Справа № 200/1533/25
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року справа №200/1533/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гайдара А.В., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі № 200/1533/25 (головуючий І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у якому просив суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком № 60 від 15.11.2024 року ОСОБА_1 ; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.11.2024 року та зарахувати до страхового стажу період строкової військової служби з 02.11.1980 року по 16.12.1982 року та період роботи в колгоспі ім. Леніна Колхозобадського району з 01.07.1992 року по 25.09.1997 року, з 25.09.1997 року по 26.01.1998 року, з 02.02.1998 року по 29.04.1998 року, з 04.05.1998 року по 01.08.2002 року, з 02.07.2001 року по 21.06.2005 року, з 26.06.2005 року по 18.07.2005 року, з 18.07.2005 року по 11.11.2005 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 60 від 15.11.2024 року йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Отже позивач вважає таке рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправним та такими, що порушує його права на отримання пенсії, у зв`язку із чим змушений був звернутися до суду із даним позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі № 200/1533/25 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком № 60 від 15.11.2024 року ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.11.2024 року та зарахувати до страхового стажу період строкової військової служби з 02.11.1980 року по 16.12.1982 року та період роботи в колгоспі ім. Леніна Колхозобадського району з 01.07.1992 року по 25.09.1997 року, з 25.09.1997 року по 26.01.1998 року, з 02.02.1998 року по 29.04.1998 року, з 04.05.1998 року по 01.08.2002 року, з 02.07.2001 року по 21.06.2005 року, з 26.06.2005 року по 18.07.2005 року, з 18.07.2005 року по 11.11.2005 року. Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

11 листопад 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фону України із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15 листопада 2024 року № 60 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідно до спірного рішення страховий стаж позивача становить 26 років 06 місяців 21 день.

До страхового стажу ОСОБА_1 на зараховано період строкової військової служби з 02.11.1980 року по 16.12.1982 року згідно військового квитка від 17.10.1980 року, оскільки запис про звільнення з військової служби не засвідчений печаткою; згідно трудової книжки від 11.09.1980 року серія НОМЕР_3 період роботи в колгоспі ім. Леніна Колхозобадського району з 10.09.1990 року по 25.06.1992 року (відсутні відомості про трудову участь у громадському господарстві); 3) періоди роботи з 01.07.1992 року по 25.09.1997 року, з 25.09.1997 року по 26.01.1998 року, з 02.02.1998 року по 29.04.1998 року, з 04.05.1998 року по 01.08.2002 року, з 02.07.2001 року по 21.06.2005 року, з 26.06.2005 року по 18.07.2005 року, з 18.07.2005 року по 11.11.2005 року на території Таджикістану, оскільки з 02.12.2022 року набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 19.11.2022 року № 1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного законодавства. На сьогодні двосторонні угоди/договори в галузі пенсійного законодавства між Україною та Республікою Таджикистан не укладено.

Вважаючи такі дії Пенсійного фонду протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058).

Закон України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року за № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до положень частини 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01.01.2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2024 по 31.12.2024 - не менше 31 року.

Тобто, починаючи з 01.01.2024 року право на призначення на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років за наявності необхідного стажу в період з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року - не менше 31 року.

Як свідчать матеріали справи, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто для призначення пенсії йому на момент призначення пенсії за віком після досягнення 60 років необхідно мати наявного страхового стажу не менше 31 рік

Статтею 24 Закону № 1058-IV закріплено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду проходження ним строкової військової служби з 02.11.1980 року по 16.12.1982 року, суд зазначає наступне.

Як вбачається з запису № 3 трудової книжки серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 в період з 02.11.1980 року по 24.12.1982 року проходив службу в радянській армії.

Факт служби позивача в радянській армії в період з 02.11.1980 року по 24.12.1982 року також підтверджується й військовим квитком серії НОМЕР_4 .

Як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 15 листопада 2024 року № 60 період проходження позивачем військової служби, оскільки запис про звільнення з військової служби не засвідчений печаткою.

