Справа № 500/1262/25
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/1262/25 пров. № А/857/17673/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Глушка І.В., Іщук Л.П.,

секретаря судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року (головуючий суддя Мандзій О.П., м. Тернопіль) по справі за адміністративним позовом Шумської міської ради до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача державний навчальний заклад «Шумське професійно-технічне училище» про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Шумська міська рада звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача державний навчальний заклад «Шумське професійно-технічне училище» в якому просила: визнати незаконними та скасувати постанови старшого державного виконавця Відділу Герелевич О.М. про відкриття виконавчого провадження від 20.02.2025 № 77271339, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.02.2025 № 77271339, про стягнення виконавчого збору від 20.02.2025 № 77271339.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення виконавчого збору від 20.02.2025 ВП №77271339.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції оскаржило його в апеляційному порядку, просить таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження №77271339 з примусового виконання виконавчого листа №500/7643/21 від 20.06.2022, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом Тернопільської області про зобов`язання Шумської міської ради повторно розглянути заяву Державного навчального закладу «Шумське професійно-технічне училище» про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності за кадастровими номерами :01:001:1911, площею 9,7756 га, та :01:001:1932, площею 0,6836 га, розташованих за межами села Круголець Кременецького (колишнього Шумського) району в постійне користування Державного навчального закладу «Шумське професійно-технічне училище» для дослідних та навчальних цілей, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

Керуючись статтями 3,4,24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження», 20.02.2025 (далі Закон №1404-VІІІ) державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено на адресу сторін виконавчого провадження.

Керуючись статтями 3,27,40 Закону України «Про виконавче провадження», 20.02.2025 державним виконавцем Відділу винесено постанову про стягнення виконавчого збору, копії якої направлено на адресу боржника.

Керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження», 20.02.2025 державним виконавцем Відділу винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, копії якої направлено на адресу боржника.

У відповідності до ст.1 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 10 Закону №1404-VІІІ заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ч.ч. 1, 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч.2 ст. 27 цього ж Закону).

Відповідно до частини 4 вказаної вище статті Закону, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VІІІ визначено вичерпний перелік підстав, за яких виконавчий збір не стягується. Крім того, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (ч.7ст.27 Закону №1404-VІІІ).

Частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього ж Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15розділу VШ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Окремі питання організації виконання судових рішень визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України №512/5від 02.04.2012 (далі -Інструкція №512/5, в редакції, чинній на час прийняття оспорюваних постанов).

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону №1404-VІІІ. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Отже, системний аналіз положень статті 26, статті 27 Закону №1404-VІІІ, Інструкції №512/5в аспекті спірних правовідносин, дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання виконавчого документа. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню.

Верховний Суд у постановах від 28.04.2020 по справі №480/3452/19, від 20.11.2019 по справі №480/1558/19 дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови.

Стягнення з боржника виконавчого збору під час відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України. Дана правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом у постановах від 23.01.2019 року (справа №703/1086/17), від 13.02.2019р. (справа № 295/13991/16-а), та від 19.09.2019р. (справа №420/1373/19).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду по справі № 380/22356/23 від 16.01.2024.

Стягувач скористався свої законним правом пред`явити виконавчий документ до виконання.

Зазначений виконавчий лист є чинним і не визнаний таким, що не підлягає виконанню, крім того, його видано на виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Виконавчий лист оформлений відповідно до установлених статтею 4 Закону №1404- VIII вимог до виконавчого документу та звернутий до примусового виконання в межах строку пред`явлення до виконання, визначеного статтею 12 цього ж Закону.

За таких обставин обов`язком державного виконавця було винести постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки інакшого варіанту його правомірної поведінки не існує.

Приписами статті 26 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Державним виконавцем перевірено відповідність виконавчого документу вимогам чинного законодавства, та прийнято законне рішення про відкриття виконавчого провадження.

Стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання виконавчого документа. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню.

Посилання скаржника на добровільне виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження, а також невчинення виконавцем жодних примусових дій у межах відкритого провадження не свідчить про протиправність дій виконавця, оскільки за своєю правовою природою виконавчий збір є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, які здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема у постанові від 09 грудня 2021 року по справі №520/7192/20, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

У даному випадку виконавчий збір є фіксованою платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються державним виконавцем, а винесення постанови про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком виконавця, визначеним ч. 4 ст. 27 Закону №1404-VІІІ.

