Справа № 640/35358/21
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Штульман І.В.

суддів: Кобаля М.І.,

Черпака Ю.К.,

при секретарі: Красновій О.Р.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 та його представників - адвокатів Голубничого О.В. та Полуніної К.А.; Цатуряна Е.В., - представника відповідача, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

30 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Київській області №678-о від 27 жовтня 2021 року;

поновити ОСОБА_1 в Головному управлінні ДПС у Київській області на посаді начальника Фастівського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом з дати звільнення;

стягнути з Головного управління ДПС у Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 квітня 2021 року по день прийняття судового рішення;

стягнути з Головного управління ДПС у Київській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що наказом Головного управління ДПС у Київській області від 26 липня 2021 року №586 "Про введення в дію переліку №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області" введено у дію перелік Змін №5 та анульовано наказ Головного управління ДПС у Київській області від 16 липня 2021 року №575 "Про введення в дію переліку №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області" у зв`язку із технічною помилкою. Суд першої інстанції вважав, що анулювання наказу Головного управління ДПС у Київській області від 16 липня 2021 року №575 не призвело до скасування змін в Організаційній структурі Головного управління ДПС у Київській області. Більш того, технічна помилка не стосувалась скорочення чисельності штату Фастівського відділу по роботі з податковим боргом Управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області. Водночас, виведення зі структури посади начальника Фастівського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області, оформлене наказом Головного управління ДПС у Київській області від 30 серпня 2021 року №631 "Про введення в дію переліку змін №6 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області" відповідно до якого Фастівський відділ по роботі з податковим боргом (штатна чисельність - 4) виведено зі структури, натомість введено до структури - Фастівський сектор по роботі з податковим боргом (штатна чисельність - 3). Зміни в організаційній структурі Головного управління ДПС у Київській області призвели до скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності. При цьому, помилкове зазначення в попередженні про наступне вивільнення ОСОБА_1 посилання на наказ Головного управління ДПС у Київській області №415 від 13 квітня 2021 року замість наказу Головного управління ДПС у Київській області №631 від 30 серпня 2021 року не може слугувати підставою для визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС у Київській області "Про звільнення ОСОБА_1 ". Суд першої інстанції не вбачав правових підстав для задоволення як основної вимоги позивача про визнання протиправним та скасування оспорюваного наказу про його звільнення, так і похідних від неї вимог, у тому числі щодо стягнення моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року, ОСОБА_1 (надалі - апелянт) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції не враховано наказ Головного управління ДПС у Київській області №586 від 26 липня 2021 року «Про введення в дію переліку змін №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області», яким із структури Головного управління ДПС у Київській області виводиться Управління по роботі з податковим боргом (штатною чисельністю 70 шт.од.), в т.ч. Фастівський відділ по роботі з податковим боргом (штатною чисельністю 6 шт.од.) і вводиться до структури - Управління по роботі з податковим боргом (штатною чисельністю 70 шт.од.), в тому числі Фастівський відділ по роботі з податковим боргом (штатною чисельністю 4 шт.од.), індекс структурного підрозділу 10-36-13-10. Апелянт відмічає, що наказ Головного управління ДПС у Київській області №586 від 26 липня 2021 року не передбачав скорочення посади внаслідок зміни структури (вивели із структури Фастівський відділ по роботі з податковим боргом (штатною чисельністю 6 шт.од.) Управління по роботі з податковим боргом (штатною чисельністю 70 шт.од.) і ввели до структури - Фастівський відділ по роботі з податковим боргом (штатною чисельністю 4 шт.од.) Управління по роботі з податковим боргом (штатною чисельністю 70 шт.од.)), а цим наказом змінена лише штатна чисельність Фастівського відділу по роботі з податковим боргом (з 6 шт.од. до 4 шт.од.). Враховуючи вищезазначене, на момент його, - ОСОБА_1 , звільнення посада начальника Фастівського відділу по роботі з податковим боргом скорочена не була. Позивач ОСОБА_1 стверджує, що в попередженні про наступне його вивільнення і наказі Головного управління ДПС у Київській області від 27 жовтня 2021 року №678-о «Про звільнення ОСОБА_1 » зазначена не достовірна інформація. Про існування наказу Головного управління ДПС у Київській області від 30 серпня 2021 року №631 «Про введення в дію переліку змін №6 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області», яким введено в дію перелік змін №6 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області він, - ОСОБА_1 , дізнався лише коли ознайомився з іншими судовими матеріалами, а саме: з оскаржуваного ним рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі №640/35358/21. Позивач вважає, що при прийнятті наказів Головного управління ДПС у Київській області від 30 серпня 2021 року №631, від 29 липня 2021 року №586 та від 26 липня 2021 року №575 були порушені норми трудового законодавства України, а саме: стаття 32 Кодексу законів про працю України, яка гарантує, що працівник має право на своєчасне ознайомлення з усіма документами, які стосуються його трудових прав та обов`язків. Позивач ОСОБА_1 звертає увагу суду, що на час винесення оспорюваного наказу №678-о мав дві вищі освіти, є магістром державного управління, на час звільнення мав 27 років стажу роботи в податкових органах, із яких більше половини на керівних посадах, 3 (третій) ранг державної служби (Державний радник податкової служби III рангу).

