Справа № 400/9133/25
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2025 р. № 400/9133/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , ,
до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, ,
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; стягнення моральної шкоди 10000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач), в якій позивач просив суд:

визнати дії відповідача щодо відмови мені продовжити виплачувати пенсію по інвалідності в період з 09.08.2025 по 31.10.2025 протиправними;

зобов`язати відповідача продовжити нараховувати та виплачувати мені пенсію по інвалідності на період з 09.08.2025 по 31.10.2025;

стягнути з відповідача на мою користь матеріальну компенсацію у розмірі 10000 гривень за завдані мені моральні страждання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є особою з інвалідністю війни 3 групи та отримував пенсію по інвалідності на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV). 25.01.2024 рішенням медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК) він був визнаний особою з інвалідністю 3 групи через захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини на період до 01.07.2024, а також на підставі пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 08.03.2022 № 225 «Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України» (далі Постанова № 225). З 24.10.2024 позивача було звільнено з військової служби за станом здоров`я. З моменту отримання інвалідності і по 08.08.2025 він отримував пенсію. Однак, 18.08.2025 відповідач зробив новий перерахунок його пенсії, і позивач був її позбавлений заднім числом з 09.08.2025. На його думку, такі дії відповідача є протиправними, бо згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» (далі Постанова № 1338) відповідач зобов`язаний був виплачувати йому пенсію по інвалідності по 31.10.2025. Позивач стверджує, що внаслідок системного порушення відповідачем його прав йому було завдано значних моральних страждань, що серйозно позначилось на його житті. Розмір моральної шкоди він оцінив у розмірі 10000,00 гривень.

09.09.2025 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну компенсацію у розмірі 25988,06 грн за завдані йому моральні страждання.

У відзиві на позовну заяву від 10.09.2025 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволені відмовити повністю. Відзив умотивовано тим, що позивач перебуває на обліку як отримувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-ІV. Відповідно до даних виписки з акту огляду МСЕК від 25.01.2024 серія 12 ААГ № 511578 пенсія по інвалідності ІІІ групи, причина інвалідності поранення, пов`язане із захистом Батьківщини встановлена позивачу на період з 18.01.2024 по 31.07.2024. Оскільки в Законі України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування медико-соціальної експертизи та впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» (далі Закон № 4170-ІХ) та Постанові № 1338 немає норми про подовження зазначеним особам інвалідності, виплата пенсій проводиться по 08.08.2025. Тому виплату йому пенсії по інвалідності припинено з 09.08.2025 відповідно до Постанови № 1338. Відповідач також звернув увагу на те, що вказані позивачем у позовній заяві розрахунок і оцінка душевних страждань є суб`єктивними і не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами.

11.09.2025 позивач подав відповідь на відзив позивач попросив суд звернути увагу, зокрема, на той факт, що дата « 08 серпня 2025 року», яким позивач оперує у відзиві та яка, на думку фахівців відповідача, є останнім днем мого статусу людини з інвалідністю, абсолютно надумана: вона відсутня в будь-якому чинному нормативно правовому документі.

17.09.2025 до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну компенсацію у розмірі 62951,41 грн за завдані йому моральні страждання та грубе порушення його матеріальних прав.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (у письмовому провадженні), а також про витребування у відповідача доказів.

12.09.2025 і 06.10.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвали про прийняття до розгляду заяв позивача про збільшення позовних вимог відповідно від 09.09.2025 і від 17.09.2025.

У встановлений судом строк відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву з врахуванням заяви позивача від 17.09.2025 не скористався.

Натомість 12.09.2025 відповідач надав витребувані в нього ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.08.2025 докази.

09.09.2025 і 21.09.2025 позивач подав до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, які були судом долучені до матеріалів справи.

Розглянувши заяви по суті, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни 3 групи та отримував пенсію по інвалідності на підставі Закону № 1058-IV.

З 24.02.2022. він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.02.2022 № 36.

В період проходження військової служби, 12 червня 2023 року позивач МСЕК був визнаний інвалідом 3 групи через захворювання, пов`язані із проходженням військової служби, на період до 01 липня 2024 року.

Згідно з Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 25.01.2024 серія 12ААГ № 511578 позивачу встановлено до 01.07.2024 інвалідність 3 групи, яка пов`язана із захистом Батьківщини.

Після 01.07.2024 повторну медико-соціальну експертну комісію позивач не проходив.

Постановою 18 Регіональної військово-лікарської комісії від 08.10.2024 № 89 позивач визнаний непридатним до військовій служби з виключенням з військового обліку.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24.10.2024 № 144-РС позивача звільнено з військової служби у відставку на підставі підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

Відповідно до рішення відповідача від 03.02.2025 № 08/03-08р позивачу було відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 у справі № 400/1996/25, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.09.2025, визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 03.02.2025 № 08/03-08р та зобов`язано відповідача з 28.01.2025 призначити та виплатити позивачу пенсію по інвалідності згідно із Законом № 1058-IV на підставі його пенсійної справи та подання ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.01.2025 № 6650 для призначення пенсії.

