Справа № 160/8582/25
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 160/8582/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року (суддя Калугіна Н.Є.) в адміністративній справі №160/8582/25 за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 10.02.2025 №00;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.03.2025 № 00;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати період трудової діяльності з 04.01.2002 по 01.06.2002, з 01.01.2003 по 21.04.2003, 23.04.2003 по 31.12.2003, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 31.03.1983 року до загального страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та здійснити призначення пенсії за віком з моменту звернення, тобто з 03.02.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення пенсійних органів про відмову в призначенні пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки вона має достатній страховий стаж для призначення пенсії за віком.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 10.02.2025 №00. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.03.2025 № 00. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати період трудової діяльності з 04.01.2002 по 01.06.2002, з 01.01.2003 по 21.04.2003, 23.04.2003 по 31.12.2003, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 31.03.1983 року, до загального страхового стажу ОСОБА_1 та призначити пенсію за віком з моменту звернення, тобто з 03.02.2025. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції зазначив, що спірні періоди роботи позивача з 04.01.2002 по 01.06.2002, з 01.01.2003 по 21.04.2003, 23.04.2003 по 31.12.2003 підтверджуються належними документами та підлягають до зарахування до страхового стажу позивача, в той час як доводи пенсійного органу щодо не зарахування таких періодів до страхового стажу через відсутність сплати страхових внесків у спірний період є хибними, адже позивач в даному випадку є застрахованої особою, в той час як обов`язок щодо сплати страхових внесків покладено на страхувальника. Також судом зазначено, що в позові не наведено аргументів щодо порушення прав позивача в частині незарахування періоду навчання з 01.10.1981 по 28.03.1983 та періоду роботи з 01.01.1983 по 03.12.1984, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. При цьому за встановлених обставин справи належним способом відновлення порушених прав позивача є саме зобов`язання пенсійний орган призначити позивачу пенсію і таке зобов`язання не є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить судове рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою відповідача з висновком суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 04.01.2002 по 01.06.2002, з 01.01.2003 по 21.04.2003, 23.04.2003 по 31.12.2003 оскільки відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування дані про сплату страхових внесків у такі періоди роботи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.02.2025 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення їй пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зазначена заява позивача за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Рішенням № 00 від 10.02.2025 року, яке прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, відмовлено в призначенні пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки заявник не набула необхідного страхового стажу (31 рік).

У рішенні, зокрема, вказано: Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 60 років. Необхідний страховий стаж статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 31 рік.

Страховий стаж особи становить 27 років 6 місяців 15 днів.

Відповідно до трудової книжки від 31.03.1983 до страхового стажу не зараховано:

- період навчання з 01.10.1981 по 28.03.1983 та період роботи з 01.01.1983 по 03.12.1984, оскільки відсутня інформація про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації;

- періоди роботи з 04.01.2002 по 01.06.2002, з 01.01.2003 по 21.04.2003, з 25.04.2003 по 31.12.2003, оскільки у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація.

Для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 04.01.2002 по 01.06.2002, з 01.01.2003 по 21.04.2003, з 25.04.2003 по 31.12.2003 необхідно надати уточнюючі довідки з посиланням на первинні документи, довідки про заробітну плату та довідки про реорганізацію..

У подальшому позивач вдруге звернулась до відповідача-3 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення їй пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, до заяви про призначення пенсії додала заяву про неотримання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації.

За принципом екстериторіальності дане клопотання розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням № 00 від 14.03.2025 року, яке прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, відмовлено в призначенні пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки заявник не набула необхідного страхового стажу (31 рік).

У рішенні, зокрема, вказано: Необхідний страховий стаж становить не менше 31 року. Страховий стаж заявника становить 30 років 08 місяців 16 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 04.01.2002 по 01.06.2002, з 01.01.2003 по 21.04.2003, 23.04.2003 по 31.12.2003 згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 31.03.1983 року, оскільки відсутні дані про нарахування та сплату страхових внесків згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до частини першої статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу..

Не погоджуючись із рішеннями пенсійного органу щодо незарахування вказаного періоду до страхового стажу та відмову у призначенні пенсії, позивач звернулася до суду з цим позовом.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч.4 ст.42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058) встановлено, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі.

Статтею 1 Закону №1058 визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

У відповідності до положень ст.20 Закону №1058, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст.106 Закону №1058 відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, на якому працює (працювала) застрахована особа, оскільки саме страхувальник здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати їй проводиться перерахунок пенсії з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу, тобто період, за який сплачено страхові внески, після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, при цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати працівника застрахованої особи.

Так, як слідує з матеріалів справи, а саме з трудової книжки позивача НОМЕР_4 від 31.03.1983 щодо спірних:

ПП ОСОБА_2

- 04.01.2002 прийнята на роботу продавцем за трудовим договором №59 від 11.02.2002, зареєстрованим в Красноармійському центрі зайнятості;

- 01.06.2002 звільнена за власним бажанням;

- 01.01.2003 прийнята на роботу продавцем продовольчих товарів за трудовим договором №83 від 16.01.2003, зареєстрованим в Красноармійському центрі зайнятості;

- 21.04.2003 звільнена за власним бажанням;

ПП ОСОБА_3

- 23.04.2003 прийнята на роботу за трудовим договором №411 від 23.04.2003, зареєстрованим в Красноармійському міському центрі зайнятості;

- 18.03.2004 звільнена за власним бажанням.

При цьому, наведені періоди не було зараховано відповідачем до страхового стажу роботи позивача, який зараховується для призначення пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю інформації про сплату страхових внесків за вказані періоди, що підтверджується спірними рішення пенсійного органу та змістом апеляційної скарги.

Разом з тим, слід зазначити, що позивач, як застрахована особа, не повинен нести відповідальність за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної та своєчасної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу таких періодів.

Зазначеної правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїх постановах від 20.03.2019р. у справі №688/947/17, від 24.05.2018р. у справі № 490/12392/16-а та від 01.11.2018р. у справі № 199/1852/15-а.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання відповідача зарахувати спірний період стажу.

При цьому з урахуванням приписів ст. 308 КАС України рішення суду першої інстанції в іншій частині задоволених позовних вимог не є предметом розгляду у суді апеляційної інстанції, за відсутності доводів скаржника в апеляційній скарзі.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова

суддя Н.А. Олефіренко