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління ДПС у Київській області зазначає, що при скороченні чисельності або штату державних службовців, скорочені посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу, пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком. Частиною п`ятою статті 87 Закону України «Про державну службу» визначено, що наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. Отже, при звільненні державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону, положення статті 49 Кодексу законів про працю України не застосовується. У зв`язку із скороченням посади позивача, внаслідок зміни штатного розпису державного органу, 24 вересня 2021 року ОСОБА_1 надано для ознайомлення попередження про наступне вивільнення. Також, позивачу запропоновано посаду старшого державного ревізора-інспектора Бориспільського відділу по роботі з податковим боргом Управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області, від якої ОСОБА_1 відмовився. Представник відповідача вважає, що Головним управлінням ДПС у Київській області при звільненні позивача ОСОБА_1 було виконано всі дії з дотриманням вимог пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 КАС України, у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, просили апеляційний суд скасувати рішення Київського окружного адміністративного суд від 17 лютого 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 у повному обсязі.

Представник відповідача просить суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а позовну заяву ОСОБА_1 - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає за належне апеляційну скаргу позивача задовольнити, мотивуючи це наступним.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Головного управління ДПС у Київській області від 02 березня 2021 року №169-о ОСОБА_1 призначено в порядку переведення з 03 березня 2021 року на посаду начальника Фастівського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС, згідно з пунктом 2 частини першої статті 41 Закону України "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIII) (том 1 а.с.40).

Наказом Головного управління ДПС у Київській області від 13 квітня 2021 року №415 "Про введення в дію переліку змін №4 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області" (далі - Зміни №4) та наказу від 16 липня 2021 року №575 "Про введення в дію переліку змін №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області" (далі - Зміни №5), з метою забезпечення належної організації роботи та на виконання наказу ДПС України від 12 листопада 2020 року №649 "Про структури територіальних органів ДПС", з урахуванням вимог Положення про Головне управління ДПС у Київські області, затвердженого наказом ДПС від 12 листопада 2020 року №643 "Про затвердження положень про територіальні органи ДПС", введено в дію перелік Змін №4 та Змін №5 (том 1 а.с.58).

Наказом Головного управління ДПС у Київській області від 26 липня 2021 року №586 "Про введення в дію переліку змін №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області" введено у дію перелік Змін №5 та анульовано наказ Головного управління ДПС у Київській області від 16 липня 2021 року №575 "Про введення в дію переліку змін №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області" у зв`язку із технічною помилкою (т.1 а.с.83).

У відповідності до наказу Головного управління ДПС у Київській області від 30 серпня 2021 року №631 "Про введення в дію переліку змін №6 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області" введено в дію перелік змін №6 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області. Згідно даного наказу, Фастівський відділ по роботі з податковим боргом, в якому на той час посаду начальника відділу обіймав позивач ОСОБА_1 , виведено зі структури, натомість введено до структури - Фастівський сектор по роботі з податковим боргом (т.1 а.с.96).

У зв`язку зі скороченням посади позивача, внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців, та з посиланням на норми пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 статті 40 Кодексу законів України про працю України, відповідно до наказів Головного управління ДПС у Київській області від 13 квітня 2021 року №415 «Про введення в дію переліку змін №4 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області» та від 16 липня 2021 року №575 «Про введення в дію переліку змін №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області», 24 вересня 2021 року ОСОБА_1 надано для ознайомлення попередження про наступне вивільнення (по закінченню тридцяти календарних днів з моменту вручення повідомлення.

Через тридцять один календарний день з моменту вручення попередження про наступне вивільнення, тобто 25 жовтня 2021 року (понеділок), відповідач вперше офіційно запропонував начальнику Фастівського відділу по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області ОСОБА_1 лише одну вакантну посаду, а саме: старшого державного ревізора-інспектора Бориспільського відділу по роботі з податковим боргом Управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області, від якої позивач в той же день відмовився, про що свідчить його власноручний запис і підпис на вказаному попередженні (т.1 а.с.42).

Наказом Головного управління ДПС у Київській області від 27 жовтня 2021 року №678-о припинено державну службу та звільнено 01 листопада 2021 року ОСОБА_1 з посади начальника Фастівського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області, у зв`язку зі скороченням посади внаслідок зміни структури та штатного розпису, без скорочення чисельності або штату державних службовців, на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, з виплатою двох середньомісячних заробітних плат (т.1 а.с.43).

Не погоджуючись із наказом відповідача про звільнення, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби визначений Законом №889-VIII.

