Справа № 580/4009/25
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Гаращенко В.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року Справа № 580/4009/25

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В.,Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - Відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.03.2025 №69 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років передбачених пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 01.08.1992 по 08.06.1992, з 17.08.1992 по 10.10.2017;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.03.2025 про призначення пенсії за вислугу років передбачених пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням зарахованого вищезазначеного спеціального (педагогічного) стажу, та прийняти відповідне рішення щодо призначення пенсії, з урахуванням висновків суду, зазначених у рішенні суду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_1 наявний спеціальний педагогічний стаж, а займані нею посади відносяться до посад педагогічних працівників, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог Відповідач зазначив, що до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах передбачених Переліком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів № 909 від 04.11.1993р. (зі змінами). Відповідно до п.3 примітки до Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах враховується лише до 1 січня 1992р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до чинного раніше законодавства.

Крім того, Відповідач звернув увагу, що органи Пенсійного фонду України наділені дискреційними повноваженнями і вони є єдиним органом, на який покладено функції з нарахування, призначення, перерахунку, обчислення та виплати пенсій та враховуючи положення ст. 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Апелянт наголосив, що рішення органу Пенсійного фонду України від 29.11.2024 №16 є правомірним, оскільки у Позивача відсутній необхідний спеціальний стаж.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 03.03.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення їй, як педагогічному працівнику, пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За результатами розгляду вищезазначеної заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, у порядку екстериторіальності, було прийнято рішення від 10.03.2025 №69, яким відмовлено Позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, як педагогічному працівнику на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», так як до спеціального стажу педагогічного працівника мені не зараховано.

Вважаючи таке рішення Відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернулася в Черкаський окружний адміністративний суд з цим позовом.

Нормативно-правове регулювання.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 частини 1статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами статті 28 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 №1060-XII (далі Закон №1060-XII) система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

Відповідно до ст. 29 Закону №1060-XII структура освіти включає, поряд з іншими видами, також позашкільну освіту.

Статтею 4 Закону України від 22.06.2000 року №1841-III «Про позашкільну освіту», з наступними змінами та доповненнями, передбачено, що позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України «Про освіту», цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

У відповідності до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про освіту» невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.

Таким чином, позашкільна освіта є складовою системи освіти.

Статтею 12 Закону України «Про позашкільну освіту» №1841-III (далі - Закон №1841-III) та п. 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України 06 травня 2001 року за №433, передбачено, що до позашкільних навчальних закладів відносяться початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші).

Відповідно до статті 21 Закону №1841-III право на пенсію за вислугою років мають педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України від 05.09.2017 № 2145-VIII «Про освіту» (далі - Закон № 2145-VIII) позашкільна освіта, разом із повною загальною середньою, професійно-технічною, вищою та іншими освітами, є невід`ємним складником системи освіти та становить структуру освіти в Україні.

Відповідно до частини 7 статті 14 Закону № 2145-VIII порядок, умови, форми та особливості здобуття позашкільної освіти визначаються спеціальним законом.

Згідно з статті 1 Закону України від 22.06.2000 № 1841-III «Про позашкільну освіту» (далі Закон № 1841-III) система позашкільної освіти - освітня підсистема, що включає, зокрема, державні, комунальні, приватні заклади позашкільної освіти.

Відповідно до статті 4 Закону № 1841-III позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України «Про освіту», цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

Згідно частини 3 ст. 12 Закону України «Про позашкільну освіту» передбачено, що заклади позашкільної освіти можуть функціонувати у формі центрів, комплексів, палаців, будинків, клубів, станцій, кімнат, студій, шкіл мистецтв, малих академій мистецтв (народних ремесел), малих академій наук, мистецьких шкіл, спортивних шкіл, дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, фізкультурно-спортивних клубів за місцем проживання, фізкультурно-оздоровчих клубів осіб з інвалідністю, спеціалізованих дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, дитячих стадіонів, дитячих бібліотек, дитячих флотилій, галерей, бюро, оздоровчих закладів, що здійснюють позашкільну освіту.

