Справа № 380/17273/25
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 рокусправа № 380/17273/25

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Мартинюка В.Я., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність щодо не здійснення нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні основної відпустки за 2022 рік;

зобов?язати здійснити нарахування та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної відпустки за 2022 рік.

В обґрунтування позову зазначає, що на день прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу відповідачем протиправно не було проведено усі розрахунки щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки за 2022 рік. Не звернення із заявою про отримання відпустки або грошової компенсації за таку відпустку не позбавляє відповідача обов`язку здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за всі невикористані дні основної відпустки.

Відповідач у відзиві зазначив, що законодавець чітко зазначив право військовослужбовців на отримання грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки виключно у разі звільнення з військової служби, а не при переведенні, а позивача саме переведено, що відображено у витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.07.2025р. №209.

Ухвалою суду від 27.08.2025 року відкрито спрощене позовне провадження.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.

Відповідно до витягу з наказу командира військової части НОМЕР_1 №209 від 25.07.2025 року позивач з 25.07.2025 року вважається таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби.

Матеріалами справи підтверджується та самим відповідачем не заперечується, що відповідач не виплатив йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної відпустки за 2022 рік.

Не погоджуючись із такою бездіяльністю, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Змістом спірних правовідносин є не нарахування та невиплата грошової компенсації за невикористані календарні дні основної відпустки за 2022 рік.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 року (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі Закон №2011-XII).

Статтею 1 Закон № 2011-ХІІ передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі Закон №504/96-ВР) установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до п.17 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Відповідно до п.19 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 згаданої статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Визначення поняття особливого періоду наведене у Законі України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року №3543-XII (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі Закон №3543-XII) та Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 року №1932-XII (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі Закон №1932-XII).

Відповідно до ст.1 Закону №3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону №1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Суд звертає увагу, що Законом №2011-ХІІ не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини основної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби, а встановлено припинення в особливий період з моменту оголошення мобілізації надання військовослужбовцям інших видів відпусток.

У разі ж невикористання відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, вказана відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Судом встановлено, що у позивача за 2022 рік залишилось невикористана основна щорічна відпустка, що відповідачем не заперечується.

Окрім того, з матеріалів справи та позовної заяви вбачається, що позивач не використовував згадану відпустку.

Доказів виплати грошової компенсації за невикористані дні зазначеної відпустки матеріали справи не містять.

При цьому, зміст частини 20 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, вказує на те, що грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку виплачується при звільненні.

Враховуючи те, що згідно наказу командира військової части НОМЕР_1 №209 від 25.07.2025 року позивач не був звільнений, а вибув до нового місця служби, правові підстави для виплати компенсації за невикористану відпустку відсутні.

З огляду на викладене, бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні основної відпустки за 2022 рік не порушує критерії правомірності, передбачені ч.2 ст.2 КАС України, а тому така бездіяльність не може уважатись протиправною.

Відтак, адміністративний позов не підлягає задоволенню, оскільки є необгрунтованим.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ч.2 ст.139 КАС України, такі не підлягають стягненню зі сторін.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМартинюк Віталій Ярославович