Частинами першою-третьою статті 5 Закону №889-VIII визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються Законом №889-VIII, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

У відповідності до частини першої статті 87 Закону №889-VIII, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Згідно частини третьої статті 87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Наказом Головного управління ДПС у Київській області від 30 серпня 2021 №631 "Про введення в дію переліку змін №6 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області" введено в дію перелік змін №6 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області, відповідно до яких Фастівський відділ по роботі з податковим боргом, де на той час посаду начальника відділу обіймав позивач ОСОБА_1 , виведено зі структури, натомість введено до структури - Фастівський сектор по роботі з податковим боргом.

24 вересня 2021 року ОСОБА_1 , - начальника Фастівського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом, попереджено про наступне вивільнення, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 . Разом з цим, позивачу запропоновано одну посаду, а саме: старшого державного ревізора-інспектора Бориспільського відділу по роботі з податковим боргом Управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області, від якої позивач ОСОБА_1 відмовився, про що свідчить його підпис на вказаному попередженні (том 1 а.с.42).

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, наказом Головного управління ДПС у Київській області від 02 березня 2021 року №169-о «Про призначення ОСОБА_1 » позивача ОСОБА_1 з 03 березня 2021 року було призначено в порядку переведення на посаду начальника Фастівського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС згідно пункту 2 частини першої статті 41 Закону України «Про державну службу» (т.1 а.с.40-41).

В подальшому, відповідно до наказів Головного управління ДПС у Київській області від 13 квітня 2021 року №415 «Про введення в дію переліку змін №4 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області» (далі - Зміни №4), та наказу від 16 липня 2021 року №575 «Про введення в дію переліку змін №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області» (далі - Зміни №5), з метою забезпечення належної організації роботи та на виконання наказу ДПС України від 12 листопада 2020 року №649 «Про структури територіальних органів ДПС» та з урахуванням вимог Положення про Головне управління ДПС у Київські області, затвердженого наказом ДПС від 12 листопада 2020 року №643 «Про затвердження положень про територіальні органи ДПС», введено в дію перелік Змін №4 та Змін №5.

Наказом Головного управління ДПС у Київській області від 26 липня 2021 року №586 «Про введенні в дію переліку №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області» введено в дію перелік Змін №5 та анульовано наказ ГУ ДПС у Київській області від 16 липня 2021 року №575 «Про введення в дію переліку №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області» у зв`язку із технічною помилкою.

Відповідно до наказів Головного управління ДПС у Київській області від 13 квітня 2021 року №415 «Про введення в дію переліку змін №4 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області» та наказу від 16 липня 2021 року №575 «Про введення в дію переліку змін №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області», згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» та пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, ОСОБА_1 24 вересня 2021 року було попереджено про наступне вивільнення з посади начальника Фастівського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області (т.1 а.с.42).

25 жовтня 2021 року позивачу ОСОБА_1 відповідачем запропоновано лише одну посаду, а саме: старшого державного ревізора-інспектора Бориспільського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області. Від запропонованої посади позивач відмовився 25 жовтня 2021 року, про що на аркуші попередження зробив власноручний запис (т.1 а.с.42).

27 жовтня 2021 року начальник Головного управління ДПС у Київській області прийняв наказ за №678-о «Про звільнення ОСОБА_1 », посилаючись на пункт 1 частини першої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» та пункт 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, припинив державну службу та звільнив 01 листопада 2021 року ОСОБА_1 з посади начальника Фастівського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області, у зв`язку зі скороченням посади внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Вважаючи вказаний наказ від 27 жовтня 2021 року №678-о протиправним та таким, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Переглядаючи дану справу, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з положеннями частин першої, другої, третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Основні принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, врегульовано Законом України «Про державну службу» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Згідно пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Частиною третьою статті 87 Закону України «Про державну службу» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23 лютого 2021 року №1285-IX, що набрав чинності з 06 березня 2021 року) визначено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Отже, обов`язковою передумовою виникнення права у суб`єкта призначення права на припинення державної служби державного службовця є, зокрема, скорочення посади державної служби та попередження державного службовця про наступне звільнення у письмовій формі не пізніше як за 30 календарних днів. При цьому, одночасно із попередженням про наступне звільнення суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, а також має врахувати переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Поряд з цим, за змістом пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), підставами припинення трудового договору, крім іншого, є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). При цьому, зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

У свою чергу, нормами статті 42 КЗпП України врегульоване питання переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. А саме, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (частина третя статті 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де зберіглося його попереднє місце роботи.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» було приписано:

1. Утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1.

2. Реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2.

3. Установити, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

4. Визначити територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

У додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №537 «Перелік територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються» наявне, зокрема, Головне управління ДПС у Київській області (де позивач ОСОБА_1 працював до моменту звільнення з посади).

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, утворення Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 43141377) як юридичної особи було зареєстровано 30 липня 2019 року.

У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року №893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Постанова №893) вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, зокрема, Головне управління ДПС у Київській області.

Згідно абзацу третього пункту 2 Постанови №893, територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються.

Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи (пункт 3 Постанови №893).

