Справа № 320/48089/25
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2025-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

24 жовтня 2025 року Київ № 320/48089/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Скрипка І.М., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

позивач 25.09.2025 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , предметом якого є: дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018; бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення (індексації-різниці) за період з 01.03.2018 по 28.09.2018 відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078.

Адміністративний позов не відповідає вимогам процесуального закону, з огляду на таке.

Згідно із частиною шостою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Абзацом 1 частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або ж іншими законами.

Позивач оскаржує дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, а також бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення (індексації-різниці) за період з 01.03.2018 по 28.09.2018 відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач у період із червня 2002 року по теперішній час проходить військову службу в ЗСУ. У період з 22.11.2006 по 28.09.2018 проходила службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з особової справи про проходження військової служби, з 28.09.2018 по теперішній час проходить службу в іншій військовій частині, а саме в/ч НОМЕР_2 .

Позивач звернулася до відповідача зі зверненням про вирішення спірного питання та отримала відповідь від 19.09.2025, з якою пов`язує порушення її прав у контексті заявлених позовних вимог.

Суд констатує, що до спірних правовідносин установлений тримісячний строк, у той час як позивач визначила спірний період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 28.09.2018, а з позовом звернулася до суду лише 25.09.2025, тобто з пропуском тримісячного строку.

Приписами частин третьої і п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частинами першою, другою статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у редакції, чинній до 19.07.2022, передбачалось, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, внесено зміни до деяких законодавчих актів України, у тому числі до КЗпП України, і, відповідно, до частин першої, другої статті 233 КЗпП України.

Відповідно до частин першої та другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Суд зазначає, що положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві.

Як установлено судом, спірні правовідносини виникли у період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 28.09.2018.

Із цим позовом звернулася лише 25.09.2025, оскільки сім років з дня виникнення правовідносин не виявляла належної зацікавленості в стані її справ, а до відповідача зі зверненням про вирішення спірного питання зверталася у 2025 році, відповідь на яке отримав листом від 19.09.2025.

Отже, зважаючи на зміст спірних правовідносин, позивачу, у цьому випадку, встановлено тримісячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Як зазначив Верховний Суд у пункті 65 своєї постанови від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, що, вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України, в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, Судова палата дійшла таких висновків: 65.1. Якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»). 65.2. З урахуванням пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01.07.2023.

Проте Судова палата зауважила, що, з урахуванням пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, відлік строку звернення до суду з позовом, у подібних цій справі правовідносинах щодо застосування строків звернення до суду, розпочався 01.07.2023 та мав би сплинути 30.09.2023 (пункт 80 постанови).

Із урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позивач могла та повинна була дізнатись про порушення свого права, кожного місяця під час отримання грошового забезпечення у неналежному, на її думку, розмірі у військовій частині НОМЕР_1 , та протягом трьох місяців з дня переведення до іншої військової частини та отримання всіх відповідних розрахунків, звернутися з позовом до суду.

До позовної заяви додано заяву про поновлення строку звернення до суду, за результатами вивчення змісту якої судом не встановлено поважних причин пропуску названого строку.

Повідомлені в заяві підстави суд не визнає поважними, оскільки вони не підтверджені документально, зокрема, що у період протягом трьох місяців, починаючи з 29.09.2018, позивач не мала реальної можливості реалізувати право на судовий захист.

Додана до позову довідка про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оброни, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, свідчить про те, що позивач брала безпосередню участь у заходах лише у період з 18.05.2020 по 22.08.2020 у с. Лозуватка Старобільського району Луганської області.

Решта доводів заяви є необґрунтованими, оскільки не підтверджені документально, що позивач протягом 2022-2025 років брала безпосередню участь в захисті України в умовах, що позбавляли реальної можливості звернутися з позовом до суду.

У силу вимог частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального закону.

Вказані недоліки повинні бути усунені шляхом подання до суду:

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цієї ухвали;

- інформацію з документально підтверджуючими доказами перебування позивача у відпустках, отримання днів відпочинку тощо за період 2022-2025 років включно по день звернення з позовом до суду;

- інформацію з документально підтверджуючими доказами перебування позивача у відпустках, отримання днів відпочинку тощо за період із 29.09.2018 та протягом трьох місяців після 29.09.2018.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

у х в а л и в:

позовну заяву - залишити без руху.

Встановити позивачу десятиденний строк із дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити позивачу, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позов.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Скрипка І.М.