платежу 21081101) в розмірі 138 470,00 грн за подання ТОВ «ДАЙТЕРІЯ» повідомлення про участь в МГК за 2021 рік з порушенням встановлених термінів на 61 календарний день.

Позивачем податкове повідомлення-рішення від 13.11.2022 №2514/Ж10/31-00-23-02-20 оскаржене в адміністративному порядку до Державної податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби України від 18.01.2024 №1454/6/99-00-06-03-01-06 зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з правомірністю податкового повідомлення-рішення, ТОВ «ДАЙТЕРІЯ» звернулося до суду за захистом своїх прав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача, на підставі положень п.п.39.4.2 п.39.4 ст.39 Податкового кодексу України в редакції, яка діяла як у звітному 2021 році, так і станом на 27.09.2022, виник обов`язок подання повідомлення про участь у міжнародній групі компаній за 2021 рік у строк, передбачений вказаною нормою. Однак, 30.11.2022 позивачем подано контролюючому органу «порожнє», без заповнень, повідомлення № про участь в міжнародній групі компаній за 2021 рік.

Суд зазначив, що п.п.39.4.2 п.39.4 ст.39 Податкового кодексу України у редакції Закону №2970-IX від 20.03.2023 не підлягає застосуванню, враховуючи, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності Законом №2970-IX від 20.03.2023. Чинним на час виникнення спірних правовідносин п.п.39.4.2 п.39.4 ст.39 Податкового кодексу України чітко визначено обов`язок платників податків подавати до 1 жовтня року, що настає за звітним, звіт про контрольовані операції та повідомлення про участь у міжнародній групі компаній у разі, якщо такі платники у звітному році здійснювали контрольовані операції. Дана норма є однозначною та не допускає її множинного тлумачення.

Судова колегія не погоджується з таким висновок суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, визначено нормами Податкового кодексу України.

Спірні правовідносини, які є предметом судового аналізу у цій справі, стосуються питань складання та подання звітності для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням платниками податків, які у звітному році здійснювали контрольовані операції, та платниками податків, які є учасниками відповідної міжнародної групи компаній.

Правове регулювання цих правовідносин здійснюється статтею 39 Податкового кодексу України «Трансфертне ціноутворення».

Так, відповідно до пп. 39.4.1 статті 39 Податкового кодексу України (у чинній та в попередній редакціях), для цілей податкового контролю за трансфертним ціноутворенням звітним періодом є календарний рік.

Згідно з пп. 39.4.2 статті 39 Податкового кодексу України, у редакції, що діяла до набрання чинності Закону України №2970-ІХ від 20.03.2023 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо імплементації міжнародного стандарту автоматичного обміну інформацією про фінансові рахунки", платники податків, які у звітному році здійснювали контрольовані операції, зобов`язані подавати до 1 жовтня року, що настає за звітним, звіт про контрольовані операції та повідомлення про участь у міжнародній групі компаній.

З набранням чинності Закону №2970-ІХ від 20.03.2023 редакція пп. 39.4.2 статті 39 Податкового кодексу України передбачає, що платники податків, які у звітному році здійснювали контрольовані операції, зобов`язані подавати до 1 жовтня року, що настає за звітним, звіт про контрольовані операції.

Платники податків, які є учасниками відповідної міжнародної групи компаній та у звітному році здійснювали контрольовані операції, зобов`язані подавати до 1 жовтня року, що настає за звітним, повідомлення про участь у міжнародній групі компаній.

Згідно з п. 120.6 статті 120 Податкового кодексу України у редакції Закону №2970-IX від 20.03.2023, чинного на момент проведення позапланової перевірки, несвоєчасне подання платником податків звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення, та/або глобальної документації з трансфертного ціноутворення (майстер-файлу), та/або звіту у розрізі країн міжнародної групи компаній, та/або повідомлення про участь у міжнародній групі компаній, у тому числі несвоєчасне подання уточненого звіту у розрізі країн міжнародної групи компаній на вимогу контролюючого органу, або несвоєчасне декларування контрольованих операцій у поданому звіті відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу - тягне за собою накладення штрафу (штрафів) у розмірі:

- одного розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний календарний день несвоєчасного подання звіту про контрольовані операції, але не більше 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року;

- одного розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний календарний день несвоєчасного подання повідомлення про участь у міжнародній групі компаній, але не більше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Сторонами у справі не заперечується, що 27.09.2022 сформовано та подано до Головного управління ДПС у м. Києві звіт про про контрольовані операції за 2021 рік за № .

