Справа № 320/45139/25
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про зупинення провадження в адміністративній справі

23 жовтня 2025 року м. Київ 320/45139/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., здійснюючи розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративної справи

за позовомКиївської митрополії Української Православної Церкви
доДержавної служби України з етнополітики та свободи совісті
провизнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Київська митрополія Української Православної Церкви звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з етнополітики та свободи совісті, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Державної служби України з етнополітики та свободи совісті Н-127/11 від 27.08.2025 «Про визнання КИЇВСЬКОЇ МИТРОПОЛІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ афілійованою з іноземною релігійною організацією, діяльність якої в Україні заборонена відповідно до статті 3 Закону України «Про захист конституційного ладу у сфері діяльності релігійних організацій».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2025 відкрито провадження у справі, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ст. ст. 257-262 КАС України без повідомлення (виклику) учасників справи.

15 жовтня 2025 року від представника Київської митрополії Української Православної Церкви надійшла заява про зупинення провадження у справі, в якій заявник просить суд зупинити провадження у справі №320/45139/25 до набрання законної сили судовими рішеннями в адміністративних справах:

- №320/31780/25 за позовом Київської митрополії Української Православної Церкви до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 09.05.2025 №543 «Про затвердження Порядку проведення дослідження щодо питання наявності ознак афілійованості релігійної організації з іноземною релігійною організацією, діяльність якої в Україні заборонена»;

- №320/40657/25 за позовом Київської митрополії Української Православної Церкви до Державної служби України з етнополітики та свободи совісті про визнання протиправними та скасування наказів Державної служби України з етнополітики та свободи совісті від 16.05.2025 №Н-70/11 «Про проведення дослідження щодо питання наявності ознак афілійованої Київської Митрополії Української Православної Церкви з іноземною релігійною організацією, діяльність якої в Україні заборонена» та від 08.07.2025 № Н-101/11 «Про виявлення ознак афілійованості Київської митрополії Української Православної Церкви»;

- №320/45143/25 за позовом Київської митрополії Української Православної Церкви до Державної служби України з етнополітики та свободи совісті про визнання протиправним та скасування припису Державної служби України з етнополітики та свободи совісті П-1 від 17.07.2025 про усунення порушень законодавства про свободу совісті та релігійні організації та визнання протиправними дій Державної служби України з етнополітики та свободи совісті щодо оприлюднення на веб-сайті https://dess.gov.ua/ припису П-1 від 17.07.2025 про усунення порушень законодавства про свободу совісті та релігійні організації.

Ознайомившись із заявою представника позивача, проаналізувавши наведені обставини та наявні у справі докази, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) принципами адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Статтею 236 КАС України, визначені підстави обов`язкового зупинення провадження у справі та випадки, коли суд має право зупинити провадження у справі, а також строки зупинення провадження та порядок поновлення зупиненого провадження у справі.

Суд при цьому звертає увагу, що визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, необхідно зокрема ураховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі стосується обставин, від яких залежить можливість її розгляду, і які передбачені статтею 236 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України суд зупиняє провадження у справі в разі: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі відповідно до вказаної норми процесуального права є саме об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи.

Разом з цим об`єктивна неможливість розгляду справи полягає у взаємозв`язку підстав позову, що розглядається, з юридичними фактами, які будуть встановлені судовим рішенням в іншій справі.

Зупинення провадження в адміністративній справі з мотивів наявності іншої справи, яка розглядається в порядку цивільного, кримінального, господарського чи адміністративного судочинства, може мати місце тільки в тому разі, коли в цій, іншій, справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених в адміністративній справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Обставини неможливості розгляду справи судом встановлюються у кожному конкретному випадку залежно від змісту справи.

Також необхідно зазначити, що зупинення провадження у справі з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.236 КАС України, допускається лише тоді, коли рішення у іншій справі не набрало законної сили і продовжувати розгляд справи надалі не є можливим, оскільки в такій, іншій, справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Ця неможливість полягає в тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі і рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору.