Згідно ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності останньої або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, який затвердив постановою від 12 серпня 1993 року № 637 Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із підпунктом а пункту 2.17 Інструкції № 162 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів запис про час служби у складі Збройних Сил СРСР, в органах Комітету державної безпеки СРСР та Міністерства внутрішніх справ СРСР, у всіх видах охорони, де на тих, хто проходить службу, не поширюється законодавство про працю та державне соціальне страхування, із зазначенням дати призову (зарахування) та дати звільнення зі служби.

В свою чергу відсутність печатки на титульній сторінці та у призвані на військову службу позивача не може бути правомірною підставою для відмови у реалізації права особи на пенсійне забезпечення, оскільки, зважаючи на норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110.

Отже позивач, як фізична особа не може відповідати за заповнення своєї трудової книжки або інших документів посадовими особами підприємства на якому він працював (в даному випадку де проходив військову службу).

Зокрема, Верховний Суд висловлював в постановах від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а та від 04.09.2018 року у справі № 423/1881/17 позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 року у справі № 346/1454/17 зроблено правовий висновок, що право позивача на зарахування до страхового стажу періоду перебування на військовій службі прямо передбачено нормами частини другої статті 8 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей і не потребує додаткового підтвердження. Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 року в справі № 638/18467/15-а та від 25.04.2019 року в справі № 593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 року в справі № 687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Більш того, суд зазначає, що посадовими особами Пенсійного фонду було застосовано надмірний формалізм, оскільки позивач надав два різних документа, якими було підтверджено період проходження ним військової служби у лавах радянської армії.

Частиною 4 статті 24 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах передбачених законодавством, що діяло раніше.

На період проходження позивачем військової служби діяло Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590.

Пунктом к частини 1 пункту 109 вказаного Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних сил СРСР.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Пенсійним фондом протиправно не зараховано період проходження військової служби позивача з 02.11.1980 року по 16.12.1982 року до страхового стажу ОСОБА_1 .

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи в колгоспі ім. Леніна Колхозобадського району з 10.09.1990 року по 25.06.1992 року, у зв`язку із відсутністю відомостей про трудову участь у громадському господарстві, суд зазначає наступне.

Як вбачається із записів №№ 11, 12 трудової книжки серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 в період з 10.09.1990 року по 25.06.1992 року працював на посаді токаря 5го розряду в колгоспі ім. Леніна Колхозобадського району.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (частина третя статті 24 Закону № 1058-ІV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004 року), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

До стажу роботи, серед іншого, також зараховується: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків, ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Законодавець, крім роботи, виконуваної на підставі трудового договору на підприємствах, передбачив можливість зарахування до страхового стажу час догляду за дітьми до досягнення трирічного віку, періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок

Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Як встановлено статтею 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктами 1, 2 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Отже у записі № 11 трудової книжки позивача зазначено 10.09.1990 року прийнятий в члени колгоспу ім. Леніна Колхозобадського району на посаду токаря 5го розряду.

У записі № 12 зазначено звільнений з роботи у відповідно до ст. 35 КзПП.

Записи про звільнення засвідчені підписами уповноважених осіб та скріплені печаткою колгоспу.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду (постанови від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 року у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 року у справі № 577/2688/17, від 31.03.2020 року у справі № 446/656/17, від 21.05.2020 року у справі № 550/927/17) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей.

Натомість відповідач лише обмежився тим, що не зарахував спірні періоди до страхового стажу позивача, вказавши однією з підстав відсутність відомостей про трудову участь у громадському господарстві. Не зарахувавши до страхового стажу трудову діяльність позивача у колгоспі, відповідач діяв протиправно.