Наказом Державної податкової служби України від 30 вересня 2020 року №529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Наказ №529) утворено як відокремлений підрозділ Державної податкової служби територіальний орган - Головне управління ДПС у Київській області.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Головне управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 43141377) як юридична особа перебуває у стані припинення. Водночас, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 4496797), як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, зареєстровано з 30 вересня 2020 року.

За наказом Державної податкової служби України від 24 грудня 2020 року №755 «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій», здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30 вересня 2020 року №529, повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 Постанови №893, розпочато з 01 січня 2021 року.

Крім того, з метою реалізації Постанови №893 та враховуючи Наказ №529, Державною податковою службою України видано наказ від 12 листопада 2020 року №643 «Про затвердження положень про територіальні органи ДПС» та регламентовано, що кожен територіальний орган ДПС, утворений як її відокремлений підрозділ, є правонаступником майна, прав та обов`язків відповідного територіального органу ДПС, що ліквідується.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2021 року начальник Головного управління ДПС у Київській області, з метою забезпечення належної організації роботи та на виконання наказу ДПС України від 12 листопада 2020 року №649 «Про Структури територіальних органів ДПС» та з урахуванням вимог Положення про Головне управління ДПС у Київській області, затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12 листопада 2020 року №643, прийняв наказ від 13 квітня 2021 року №415 «Про введення в дію переліку змін №4 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області» (далі - Наказ №415). Згідно цього наказу від 13 квітня 2021 року, зокрема, було введено перелік змін №4 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області, що затверджений 08 квітня 2021 року Головою ДПС України, та водночас затверджений Перелік індексів структурних підрозділів Головного управління.

За змістом затвердженого Переліку індексів структурних підрозділів Головного управління ДПС у Київській області (додаток до Наказу №415) апеляційний суд встановив, що Фастівський відділ по роботі з податковим боргом (у якому саме працював позивач перед звільненням (індекс 10-36-13-10)) входив до складу Управління по роботі з податковим боргом (індекс 10-36-13). У свою чергу, до складу зазначеного Управління також входили наступні структурні підрозділи: відділ моніторингу та інформаційно-аналітичного забезпечення; відділ організації стягнення боргу та роботи з безхазяйним майном; відділ погашення боргу з фізичних осіб та заборгованості з ЄСВ; Білоцерківський, Бориспільський, Броварський, Вишгородський, Обухівський, Бучанський відділи по роботі з податковим боргом (т.1 а.с.66-67).

16 липня 2021 року начальник Головного управління ДПС у Київській області прийняв наказ за №575 «Про введення в дію переліку змін №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області». Згідно цього Наказу від 16 липня 2021 року, зокрема було введено перелік змін №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області, що затверджений 15 липня 2021 року Головою ДПС України, та водночас затверджений Перелік індексів структурних підрозділів Головного управління.

За змістом цього Переліку змін №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області було вирішено вивести зі структури Головного управління, зокрема, Управління по роботі з податковим боргом зі штатною чисельністю 70 співробітників (в тому числі відділ моніторингу та інформаційно-аналітичного забезпечення з штатною чисельністю 5 осіб; відділ організації стягнення боргу та роботи з безхазяйним майном з штатною чисельністю 5 осіб; відділ погашення боргу з фізичних осіб та заборгованості з ЄСВ з штатною чисельністю 4 особи; Білоцерківський, Бориспільський, Броварський, Вишгородський, Обухівський, Бучанський та Фастівський відділи по роботі з податковим боргом зі штатною чисельністю 10, 6, 8, 7, 8, 10 та 6 особи, відповідно (т.1 а.с.72).

Водночас, вирішено ввести до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області, серед інших, Управління по роботі з податковим боргом зі штатною чисельністю 70 співробітників (в тому числі відділ моніторингу та інформаційно-аналітичного забезпечення з штатною чисельністю 5 осіб; відділ організації стягнення боргу та роботи з безхазяйним майном з штатною чисельністю 6 осіб; відділ погашення боргу з фізичних осіб та заборгованості з ЄСВ з штатною чисельністю 5 осіб; Білоцерківський, Бориспільський, Броварський, Вишгородський, Обухівський, Бучанський та Фастівський відділи по роботі з податковим боргом зі штатною чисельністю 10, 6, 8, 7, 8, 10 та 4 осіб, відповідно (т.1 а.с.74).

Проаналізувавши зміст додатку «Перелік змін №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області» до цього Наказу №586 та порівнявши його з додатком «Перелік змін №5 до Організаційної структури Головного управління ДПС у Київській області» до Наказу від 16 липня 2021 року №575, апеляційний суд встановив, що обидва зазначені додатки за своїм змістом в частині, що стосується внесених структурних і штатних змін Управління супроводження судових справ, є ідентичними.