На підставі п.6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 433 від 06.05.2001 року, початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші), відносяться до позашкільних навчальних закладів.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про позашкільну освіту» педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Згідно з Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, зокрема, в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах передбачені посади: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Відповідно до Переліку №909 робота на посаді директорів, їх заступників з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючих відділами (лабораторіями, кабінетами), художніх керівників, керівників гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи в позашкільних навчальних закладах дає право на пенсію за вислугу років.

Згідно приміток Переліку №909 вчителі й інші працівники освіти заочних навчальних закладів, зазначених у цьому переліку, відносяться до числа осіб, що мають право на одержання пенсії за вислугу років (примітка 1).

Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ (примітка 2).

Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років (примітка 3).

При призначенні пенсії за вислугу років зазначеним у цьому переліку особам допускається підсумовування стажу за періоди їх роботи у закладах і установах освіти, охорони здоров`я та соціального захисту (примітка 4).

Висновки суду апеляційної інстанції

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що спірним питанням у цій справі є наявність/відсутність правових підстав для зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періодів роботи Позивача з 01.08.1992 по 08.06.1992, з 17.08.1992 по 10.10.2017.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Відповідач у своєму рішенні від 10.03.2025 №69 відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років, як педагогічному працівнику на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки до спеціального стажу педагогічного працівника не зараховано період роботи, зокрема, з 17.08.1992 по 10.10.2017, у зв`язку з тим, що період роботи на посаді викладача музичної школи не зараховується до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , вона працювала на посадах, віднесених до посад педагогічних працівників, а саме:

- з 17.08.1992 по 22.11.2021 на посаді викладача класу фортепіано і концертмейстера у Тальнівській дитячій музичній школі;

- з 23.11.2021 по 18.07.2022 на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Тальнівської дитячої музичної школи;

- з 19.07.2022 по 23.08.2022 на посаді викладача класу фортепіано і концертмейстера у Тальнівській дитячій музичній школі;

- з 24.08.2022 по 20.09.2023 на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Тальнівської дитячої музичної школи;

- з 21.09.2023 по 26.08.2024 на посаді заступника директора з адміністративно-господарчих питань Тальнівської дитячої музичної школи;

- наказом від 26.08.2024 №132-к/тр звільнено з посади викладача по класу фортепіано Тальнівської дитячої музичної школи;

- з 13.09.2024 по 20.01.2025 на посаді концертмейстера з класу вокалу комунального закладу «Концертний заклад «Муніципальна академічна хорова капела ім. Л.М. Ревуцького».

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що у Позивача наявний спеціальний педагогічний стаж, а займані ним посади відносяться до посад, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ.

Окрім того, згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 30 січня 2019 року у справі №876/5312/17, викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років. Так, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем та концертмейстером в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909.

Також, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05 червня 2024 року по справі № 300/2555/22, а саме:

«Враховуючи наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, а також з метою реалізації положень статті 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 30.01.2019 у справі № 876/5312/17 та від 13.02.2019 у справі № 233/4308/17 дійшла висновку, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років, в тому числі музичних шкіл та шкіл мистецтв..».

Враховуючи встановлені вище обставини справи, правове регулювання спірних правовідносин та наведені висновки Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для скасування рішення ГУ ПФ України в Одеській області від 10.03.2025 №69, зобов`язання Відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років передбачених пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період її роботи з 01.08.1992 по 08.06.1992, з 17.08.1992 по 10.10.2017 та повторно розглянути заяву про призначити пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та прийняти відповідне рішення.

Щодо доводів апелянта про те, що органи Пенсійного фонду України наділені дискреційними повноваженнями і вони є єдиним органом, на який покладено функції з нарахування, призначення, перерахунку, обчислення та виплати пенсій та враховуючи положення ст. 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до пункту 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 квітня 2017 року року №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто, дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Колегія суддів зазначає, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Отже, у разі настання визначених законодавством умов Відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають, з огляду на кінцевий результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судового рішення виготовлено 22 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І.Мєзєнцев