При цьому, за правилами частини третьої статті 27 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішення немайнового характеру передбачає стягнення виконавчого збору у розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи, чим спростовуються доводи апелянта про обов`язковість наявності повернутих, стягнених сум чи вартості майна для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до приписів Закону №1404-VІІІ, стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з відкриттям виконавчого провадження також є обов`язком державного виконавця та пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору, а також визначити розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Додатково інформує, що станом на 30.04.2025 жодна інформація про виконання рішення суду згідно виконавчого листа №500/7643/21 від 20.06.2022, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом Тернопільської області на адресу Відділу не надходила. Постанова про закінчення виконавчого провадження не виносилась.

Отже, станом на 30.04.2025 виконавче провадження не закінчено, жодна інформація про виконання рішення суду на адресу Відділу не надходила.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.02.2022 у справі № 500/7643/21 зобов`язано Шумську міську раду повторно розглянути заяву ДНЗ «Шумське професійно-технічне училище» про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності за кадастровими номерами :01:001:1911, площею 9,7756 га, та :01:001:1932, площею 0,6836 га, розташованих за межами села Круголець Кременецького (колишнього Шумського) району в постійне користування ДНЗ «Шумське професійно-технічне училище» для дослідних та навчальних цілей, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення. 20.06.2022 Тернопільським окружним адміністративним судом видано відповідний виконавчий лист.

На пленарному засіданні сесії Шумської міської ради, яка відбулася 20.02.2025, прийнято рішення №7299 «Про розгляд заяви ДНЗ «Шумське ПТУ», яким відмовлено ДНЗ «Шумське професійно-технічне училище» у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності сільськогосподарського призначення для дослідних і навчальних цілей із земельних ділянок, які розташовані за межами села Круголець Кременецького району Тернопільської області з кадастровими номерами: :01:001:1911, площею 9,7756 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства; :01:001:1932, площею 0,6836 га, з цільовим призначенням: землі запасу, через розташування більшої частини земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1911 в території проектної садибної забудови та проектній громадській території, та земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1932 в території проектної садибної забудови, а саме: на підставі ч.3 ст.123 Земельного кодексу України, у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельних ділянок Генеральному плану міста Шумськ.

Разом з цим, 20.02.2025 державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №70509356 з виконання виконавчого листа №500/7643/21 від 20.06.2022, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом.

Також в межах виконавчого провадження № 77271339 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000,00 грн та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 250,00 грн.

26.02.2025 та повторно 02.04.2025 позивачем проінформовано відповідача про виконання судового рішення. На даний час виконавче провадження №70509356 є незавершеним.

Не погоджуючись з такими рішеннями суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи спір суд першої інстанції виходив того, що відповідно до ч.1 ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII).

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII).

Пунктом 1 ч.1 ст.26 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч.5 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Положеннями ч.1, 3, 4 ст.27 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з ч.3 ст.40 Закону №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, виконавчий збір підлягає стягненню в порядку та розмірі, визначеному Законом №1404-VІІІ, який в даному випадку, обумовлює можливість винесення постанови про стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження, після закінчення виконавчого провадження в порядку ст.39 Закону чи повернення виконавчого документа згідно ст.37 Закону.

Частинами 1.2 ст.42 Закону №1404-VІІІ визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Згідно з ч.4 ст.42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція № 512/5) визначено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Абзацом 6 регламентовано порядок винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Як уже згадувалось вище, 20.02.2025 державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 70509356 з виконання виконавчого листа №500/7643/21 від 20.06.2022, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом.

Виконавчий лист оформлений відповідно до установлених ст.4 Закону №1404-VIII вимог до виконавчого документу та звернутий до примусового виконання в межах строку пред`явлення до виконання, визначеного ст.12 цього ж Закону.

Відтак, правильним є твердження суду, що винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, у спірних правовідносинах, було обов`язком державного виконавця, оскільки інакшого варіанту його правомірної поведінки не існує.

При цьому, при відкритті провадження державним виконавцем вирішувалось питання про стягнення витрат виконавчого провадження. Відтак, суд першої інстанцї правильно вважав, що державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження у відповідності до вказаних вище норм правомірно було винесено постанову про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження.