Так, предметом позову у справі, що розглядається, є наказ Державної служби України з етнополітики та свободи совісті Н-127/11 від 27.08.2025, прийнятий відповідно до пункту 1 частини першої статті 5-1, частини сімнадцятої статті 16 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Статтею 16 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» встановлено таке.

Повідомлення про початок дослідження питання щодо наявності встановлених статтею 5-1 цього Закону ознак афілійованості релігійної організації, що діє в Україні, з іноземною релігійною організацією, діяльність якої в Україні заборонена відповідно до статті 3 Закону України "Про захист конституційного ладу у сфері діяльності релігійних організацій", центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті.

Після оприлюднення повідомлення про початок дослідження центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, може звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб про надання інформації, пояснень, документів, витягів з публічних електронних реєстрів, які необхідні для здійснення дослідження та встановлення наявності або відсутності ознак афілійованості, визначених статтею 5-1 цього Закону.

Для встановлення ознак афілійованості релігійної організації з іноземною релігійною організацією, діяльність якої в Україні заборонена відповідно до статті 3 Закону України "Про захист конституційного ладу у сфері діяльності релігійних організацій", центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, може використовувати висновки релігієзнавчої експертизи, інформацію, надану іншими центральними органами виконавчої влади, дані публічних електронних реєстрів, а також інформацію, отриману від фізичних та юридичних осіб, з медіа та інших відкритих джерел.

Під час оцінювання наявності або відсутності ознак афілійованості, визначених статтею 5-1 цього Закону, враховується належність, допустимість, достовірність кожного отриманого в ході дослідження факту, висновку, доводу, іншого доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Наявність обставини, на яку будь-яка зацікавлена особа посилається як на підставу своїх доводів або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, на підставі якої встановлюється наявність ознак афілійованості, можуть доводитися до відома релігійної організації одночасно з приписом.

У разі встановлення ознаки афілійованості релігійної організації з іноземною релігійною організацією, діяльність якої в Україні заборонена відповідно до статті 3 Закону України "Про захист конституційного ладу у сфері діяльності релігійних організацій", центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, виносить припис про усунення порушень і направляє його релігійній організації.

Одночасно з направленням припису про усунення порушень центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, складає перелік релігійних організацій, які входять до структури (є частиною) або пов`язані із структурою релігійної організації, щодо якої винесено припис про усунення порушень, та оприлюднює його на своєму офіційному веб-сайті. Зазначений перелік може змінюватися, доповнюватися або уточнюватися відповідно до відомостей, отриманих центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії.

Протягом 30 днів з дня отримання припису про усунення порушень релігійна організація зобов`язана усунути порушення, зазначені у приписі, та надіслати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, звіт про усунення порушень з відповідними підтвердними доказами. Разом із звітом також можуть подаватися заперечення щодо встановлених ознак афілійованості, які стали підставою для винесення припису. Встановлений строк подання звіту може бути продовжений центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, за вмотивованим клопотанням релігійної організації, але не більш як на 60 днів.

Релігійна організація, яка входить до структури (є частиною) або пов`язана із структурою іншої релігійної організації, щодо якої прийнято рішення про визнання її афілійованою з іноземною релігійною організацією, діяльність якої в Україні заборонена відповідно до статті 3 Закону України "Про захист конституційного ладу у сфері діяльності релігійних організацій", разом із звітом про усунення порушень також може подати заперечення проти того, що вона входить до структури (є частиною) або пов`язана із структурою або іншим чином афілійована із такою релігійною організацією.

На підставі зібраних у процесі дослідження матеріалів, у тому числі наданих релігійною організацією звіту та інших документів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, встановлює наявність або відсутність підстав для висновку про усунення порушень або помилковість винесеного припису про усунення порушень. Припис про усунення порушень, винесений помилково, відкликається, про що повідомляється релігійна організація.

При встановленні наявності чи відсутності підстав для висновку про усунення порушень або помилковості винесеного припису про усунення порушень застосовуються правила оцінювання наявності або відсутності ознак афілійованості, встановлені цією статтею.