Таким чином, зі змісту Наказів від 16 липня 2021 року №575 і від 26 липня 2021 року №585, та додатків до них вбачається, що в ході проведення реорганізації Головного управління ДПС у Київській області мало місце затвердження змін у структурі та штатному розписі підрозділів, що входили до складу Управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області. Зокрема, було виведено зі структури Управління по роботі з податковим боргом Фастівський відділ по роботі з податковим боргом з штатною чисельністю 6 осіб, а замість нього введено новий відділ - Фастівський відділ по роботі з податковим боргом з штатною чисельністю 4 особи, тобто змінено штатну чисельність нового відділу, шляхом зменшення такої на 2 штатні одиниці. Як наслідок, посада начальника Фастівського відділу по роботі з податковим боргом, що її обіймав позивач, була скорочена. При цьому, загальна штатна чисельність по Управлінню по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області в результаті здійснених структурних змін не зазнала.

Судом встановлено, що спірним наказом від 27 жовтня 2021 року №678-о позивача ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Фастівського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області. Наказ містить посилання на пункт 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», пункт 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, а також наступне формулювання причини для звільнення «у зв`язку зі скороченням посади внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців».

Посада «начальник відділу» у відділі по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області, що її обіймав позивач ОСОБА_1 перед звільненням, відноситься до посад державної служби категорії «Б».

У попередженні про наступне вивільнення ОСОБА_1 із займаної посади від 24 вересня 2021 року зазначено про наступне вивільнення позивача із займаної посади начальника Фастівського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». В попередженні зафіксовано, що ОСОБА_1 через тридцять один календарний день після попередження пропонувалася лише одна вакантна посада - посада старшого державного ревізора-інспектора Бориспільського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області, - що відноситься до категорій посад державної служби «В» (тобто, до категорії нижчих посад державної служби, а ні ж та яку обіймав позивач).

Дослідивши зміст поданих відповідачем до матеріалів справи документів, суд встановив, що станом на час попередження позивача ОСОБА_1 про наступне вивільнення з посади начальника Фастівського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області в апараті Головного управління ДПС у Київській області (а саме, в Управлінні по роботі з податковим боргом) були вакантними наступні посади державної служби категорії «Б»: заступник начальника, заступник начальника Броварського відділу перевірок платників - юридичних осіб, заступник начальника відділу перевірок у сфері торгівлі та послуг, начальник управління, заступник начальника відділу ведення реєстрів та реєстрації за окремими видами податків, начальник відділу моніторингу операцій та ризиків, заступник начальника ДПІ - начальник відділу та чотири вакансії завідувача сектору в інших структурних підрозділах апарату Головного управління ДПС у Київській області.

Станом на 01 листопада 2021 року (тобто, на день звільнення позивача із займаної посади) в апараті Головного управління ДПС у Київській області (а саме, в Управлінні по роботі з податковим боргом) були вакантними наступні посади державної служби категорії «Б»: завідувач Фастівського сектору по роботі з податковим боргом, та окрім того посади заступник начальника в інших структурних підрозділах апарату Головного управління ДПС у Київській області (т.1 а.с.129-131).

Жодна із перелічених рівнозначних вакантних посад позивачу ОСОБА_1 впродовж періоду з 24 вересня 2021 року по 01 листопада 2021 року запропонована не була. Протилежного з матеріалів справи не вбачається. Разом з тим, позивач в розумінні статті 42 Кодексу законів про працю України є тією особою, яка має переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, як особа, яка є працівником з тривалим безперервним стажем роботи в органах Державної податкової служби, та зокрема в Головному управлінні ДПС у Київській області, - що підтверджується внесеними до трудової книжки серії НОМЕР_1 , з вкладишем серія НОМЕР_2 (дата заповнення 14 листопада 1994 року) записами про періоди роботи ОСОБА_1 в органах ДПС починаючи з 14 листопада 1994 року по 01 листопада 2021 року (в т.ч. про періоди з 09 жовтня 2008 року по 10 вересня 2013 року, з 03 жовтня 2014 року по 01 листопада 2021 року у Головному управлінні ДФС у Київській області та Головному управлінні ДПС у Київській області).

Окрім того, згідно поданих позивачем до матеріалів справи копій дипломів: спеціаліста серії НОМЕР_3 , виданого 30 червня 1993 року Київським інженерно-будівельним інститутом, позивач здобув вищу освіту за спеціальністю «системи автоматизованого проектування в будівництві»; магістра державного управління серії А №000174, виданого 01 вересня 1994 року Інститутом державного управління і самоврядування при Кабінеті Міністрів України за спеціальністю «державне управління».

У контексті з наведеним суд зазначає, що призначення працівника на певну посаду є дискреційним правом (повноваженнями) відповідної посадової особи державної установи. Разом з цим, на переконання суду, вказані повноваження не можуть застосовуватись свавільно, без належного обґрунтування та підстав.