При цьому жодних обставин, які б свідчили про протиправність дій державного виконавця при винесені постанови про відкриття провадження та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження позивачем не зазначено.

З огляду на викладене, суд дійшов вірного висновку, що оскаржувані постанова про відкриття виконавчого провадження від 20.02.2025 № 77271339 та постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.02.2025 № 77271339 винесено державним виконавцем у порядку та в спосіб, передбачені чинним законодавством, з дотриманням принципів обґрунтованості та законності відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, в зв`язку з чим відсутні підстави для визнання їх протиправними та скасування.

При цьому, задовольняючи частково позовні вимоги, суду першої інстанції вірно врахував, що положення ст.27 Закону №1404-VIII вказують про те, що при відкритті виконавчого провадження стягується також виконавчий збір та при цьому сам факт відкриття виконавчого провадження є тією подією, з якої розпочинається примусове виконання виконавчого документа, у всіх випадках, крім тих, які визначені у ч.5, 9 названої статті.

Виконавчий лист №500/7643/21 від 20.06.2022, виданий Тернопільським окружним адміністративним судом, не підпадає під перелік виконавчих документів, за якими виконавчий збір не стягується відповідно до ч.5 ст.27 Закону № 1404-VІІІ.

Однак, суд правильно зауважив, що згідно з ч.9 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»".

Відтак стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Перевіряючи доводи сторін щодо наявності підстав для стягнення виконавчого збору з позивача як боржника у виконавчому провадженні 77271339, суд першої інстанції зґясував, що на виконання рішення суду на підставі якого Тернопільським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №500/7643/21 від 20.06.2022, на пленарному засіданні сесії Шумської міської ради, яка відбулася 20.02.2025, прийнято рішення №7299 «Про розгляд заяви ДНЗ «Шумське ПТУ», яким відмовлено ДНЗ «Шумське професійно-технічне училище» у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності сільськогосподарського призначення для дослідних і навчальних цілей із земельних ділянок, які розташовані за межами села Круголець Кременецького району Тернопільської області з кадастровими номерами: :01:001:1911, площею 9,7756 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства; :01:001:1932, площею 0,6836 га, з цільовим призначенням: землі запасу, через розташування більшої частини земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1911 в території проектної садибної забудови та проектній громадській території, та земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1932 в території проектної садибної забудови, а саме: на підставі ч.3 ст.123 Земельного кодексу України, у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельних ділянок Генеральному плану міста Шумськ.

При цьому суд першої інстанції підставно зауважив, що рішенням суду в справі №500/7643/21 Шумську міську раду зобов`язано повторно розглянути заяви, а не надати дозвіл, відтак вірними є висновок, що 20.02.2025 сесією Шумської міської ради було повторно розглянуто заяву ДНЗ «Шумське професійно-технічне училище» та за наслідками розгляду прийнято відповідне рішення, що свідчить про фактичне виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, бо у виконавчому документі не було зазначено вимоги про надання дозволу на складання проекту землеустрою, а тому державний виконавець не може зобов`язувати Шумську міську раду до виконання таких вимог.

Крім того вирішуючи спір суд вірно врахував і ту обставину, що проект даного рішення було опубліковано 10.02.2025 на офіційному вебсайті Шумської міської ради та розглянуто 19.02.2025 на засіданні постійної комісії міської ради з питань житлово-комунального господарства, регулювання земельних відносин, екології, енергозабезпечення та енергоефективності за участю представників ДНЗ «Шумське професійно-технічне училище».

Враховуючи вказане, суд підставно вважав, що Шумською міською радою вжито заходи із самостійного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження. При цьому на день прийняття рішення №7299 від 20.02.2025 позивачу не було відомо про винесення постанови про відкриття провадження від 20.02.2025 ВП № 77271339, яка відповідно до поштової квитанції була направлена боржнику наступного дня 21.02.2025. Отже зазначені обставини свідчать про існування визначених законом підстав не стягувати виконавчий збір, з огляду на те, що рішення суду було виконане до відкриття провадження у повному обсязі та відповідно до вимог виконавчого документа.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність захисту порушеного права позивача шляхом визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 20.02.2025 ВП № 77271339, що не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України.

З урахуванням вказаного вище, колегія судді вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи, рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального прав, тому у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року у справі №500/1262/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя М.А. Пліш
судді І. В. Глушко
Л. П. Іщук