Позивачем 30.11.2022 подано до контролюючого органу «порожнє» повідомлення № про участь в міжнародній групі компаній за 2021 рік.

Даний спір виник з приводу наявності або відсутності обов`язку позивача, який не входить до складу МГК, подавати повідомлення, форма якого, затверджена наказом Міністерства фінансів України 31.12.2020 №839.

Судова колегія зазначає, що до Податкового кодексу України були внесені зміни та норми пп.39.4.2. п.39.4 ст.39, викладені в новій редакції, зокрема в редакції, чинній на момент винесення наказу від 24.08.2023 №325/Ж1 про проведення документальної позаплавнової невиїзної перевірки та винесення податкового повідолення рішення від 13.11.2023 №2514/Ж10/31-00-23-02-20.

Відповідно до пп.39.4.2. п.39.4 ст.39 Податкового кодексу України платники податків, які у звітному році здійснювали контрольовані операції, зобов`язані подавати до 1 жовтня року, що настає за звітним, звіт про контрольовані операції.

Платники податків, які є учасниками відповідної міжнародної групи компаній та у звітному році здійснювали контрольовані операції, зобов`язані подавати до 1 жовтня року, що настає за звітним, повідомлення про участь у міжнародній групі компаній.

Також, відповідно до пп.78.1.15 неподання платником податків або подання з порушенням вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу звіту про контрольовані операції, повідомлення про участь у міжнародній групі компаній, звіту в розрізі країн міжнародної групи компаній, глобальної документації (майстер-файлу) та/або документації з трансфертного ціноутворення.

Аналізуючи дві редакції зазначеного вище підпункту статті 39 Податкового кодексу України, можна зробити висновок про те, що законодавець вніс суттєві зміни до зазначених норм, які направлені на усунення можливості її неоднозначного трактування, шляхом розмежування звіту «про контрольовані операції» та Повідомлення «про участь в міжнародній групі компаній», як таких, що не залежать один від одного.

Такими змінами законодавець на законодавчому рівні закріпив обов`язок платника податків подавати Повідомлення «про участь у міжнародній групі компаній», виключно у випадках коли він є учасником такої групи, без необхідності додаткового обґрунтування, як це було до цього, підтвердивши тим самим наявність у попередній редакції можливості неоднозначного/множинного тлумачення даної норми.

Крім того, враховуючи зазначені вище зміни, законодавець також з метою контролю його належного виконання, додав і додаткову підставу для проведення перевірки, а саме доповнивши пп.78.1.15 п.78.1 ст.78 словами «повідомлення про участь у міжнародній групі компаній, звіту в розрізі країн міжнародної групи компаній, глобальної документації (майстер-файлу)».

До висновку, що обов`язок заповнення та подання Повідомлення виникає не у будь-якого платника податків, що здійснив контрольовану операцію, а повинен належати до «міжнародної групи компаній», «материнської компанії міжнародної групи компаній», або бути «її уповноваженим учасником» можна дійти також системно проаналізувавши положення Порядку складання Повідомлення про участь у міжнародній групі компаній, затверджене наказом Міністерства фінансів України 31.12.2020 №839.

Зокрема п.7 Порядку визначено, що Повідомлення складається із таких невід`ємних частин та розділів:

заголовна частина («Загальні відомості») - містить загальні відомості про Повідомлення, платника податків, який подає звіт, найменування МГК, обраний материнською компанією такої групи звітний період (фінансовий рік) для цілей бухгалтерського обліку, суму сукупного консолідованого доходу МГК за такий період;

основна частина, яка складається із таких розділів:

розділ I «Відомості щодо материнської компанії міжнародної групи компаній, до якої входить платник податків», в якому зазначається інформація щодо материнської компанії МГК, до якої входить платник податків;

розділ II «Відомості щодо учасника міжнародної групи компаній, уповноваженого материнською компанією на подання звіту в розрізі країн», в якому зазначаються відомості щодо учасника МГК, якого материнська компанія уповноважила на підготовку та подання звіту у розрізі країн (у разі делегування таких повноважень материнською компанією);

розділ III «Інформація щодо країн, відповідно до законодавства яких міжнародна група компаній не подає звіт у розрізі країн», в якому зазначається перелік держав (територій), в яких група не зобов`язана подавати звіт у розрізі країн відповідно до чинного законодавства таких держав (територій).