Також, за результатами проведення правового аналізу норм статті 42 Кодексу законів про працю України, Верховний Суд у тексті своєї постанови від 22 вересня 2020 року у справі №161/7196/19 сформував наступний висновок: «Продуктивність праці і кваліфікація працівника потрібно оцінювати окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. Якщо різниця у кваліфікації і продуктивності праці відсутня, перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишаються на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Дослідивши та проаналізувавши наявні у справі матеріали, апеляційний суд дійшов висновку про не наведення відповідачем обґрунтованих доводів та не подання ним на вимогу суду належних і достатніх доказів наявності підстав для пропозиції позивачу ОСОБА_1 на час попередження про наступне вивільнення, всупереч припису частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», нижчої посади, та неможливості призначення позивача на наявні на той час в Управлінні по роботі з податковим боргом вакантні посади державної служби категорії «Б», з урахуванням фахової підготовки, досвіду та напряму роботи, результатів попередньої діяльності, а також наявних у позивача переваг при залишенні на роботі.

Також відповідач не подав до суду доказів здійснення ним порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися працювати у Фастівському відділі по роботі з податковим боргом та/або були переведені до Управління Головного управління ДПС у Київській області на посади державної служби категорії «Б» з інших органів ДПС, і тих, які підлягали звільненню. Докази того, що особи, які фактично були призначені (переведені) на вакантні станом на 24 вересня 2021 року в Фастівському відділі по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області посади державної служби категорії «Б» (посади начальника відділу, заступника начальника відділу) мали більше переваг порівняно із позивачем ОСОБА_1 стосовно фахової підготовки, досвіду та напряму роботи, результатів попередньої діяльності, ділових та особистих якостей, та інших переваг, визначених статтею 42 Кодексу законів про працю України, відповідач до суду не подав.

При цьому, суд відхиляє як необґрунтовані посилання представника відповідача на обставину прийняття 24 червня 2021 року та 27 вересня 2021 року начальником Головного управління ДПС у Київській області наказу за №36 - о/о та №60 - о/о «Про преміювання працівників ГУ ДПС у Київській області», згідно яких позивача було позбавлено на 100% та 30% премії за травень та вересень 2021 року, відповідно, оскільки зі змісту цих наказів не вбачається за можливе встановити суть і характер допущених позивачем порушень на час обіймання посади, ступінь його вини у допущених порушеннях, а тому як наслідок можливість встановити те, що наведені обставини дійсно могли негативно характеризувати ОСОБА_1 як керівника підрозділу.

Також, зі змісту записів у долученій позивачем до матеріалів справи копій трудової книжки не вбачається за можливе встановити обставини притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за час роботи у Фастівському відділі по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом та застосування до нього тих чи інших видів дисциплінарних стягнень. Доказів, які б підтверджували протилежне відповідач до суду не подав, як доказів того, що саме позбавлення позивача премій були враховані, а тому колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає недоведеними наявність у відповідача винятку для пропонування позивачу перед звільненням нерівнозначної вакантної посади та відповідно дотримання відповідачем встановленого статтею 87 Закону України «Про державну службу» порядку звільнення ОСОБА_1 з посади.

Колегією суддів Шостого апеляційного адміністративного суду враховується, що посада «начальник відділу» у Фастівському відділі по роботі з податковим боргом, що її обіймав позивач ОСОБА_1 перед звільненням, відноситься до посад державної служби категорії «Б».

У попередженні про наступне вивільнення ОСОБА_1 із займаної посади від 24 вересня 2021 року зазначено про наступне вивільнення позивача із займаної посади начальника Фастівського відділу по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». У тексті цього ж попередження зафіксовано, що ОСОБА_1 пропонувалося лише одна вакантна посада - посада старшого державного ревізора-інспектора Бориспільського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області, - що відноситься до категорій посад державної служби «В» (тобто, до категорії нижчих посад державної служби, ні ж та яку обіймав Позивач).

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду звертає увагу, що станом на час попередження позивача ОСОБА_1 про наступне вивільнення (24 вересня 2021 року) з посади начальника Фастівського відділу по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області були вакантними 63 посади, із яких 16 посад державної служби категорії «Б»: заступник начальника Головного управління ДПС у Київській області; начальник управління; начальник Фастівської ДПІ; заступник начальника Бориспільської ДПІ; начальник відділу; шість посад заступників начальників відділу; п`ять посад завідувачів секторів. Станом на 01 листопада 2021 року (тобто, на день звільнення ОСОБА_1 із займаної посади) в апараті Головного управління ДПС у Київській області обліковувалось 56 вакансій, із яких 12 посад державної служби категорії «Б»: заступник начальника Головного управління ДПС у Київській області; начальник управління; заступник начальника Бориспільської ДПІ; начальник відділу; три посади заступників начальників відділу; п`ять посад завідувачів секторів.

