Справа № 607/24541/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 607/24541/24 пров. № А/857/25756/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2025 року, що ухвалив суддя Ромазан В.В. у м. Тернополі, у справі № 607/24541 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ББА № 050073 від 24 жовтня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вважає спірну постанову незаконною, оскільки при її винесенні відповідач не дотримався вимог законодавства України щодо оформлення постанови про адміністративне правопорушення.

Зокрема, відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачкою правопорушення, а також не дослідив докази, що підтверджують факт вчинення правопорушення.

Позивачка також вказала, що відповідач не повідомив її про конкретну причину зупинки транспортного засобу, а вимога щодо пред`явлення посвідчення водія та інших документів не мала правових підстав, оскільки ОСОБА_1 не вчиняла та не мала наміру вчиняти адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідач, здійснюючи розгляд справи, не надав позивачці можливості реалізувати права, передбачені ст. 268 КУпАП, не забезпечив належну підготовку до розгляду справи, не оголосив посадову особу, яка розглядала справу, не вирішив подані клопотання та не дослідив докази, що підтверджують винуватість позивачки.

Позивачка також вважає, що відповідач порушив встановлений порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з викладеним, позивачка просила суд скасувати спірну постанову як таку, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

22 травня 2025 року Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області ухвалив рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовив у повному обсязі.

Приймаючи рішення у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що 24 жовтня 2024 року позивачка керувала транспортним засобом у зоні дії дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» та не пред`явила на законну вимогу працівника поліції документи, передбачені чинним законодавством.

Надані докази підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а доводи позивачки щодо порушення процедури розгляду справи спростовуються матеріалами адміністративної справи.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржила позивачка, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позову.

Позивачка обґрунтовує свою позицію тим, що відповідач не повідомив їй конкретну причину зупинки транспортного засобу, а вимога відповідача щодо пред`явлення посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та страхового полісу не мала правових підстав, оскільки ОСОБА_1 не вчиняла та не мала наміру вчиняти правопорушення, а інших законних підстав для перевірки документів у відповідача не було.

Крім того, відповідач не надав належних і допустимих доказів факту порушення Правил дорожнього руху України позивачкою ні під час зупинки транспортного засобу, ні в ході судового розгляду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність оскарженої постанови.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що, згідно з постановою серії ББА №050073 від 24 жовтня 2024 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому в автоматичному режимі, 24 жовтня 2024 року о 08:45 год. у місті Тернополі по вул. Торговиця, 30 (територія ЗОШ № 24) Черкас О.В. здійснила проїзд транспортним засобом марки «Ford B-MAX», державний номерний знак НОМЕР_1 , у зоні дії дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено».

Крім того, на законну вимогу працівника поліції ОСОБА_1 не пред`явила свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія відповідної категорії та страховий поліс, чим порушила вимоги пунктів 8.4 (в), 2.1 (а), (б), (ґ) Правил дорожнього руху України.

На підставі зазначеної постанови позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП із застосуванням ст. 36 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

У постанові зазначено, що додаються відеоматеріали з нагрудних камер працівників поліції № 472411/474474.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до розділу 3 «Заборонні знаки» та розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, дорожній знак 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» встановлюється з метою заборони руху всіх механічних транспортних засобів.

Дія цього знака не поширюється на: транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами; водіїв з інвалідністю, які керують мотоколяскою або автомобілем, позначеним розпізнавальним знаком «Водій з інвалідністю»; водіїв, які перевозять пасажирів з інвалідністю за умови наявності документів, що підтверджують інвалідність пасажира (крім випадків, коли інвалідність має очевидні зовнішні ознаки); транспортні засоби, що обслуговують громадян або належать громадянам, які проживають чи працюють у зоні дії знаку; транспортні засоби, що обслуговують підприємства, розташовані в межах позначеної зони.

У зазначених випадках транспортні засоби повинні в`їжджати до зони дії знаку та виїжджати з неї на найближчому перехресті до місця призначення.

Зона дії знаку 3.2 поширюється від місця його встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де перехрестя відсутні до межі населеного пункту.

Дія знаку не переривається в місцях виїзду з прилеглих територій та в місцях прилягання польових, лісових та інших доріг без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Відповідальність за це порушення Правил дорожнього руху визначена ч.1 ст. 122 КУпАП, відповідно до якої порушення вимог дорожніх знаків тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 2.1 «б» Правил дорожнього руху передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.

Відповідальність за це порушення Правил дорожнього руху регулюється ч.1 ст. 126 КУпАП, згідно з якою, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена доказами.

Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України, докази суду надають учасники справи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що ОСОБА_1 вчинила адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 122 та частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), а саме: порушення вимог дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено», встановленого на підставі Схеми організації дорожнього руху, погодженої Управлінням патрульної поліції в Тернопільській області, Управлінням житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради 27.08.2020 року; непред`явлення на вимогу працівника поліції свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія відповідної категорії та страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Із відеозапису із нагрудної камери працівника поліції, апеляційний суд встановив те, що автомобіль позивачки заїхав в зону дії дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено», після чого автомобіль зупинили працівники поліції, а також те, що під час перевірки документів позивачка не надала реєстраційний документ на транспортний засіб, що підтверджує наявність в діях позивачки складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч.1 ст.126 КУпАП.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи постанову від 24 жовтня 2024 року серії ББА № 050073, діяв у межах своїх повноважень відповідно до статті 19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки, апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 286, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2025 року в справі № 607/24541/24- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель