Справа № 520/18653/25
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 р. № 520/18653/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ольги Горшкової, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 15.06.2025 щодо звільнення з військової служби за пп. г, п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт від 15.06.2025, щодо звільнення з військової служби за пп. «Г», п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" ОСОБА_1 та прийняти рішення по суті порушеного у рапорті питання.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. г, п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" - у зв`язку із смертю брата - загиблого військовослужбовця. Позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 , у якій він проходить службу із відповідним рапортом, надав у підтвердження всі необхідні документи, в тому числі і підтвердження загибелі внаслідок отриманих поранень. Вважає такі дії протиправними, у зв`язку із чим звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечив проти позовних вимог, зазначивши, позивач адресував свій рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 , проте він не є безпосереднім начальником позивача. Крім того, рапорт направлено на адресу постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , де командир військової частини НОМЕР_1 постійно не знаходиться, у зв`язку із виконанням бойових завдань. У зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У період з 19.08.2025 по 26.09.2025 суддя Ольга Горшкова перебувала у відпустці та у відрядженні, відтак розгляд справи відбувається з урахуванням вказаних днів.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується записом у військовому квитку та не заперечується сторонами по справі.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , батьками позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Брат позивача, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис №857, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 09.06.2025.

Відповідно до сповіщення сім`ї № 1198 від 01.06.2025 ОСОБА_4 помер від отриманих поранень 30.05.2025.

Крім того, згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 3165 від 31.05.2025 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від множинних уламкових поранень голови, тулуба та кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів, смерть настала внаслідок дій, передбачених законом та військових операцій, місце де відбулась травма - Донецька область, Волноваський район, село Зелене Поле, в зоні проведення бойових дій, ушкодження внаслідок воєнних дій, спричинені вибухами та уламками.

15 червня 2026 року ОСОБА_1 подав до командира військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку з загибеллю повнорідного брата під час здійснення захисту Батьківщини відповідно до пп. г, п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

До рапорту на підтвердження обставин, які є підставою для звільнення зі служби, позивачем було надано копії завірених документів, зокрема, паспорту ОСОБА_1 , військового квитка ОСОБА_1 , паспорту матері - ОСОБА_5 , код РНОКПП ОСОБА_1 , свідоцтво про шлюб батьків, свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , сповіщення сім`ї №1198 від 01.06.2025, лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , витяг з ДРАЦс про смерть ОСОБА_4 , довідка про смерть ОСОБА_4 , свідоцтво про народження ОСОБА_4 .

Вказаний рапорт направлено засобами поштового зв`язку на адресу Військової частини НОМЕР_1 та отримано відповідачем, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

За наслідком розгляду вказаного рапорту відповідач залишив його без розгляду у зв`язку із порушенням порядку подання рапорту, оскільки військовослужбовець має звернутись до безпосереднього командира, а не до командира військової частини.

Не погоджуючись із наведеним, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно із статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України, Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 3).

Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і такий стан триває в Україні дотепер.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України від 12 травня 2015 року № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі Закон № 389-VIII).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 389-VIII воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Водночас, Закон України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною першою статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу.

Разом з тим, підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби у період воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Таким чином, для звільнення позивача з військової служби необхідною умовою є підтвердження факту загибелі брата під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно з підпунктом 2 пункту 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Матеріалами справи підтверджується, що під час проходження служби позивач виявив бажання бути звільненим з військової служби на підставі Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

15 червня 2025 року позивач подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення.

У рапорті позивач вказував на те, що має право на звільнення з військової служби на підставі абзацу чотирнадцятого підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

В обґрунтування позивач зазначив, що його повнорідний брат ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час захисту Батьківщини, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 3165 від 31.05.2025, відповідно до якого ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від множинних уламкових поранень голови, тулуба та кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів, смерть настала внаслідок дій, передбачених законом та військових операцій, місце де відбулась травма - Донецька область, Волноваський район, село Зелене Поле, в зоні проведення бойових дій, ушкодження внаслідок воєнних дій, спричинені вибухами та уламками.

Відповідач залишив рапорт без розгляду, у зв`язку із порушенням порядку подачі рапорту, посилаючись у відзиві на позов на Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом №531 від 06.08.2024.

Суд вважає вказані твердження відповідача безпідставними, оскільки ОСОБА_1 дотримався положень пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом президента України № 1153/2008, звернувся до командира частини та надав докази того, що смерть його повнорідного брата настала саме під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Cуд звертає увагу відповідача, що Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України № 1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення, тобто безпосередньо начальнику - командиру військової частини, де він проходить службу.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що у відповідача не було законних підстав для залишення рапорту без розгляду, тому відповідач вчинив протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 15.06.2025 щодо звільнення з військової служби за пп. г, п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу".

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини, з метою повного та належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 15.06.2025 щодо звільнення з військової служби за пп. «Г», п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" та прийняти рішення по суті порушеного у рапорті питання.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на те, що відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ними дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (код НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 15.06.2025 щодо звільнення з військової служби за пп. г, п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу".

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 15.06.2025 щодо звільнення з військової служби за пп. «Г», п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" та прийняти рішення по суті порушеного у рапорті питання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ольга Горшкова