У разі якщо протягом установленого цією статтею строку релігійна організація не надала звіт про усунення порушень або наданий звіт не підтвердив усунення порушень, зазначених у приписі про усунення порушень, та за відсутності підстав для відкликання припису про усунення порушень відповідна релігійна організація визнається афілійованою з іноземною релігійною організацією, діяльність якої в Україні заборонена відповідно до статті 3 Закону України "Про захист конституційного ладу у сфері діяльності релігійних організацій", про що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії, приймає відповідне рішення, повідомляє відповідну релігійну організацію в письмовій формі та оприлюднює оголошення на своєму офіційному веб-сайті.

З системного аналізу статті 16 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» можна дійти висновку, що прийняттю рішення про визнання релігійної організації афілійованою з іноземною релігійною організацією, діяльність якої в Україні заборонена відповідно до статті 3 Закону України "Про захист конституційного ладу у сфері діяльності релігійних організацій" передує прийняття рішення про дослідження питання щодо наявності встановлених статтею 5-1 цього Закону ознак афілійованості релігійної організації, рішення про встановлення наявності або відсутності ознак афілійованості та, у разі встановлення ознак афілійованості релігійної організації з іноземною релігійною організацією, діяльність якої в Україні заборонена відповідно до статті 3 Закону України "Про захист конституційного ладу у сфері діяльності релігійних організацій", прийняття припису про усунення порушень.

Судом встановлено, у провадженні Київського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа №320/40657/25 за позовом Київської митрополії Української Православної Церкви до Державної служби України з етнополітики та свободи совісті про визнання протиправними та скасування наказів Державної служби України з етнополітики та свободи совісті від 16.05.2025 №Н-70/11 «Про проведення дослідження щодо питання наявності ознак афілійованої Київської Митрополії Української Православної Церкви з іноземною релігійною організацією, діяльність якої в Україні заборонена» та від 08.07.2025 № Н-101/11 «Про виявлення ознак афілійованості Київської митрополії Української Православної Церкви» та адміністративна справа №320/45143/25 за позовом Київської митрополії Української Православної Церкви до Державної служби України з етнополітики та свободи совісті про визнання протиправним та скасування припису Державної служби України з етнополітики та свободи совісті П-1 від 17.07.2025 про усунення порушень законодавства про свободу совісті та релігійні організації та визнання протиправними дій Державної служби України з етнополітики та свободи совісті щодо оприлюднення на веб-сайті https://dess.gov.ua/ припису П-1 від 17.07.2025 про усунення порушень законодавства про свободу совісті та релігійні організації.

Отже, враховуючи предмет та підстави звернення Київської митрополії Української Православної Церкви з даним позовом, суд дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення справ №320/40657/25 та №320/45143/25, відтак, про наявність підстав для зупинення розгляду адміністративної справи №320/45139/25 до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі №320/40657/25 та в адміністративній справі №320/45143/25.

Щодо посилань представника позивача на наявність об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи №320/31780/25 за позовом Київської митрополії Української Православної Церкви до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 09.05.2025 №543 «Про затвердження Порядку проведення дослідження щодо питання наявності ознак афілійованості релігійної організації з іноземною релігійною організацією, діяльність якої в Україні заборонена», суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, враховуючи закріплені Кодексом адміністративного судочинства України правила щодо втрати чинності нормативно-правовим актом (або його окремої частині) лише з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, суд вважає, що рішення у справі №320/31780/25 не впливає на спірні правовідносини, які виникли у цій справі.

Отже, судом не встановлено необхідних умов для зупинення провадження у справі, які передбачені п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України, до набрання законної сили судовим рішенням Київського окружного адміністративного суду у справі №320/31780/25.

З огляду на вищевикладене, заява представника позивача про зупинення провадження у справі до розгляду справ №320/31780/25, №320/40657/25, №320/5143/25 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 236, 241, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву представника Київської митрополії Української Православної Церкви про зупинення провадження у справі до розгляду справ №320/31780/25, №320/40657/25, №320/5143/25 задовольнити частково.

2. Зупинити провадження у справі №320/45139/25 до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі №320/40657/25 та до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі №320/45143/25.

3. Запропонувати учасникам справи після усунення обставин, які стали підставою для зупинення провадження у справі, повідомити про це суд.

4. Копію ухвали надіслати сторонам у справі.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Жукова Є.О.