Згідно з рішенням відповідача від 28.07.2025 № 79 позивачу здійснено перерахунок пенсії по інвалідності за період з 18.01.2024 по 31.10.2025.

Відповідно до рішення відповідача від 19.08.2025 № 79 позивачу здійснено перерахунок пенсії по інвалідності та встановлено її на період з 18.01.2024 по 08.08.2025. Відтак з 09.08.2025 позивач не отримує пенсію по інвалідності.

За результатами розгляду заяв позивача про поновлення виплати йому пенсії по інвалідності відповідач листом від 22.08.2025 № 13032-11871/А-02/8-1400/25 відмовив у їх задоволенні.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ) пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Згідно зі статтею 26 Закону №2262-ХІІ пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією, а особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться лише за їх заявою.

Згідно з абзацом першим пункту 2 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02.03.2023 № 10-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402 (далі Порядок № 3-1) заява про призначення пенсії за вислугу років, по інвалідності подається військовослужбовцем, звільненим зі служби, та особою, яка має право на пенсію згідно із Законом або відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку (заява про призначення/перерахунок пенсії), до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Міністерства юстиції України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби судової охорони, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Національної поліції України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Управління державної охорони України (далі - уповноважений орган (структурний підрозділ)), за останнім місцем служби.

Абзацом першим пункту 11 розділу І Порядку № 3-1 передбачено, що днем звернення за призначенням пенсії є день подання до органу, що призначає пенсію, заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою дата їх відправлення уповноваженим органом (структурним підрозділом).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку № 3-1 для призначення пенсії по інвалідності орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від медико-соціальної експертної комісії виписку з акта огляду МСЕК про визнання заявника особою з інвалідністю.

Абзацами дванадцять і тринадцять пункту 3 Постанови № 1338 встановлено, що у разі коли особі інвалідність (із зазначенням строку повторного огляду) була встановлена до набрання чинності цією постановою відповідно до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи» (Офіційний вісник України, 2009 р., № 95, ст. 3265), і строк повторного огляду припав на період воєнного стану на території України, але яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 8 березня 2022 р. № 225 «Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період воєнного стану на території України» (Офіційний вісник України, 2022 р., № 25, ст. 1310) не проходила такий повторний огляд в медико-соціальних експертних комісіях, то чоловіки віком від 25 до 60 років, яким була встановлена друга або третя група інвалідності із зазначенням строку повторного огляду, зобов`язані у період з 1 квітня 2025 р. до 1 листопада 2025 р. пройти оцінювання повсякденного функціонування відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою.

Незалежно від дати прийняття рішення про встановлення інвалідності (із зазначенням строку повторного огляду) для осіб з інвалідністю з числа військовослужбовців Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) продовжується на період проходження ними військової служби (служби) та протягом 60 календарних днів з дати звільнення з військової служби (служби) або до дати проведення оцінювання повсякденного функціонування особи (абзац двадцятий пункту 3 Постанови № 1338).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 у справі № 400/1996/25, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.09.2025, встановлено, що оскільки інвалідність позивачу була встановлена 24.01.2024, тобто до набрання законної сили Постановою № 1338 (26.11.2024), строк повторного огляду припав на період воєнного стану на території України, позивач зобов`язаний пройти медогляд у період з 01.04.2025 до 01.11.2025 для оцінювання повсякденного функціонування. Тобто до 01.11.2025 інвалідність позивачу продовжена.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки у справі № 400/1996/25 брали участь ті самі особи, що і в цій справі, тому обставини встановлені у рішенні Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 у справі № 400/1996/25 мають преюдиціальне значення при вирішенні справи № 400/9133/25.

Враховуючи вищезазначене та те, що у період з 30.06.2025 до 19.08.2025 до Постанови № 1338 не було внесено жодних змін, суд прийшов до висновку, що рішення відповідача від 19.08.2025 № 79, згідно з яким позивачу припинено виплату пенсії по інвалідності з 09.08.2025, є протиправним.

Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відтак судовому захисту підлягають лише порушені права. Тому позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити пенсію по інвалідності до 31.10.2025 є передчасними.

Що стосується позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди за завдані відповідачем позивачу моральні страждання та грубе порушення його матеріальних прав, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17.

Так, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49 мотивувальної частини).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52 мотивувальної частини).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56 мотивувальної частини).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Верховний суд у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (пункт 51 мотивувальної частини).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (пункт 53 мотивувальної частини).

Суд зазначає, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки завдана моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не подав до суду жодних доказів, а суд не встановив, наявності обставин, які свідчили б про те, що внаслідок неправовірних дій відповідача негативні емоції позивача досягли такого рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою

А це зумовлює відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача, і, відповідно, задоволення позовних вимог в цій частині.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 у продовжені виплачувати йому пенсію по інвалідності в період з 09.08.2025 по 31.10.2025.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 09.08.2025 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

9. Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54020; ).

10. Повний текст рішення суду складений 24.10.2025.

Суддя В.Г.Ярощук