Щодо не зарахування періодів роботи позивача з 01.07.1992 року по 25.09.1997 року, з 25.09.1997 року по 26.01.1998 року, з 02.02.1998 року по 29.04.1998 року, з 04.05.1998 року по 01.08.2002 року, з 02.07.2001 року по 21.06.2005 року, з 26.06.2005 року по 18.07.2005 року, з 18.07.2005 року по 11.11.2005 року на території Таджикістану, оскільки з 02.12.2022 року набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 19.11.2022 року № 1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного законодавства, суд зазначає наступне.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До дати набрання чинності Законом України № 1058-IV, а саме до 01.01.2004 року стаж вимірювався часом роботи - трудовий стаж. Так відповідно до норм Закону СРСР Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР, який набрав чинності 15.05.1990 року, норм Закону України Про пенсійне забезпечення, що набрав чинності 01.01.1992 року та в редакції Закону від 11.02.1998 року, що діяла станом на 18.08.1999 року до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Необхідно зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України № 1058, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та Таджикистан (надалі Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (ст. 5 Угоди).

Відповідно до ст. 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Згідно із ч. 3 ст. 6 Угоди, обчислення пенсій відбувається із заробітку (доходів) за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж. У тому випадку якщо у державах-учасницях Угоди введено національну валюту, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Відповідно до абз. 5 пп. 3 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (надалі - Порядок № 22-1), особи, яким пенсія відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення призначається з урахуванням заробітної плати, отриманої за періоди роботи на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), надають довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що заробіток (дохід) за періоди роботи на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при обчисленні розміру пенсії за умови надання особою довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях).

Як встановлено судом, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області під час розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії, не було здійснено зарахування до страхового стажу періодів його роботи на території Таджикинстану з 01.07.1992 року по 25.09.1997 року, з 25.09.1997 року по 26.01.1998 року, з 02.02.1998 року по 29.04.1998 року, з 04.05.1998 року по 01.08.2002 року, з 02.07.2001 року по 21.06.2005 року, з 26.06.2005 року по 18.07.2005 року, з 18.07.2005 року по 11.11.2005 року, згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 (записи №№ 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25,26), оскільки з 02.12.2022 року набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року № 1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного законодавства.

Однак, суд звертає увагу, що відповідно до Постанови КМУ від 19.11.2022 року № 1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення (надалі Постанова № 1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022 року. Отже, до набрання чинності Постановою № 1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в Таджикистані, оскільки вказана Угода була чинною на період роботи позивача в Таджикистані.

Окрім цього, згідно приписів пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської соціальної хартії та ст. 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав № 01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди.

Трудовий стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при призначенні пенсії, що узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, які викладені у постановах від 27.02.2018 року у справі № 361/4899/17, від 12.06.2018 року у справі № 686/4988/15, від 31.10.2018 року у справі № 459/955/15-а.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку, відповідачем не може бути відмовлено у врахуванні стражу позивача за періоди його роботи на території Таджикистану.

Пенсійним фондом протиправно не зараховано до страхового стажу періоду роботи позивача на території Таджикистану в період з 01.07.1992 року по 25.09.1997 року, з 25.09.1997 року по 26.01.1998 року, з 02.02.1998 року по 29.04.1998 року, з 04.05.1998 року по 01.08.2002 року, з 02.07.2001 року по 21.06.2005 року, з 26.06.2005 року по 18.07.2005 року, з 18.07.2005 року по 11.11.2005 року.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 60 від 15 листопада 2024 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.11.2024 року та зарахувати до страхового стажу період строкової військової служби з 02.11.1980 року по 16.12.1982 року та період роботи в колгоспі ім. Леніна Колхозобадського району з 01.07.1992 року по 25.09.1997 року, з 25.09.1997 року по 26.01.1998 року, з 02.02.1998 року по 29.04.1998 року, з 04.05.1998 року по 01.08.2002 року, з 02.07.2001 року по 21.06.2005 року, з 26.06.2005 року по 18.07.2005 року, з 18.07.2005 року по 11.11.2005 року.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі № 200/1533/25 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі № 200/1533/25 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді А.В. Гайдар

І.В. Сіваченко