Проте, жодна із перелічених рівнозначних вакантних посад позивачу впродовж періоду з 24 вересня 2021 року по 01 листопада 2021 року запропонована не була. Доказів протилежного, як свідчать матеріали справи, відповідачем не надано. Разом з тим, Головним управлінням ДПС у Київській області, поряд з іншим, не було враховано, що ОСОБА_1 в розумінні згаданих вище норм статті 42 КЗпП України є тією особою, яка має переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, як особа, яка є працівником з тривалим безперервним стажем роботи в органах Державної податкової служби, та зокрема в Головному управлінні ДПС у Київській області, - що підтверджується внесеними до трудової книжки серії НОМЕР_1 , з вкладишем серія НОМЕР_2 (дата заповнення 14 листопада 1994 року) записами про періоди роботи ОСОБА_1 в органах ДПС починаючи з 14 листопада 1994 року по 01 листопада 2021 року (в т.ч. про періоди з 09 жовтня 2008 року по 10 вересня 2013 року, з 03 жовтня 2014 року по 01 листопада 2021 року у Головному управлінні ДФС у Київській області та Головному управлінні ДПС у Київській області). Окрім того, згідно поданих позивачем до матеріалів справи копій дипломів: спеціаліста серії НОМЕР_3 , виданого 30 червня 1993 року Київським інженерно-будівельним інститутом, позивач здобув вищу освіту за спеціальністю «системи автоматизованого проектування в будівництві»; магістра державного управління серії А №000174, виданого 01 вересня 1994 року Інститутом державного управління і самоврядування при Кабінеті Міністрів України за спеціальністю «державне управління».

У контексті наведеного, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зауважує, що призначення працівника на певну посаду є дискреційним правом (повноваженнями) відповідної посадової особи державної установи. Разом з цим, на обґрунтоване переконання суду першої інстанції, ці повноваження не можуть реалізовуватися без належного обґрунтування та підстав.

Аналізуючи норми статті 42 КЗпП України, Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2020 року у справі №161/7196/19 сформулював наступний висновок: «Продуктивність праці і кваліфікація працівника потрібно оцінювати окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. Якщо різниця у кваліфікації і продуктивності праці відсутня, перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині 2 статті 42 КЗпП. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишаються на роботі, і тих, які підлягають звільненню».

За рівних умов продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Разом з тим, аналіз наявних у матеріалах справи документів свідчить про не наведення відповідачем обґрунтованих доводів та не подання ним належних і достатніх доказів наявності підстав для пропозиції позивачу лише однієї посади: старшого державного ревізора-інспектора Бориспільського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області,- на час попередження про наступне вивільнення, всупереч приписів частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», яка є нижчою, та неможливості призначення позивача ОСОБА_1 на наявні на той час в Управлінні по роботі з податковим боргом вакантні посади державної служби категорії «Б», з урахуванням фахової підготовки, досвіду та напряму роботи, результатів попередньої діяльності, а також наявних у позивача переваг при на залишенні на роботі.

Крім того, Головним управлінням ДПС у Київській області не було надано до суду доказів здійснення ним порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися працювати в Управлінні по роботі з податковим боргом та/або були переведені до Управління Головного управління ДПС у Київській області на посади державної служби категорії «Б» з інших органів ДПС, і тих, які підлягали звільненню. Докази того, що особи, які фактично були призначені (переведені) на вакантні станом на 24 вересня 2021 року в Фастівському відділі по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області посади державної служби категорії «Б» (посади начальника відділу, заступника начальника відділу) мали більше переваг порівняно із позивачем стосовно фахової підготовки, досвіду та напряму роботи, результатів попередньої діяльності, ділових та особистих якостей, та інших переваг, визначених статтею 42 Кодексу законів про працю України, відповідач не надано.

Проаналізувавши норми права та дослідивши матеріали справи, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що оскаржуваний наказ №678-о від 27 жовтня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Фастівського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області прийнятий безпідставно, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду відхиляє як необґрунтовані посилання представника відповідача на обставину прийняття 24 червня 2021 року та 27 вересня 2021 року начальником Головного управління ДПС у Київській області наказу за №36 - о/о та №60 - о/о «Про преміювання працівників Головного управління ДПС у Київській області», згідно яких позивача було позбавлено на 100% та 30% премії за травень та вересень 2021 року, відповідно, оскільки зі змісту цих наказів не вбачається за можливе встановити суть і характер допущених позивачем порушень на час обіймання посади, ступінь його вини у допущених порушеннях, а тому як наслідок можливість встановити те, що наведені обставини дійсно могли негативно характеризувати ОСОБА_1 як керівника підрозділу.

Крім іншого, із змісту записів копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , з вкладишем серія НОМЕР_2 , не вбачається за можливе встановити обставини притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за час роботи у Фастівському відділі по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом та застосування до нього тих чи інших видів дисциплінарних стягнень. Доказів, які б підтверджували протилежне відповідач до суду не подав, як доказів того, що саме позбавлення позивача премій були враховані, а тому колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає недоведеними наявність у відповідача винятку для пропонування позивачу перед звільненням нерівнозначної вакантної посади та відповідно дотримання відповідачем встановленого статтею 87 Закону України «Про державну службу» порядку звільнення ОСОБА_1 з посади.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За таких обставин, скасування наказу про звільнення працівника із займаної посади, у силу вимог частини першої статті 235 КЗпП України, є підставою для його поновлення на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При цьому, суд звертає увагу, що Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. Однак, повноваження суду при вирішенні трудового спору про поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.