Виходячи із зазначеного, колегія суддів керується тим, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Згідно частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Відповідно до прецедентної практики ЕСПЛ, право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 параграфа 1 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць (справаv. Romania).

Європейським судом з прав людини в рішенні від 14.01.2010 (набуло статусу остаточного 14.01.2001) в справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06), зазначено, що в разі, коли національне законодавство припускало неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків національні органи були зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для платника податків.

Отже, відповідач прямо порушив загальновизнаний принцип, закріплений у статті 58 Конституції України згідно з яким «закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи».

У спірних правовідносинах контролюючий орган, визначаючи позивачеві обов`язок подання повідомлення «Про участь у міжнародній групі компаній», віддав перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України, не враховуючи ту обставину, що позивач не належить до МГК.

Саме з цих підстав позовні вимоги підляють задоволенню.

Водночас щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано наступні обставини:

- у відповідача були відсутні правові підстави для призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ДАЙТЕРІЯ» з питань несвоєчасного подання повідомлення про участь у міжнародній групі компаній за 2021 рік;

- відповідач прийняв рішення про розгляд заперечень на акт перевірки без участі представника позивача у зв`язку з несвоєчасним повідомленням про його розгляд (за один робочий день до дати розгляду);

- судом не враховано існування мораторію на застосування відповідачем штрафних санкцій за несвоєчасне подання позивачем податкової звітності, колегія суддів не приймає до уваги та не надає їм оцінку, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що вищевказані підстави позову не були заявлені позивачем під час подання позовної заяви та розгляду справи в суді першої інстанції.

В судовому засіданні 22.10.2025 на запитання суду чи заявлялися вищевказані підстави в суді першої інстанції під час розгляду справи, представник позивача повідомив, що в судовому засіданні досліджувалися вказані обставини та підстави.

Водночас судова колегія встановила, що в матеріалах справи наявні протоколи судових засідань від 11.07.2024 (а.с.69), від 28.11.2024 (а.с.112), а також у підсистемі «Електронний суд» наявні записи вказаних судових засідань, які досліджені колегією суддів.

У вказаних текстах протоколів судових засідань та записах представником позивача не заявлялися позовні вимоги саме з тих підстав, які зазначені вище. Більше того, у судовому засіданні 28.11.2024 представник зазначив, що сама перевірка проведена безпідставно, однак це не є підставою розгляду в межах даної справи. На запитання головуючого судді першої інстанції чи оскаржується окремо наказ про проведення перевірки, представник позивача зазначив, що оскаржується в іншій судовій справі.

Виходячи із зазначеного, вказані доводи апеляційної скарги колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення порушено загальновизнаний принцип, закріплений у статті 58 Конституції України.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду, а тому оскаржуване рішення слід скасувати.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 13.11.2023 №2514/Ж10/31-00-23-02-20 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, варто враховувати, що за змістом статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу підлягають усі здійснені документально підтверджені судові витрати.

Як свідчать матеріали справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову в розмірі 3 028, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №10 від 14.02.2024, а також за подання апеляційної скарги - у розмірі 4 542,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №15 від 07.03.2025.

Колегія суддів вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 570,00 гривень.

Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАЙТЕРІЯ» - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року у справі №320/8868/24 - скасувати, прийняти нове, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАЙТЕРІЯ» - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків від 13.11.2023 №2514/Ж10/31-00-23-02-20.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (02068, м. Київ, вул. Кошиця, буд.3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАЙТЕРІЯ» (01021, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 9Б, ) судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 7 570 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень 00 копійок.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Є.О.Сорочко

Є.В.Чаку