Зважаючи на те, що позивача, як дійшов суд у ході розгляду даної справи, протиправно звільнено з посади начальника Фастівського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області, тому він має бути поновлений на цій посаді з 01 листопада 2021 року.

Крім того, за змістом частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Вимушеним прогулом у розумінні статті 235 Кодексу законів про працю України є період часу протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин, який триває з дня звільнення працівника до дня винесення рішення суду про поновлення його на роботі.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Згідно з пунктом 2 Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку №100).

За даними довідки начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління ДПС у Київській області від 16 вересня 2025 року вих. №90/10-36-10-02-16 щодо розрахунку середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 за період вересень-жовтень 2021 року, розмір середньої плати за останні два календарні місяці перед місяцем звільнення склав 28844,01 грн. за відпрацьовані 42 робочих днів, а розмір середньоденної заробітної плати позивача - 686,76 грн.(т.2 а.с.124).

В ході розгляду цієї справи позивач проти правильності та достовірності здійснених відповідачем обчислень розміру свого середньоденної заробітної плати не заперечував.

Оскільки наказом начальника Головного управління ДПС у Київській області від 27 жовтня 2021 року №678-о «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача було звільнено із займаної посади з 01 листопада 2021 року, то саме з цієї дати обраховується період часу вимушеного прогулу, який завершується 22 жовтня 2025 року (дата ухвалення рішення про поновлення на посаді) та становить 1034 робочих дні.

За наведеного вище, на користь позивача підлягає стягненню сума грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу у розмірі 710109,84 грн (686,76 грн * 1034 робочих днів).

При цьому, у постанові від 20 червня 2018 року у справі №826/808/16 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що за змістом частини другої статті 235 КЗпП України при поновленні на роботі виплата працівнику середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, а законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №572/2429/15-ц, від 29 жовтня 2020 року у справі №826/676/16, від 21 січня 2021 року у справі №2а-3490/10/1870, від 21 жовтня 2021 року у справі №826/2778/14, від 20 вересня 2023 року у справі №757/8304/22, від 12 квітня 2024 року у справі №580/3955/22 та інших.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно зі статтею 235 Кодексу законів про працю України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За таких обставин, рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми за один місяць у розмірі 14421,96 грн (21 робочий день * 686,76 грн) підлягає зверненню до негайного виконання.

Щодо позовної вимоги про стягнення відповідача на користь позивача грошових коштів в якості відшкодування завданої моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У той же час, згідно з частиною п`ятою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

За змістом статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Приписами постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У свою чергу, як зазначено у вказаній постанові, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Зі змісту наведених норми випливає, що основною умовою відшкодування моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №804/2252/14, від 31 січня 2018 року у справі №813/5138/13-а та в рішеннях Верховного Суду від 12 лютого 2018 року у справі №800/500/16, від 01 березня 2018 року у справі № 9901/377/18.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Матеріалами справи встановлено, що в обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди позивач зазначає посилається на незаконне звільнення його з роботи, якою він безперервно займався понад 26 років, 13 із яких на керівних посадах, змусило його суттєво змінити звичний порядок життя та втратити налагоджені десятиліттями життєві зв`язки, шукати іншу роботу і засоби для проживання, а також здобувати третю вищу освіту - юридичну, що безумовно свідчать про заподіяння позивачу ОСОБА_1 - Державному раднику податкової служби ІІІ рангу, - моральної шкоди у заявленому ним розмірі.

Зважаючи на обставини цієї справи, та те, що між вказаними протиправними діяннями стороною відповідача, що здійснювалися в процесі незаконного звільнення позивача та заподіяною останньому моральною шкоди є причинний зв`язок і встановлена вина, яка підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 є обґрунтованими.

Відтак, виходячи із засад справедливості, розумності, виваженості і достатності суд обґрунтовано вказав на необхідність стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в загальній сумі 50000 грн.

У силу частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої та третьої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що відповідно вимог пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору і за подання позову та апеляційної скарги судовий збір не сплачував. З огляду на що у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для розподілу судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі №640/35358/21 - скасувати, постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати наказ начальника Головного управління ДПС у Київській області №678-о від 27 жовтня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 в Головному управлінні ДПС у Київській області на посаді начальника Фастівського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС у Київській області з дати звільнення - з 01 листопада 2021 року.

Стягнути з Головного управління ДПС у Київській області (, адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 листопада 2021 року по 22 жовтня 2025 року у сумі 710109,84 (сімсот десять тисяч сто дев`ять) гривень 84 копійки, з вирахуванням розміру обов`язкових платежів.

Стягнути з Головного управління ДПС у Київській області (, адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення з Головного управління ДПС у Київській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у сумі 14421,96 (чотирнадцять тисяч чотириста двадцять одна) гривня 96 копійок підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: М.І. Кобаль

Ю.К. Черпак