Справа № 320/15483/24
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2025-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2025 року Київ №320/15483/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач-1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач-2), в якому просила суд:

- скасувати рішення відповідача-2 №24 від 14.02.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу;

- зобов`язати відповідача-1 призначити позивачу пенсію за віком, яка становить 60 років.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, за принципом екстериторіальності розглянуто заяву та прийнято рішення, яким безпідставно не зараховано до страхового стажу період роботи з 04.12.1984 по 13.06.1988, у зв`язку із цим відмовлено у призначенні пенсії за віком.

За результатом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Донцю В.А.

Ухвалою суду від 08.05.2024 (суддя Донець В.А.) відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання.

Згідно із частиною першою статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України справа, розгляд якої розпочато одним суддею, повинна бути розглянута цим самим суддею, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи.

У силу вимог частини дев`ятої статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим визначено суддю Скрипку І.М.

Ухвалою суду від 07.03.2025 справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Відповідач-2 проти позову заперечував, надіслав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд у задоволенні позову відмовити, оскільки рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області є обґрунтованим та відповідає нормам чинного законодавства. Отже правомірно до стажу не зараховано період роботи з 04.12.1984 по 13.06.1988.

Такі ж підстави незарахування позивачу періоду роботи з 04.12.1984 по 13.06.1988 зазначив у своєму відзиві відповідач-1. Просили суд у задоволенні позову відмовити, оскільки прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішення є обґрунтованим та відповідає нормам чинного законодавства.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України та наділена адміністративною процесуальною дієздатністю, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_1 .

07.02.2024 позивач звернулась до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначенням пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення №24 від 14.02.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу у 30 років.

У свою чергу, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області листом від 16.02.2024 № 1000-026-8/28112 повідомило позивача про зазначене рішення відповідача-2.

У цьому рішенні зазначено, що страховий стаж позивача складає 27 років 6 місяців 11 днів, у той час, як необхідний страховий стаж згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має становити - 30 років.

Зі змісту рішення вбачається, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 04.12.1984 по 13.06.1988, оскільки в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 20.07.1982 наявне виправлення номеру наказу про звільнення, не засвідчене належним чином.

Не погоджуючись із рішеннями відповідача про відмову у призначенні пенсії, позивач звернулась з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Стаття 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058- IV) визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення».

За правилами статті 26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

За правилами статті 48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Тобто, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Абзацами 1-2 пункту 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Судом установлено, що до матеріалів цієї справи долучено копію трудової книжки серії НОМЕР_2 від 20.07.1982 (а.с.18-21) на ім`я (російською мовою ОСОБА_2 / ОСОБА_3 ).

Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача певного періоду роботи, відповідач вказує в своєму рішенні, що у зазначеній трудові книжці присутнє виправлення номеру наказу про звільнення, не засвідчене належним чином, саме тому періоди з 04.12.1984 по 13.06.1988 не зараховано.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За нормами пунктів 2.3, 2.4 Інструкції № 58, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення удень звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд уважає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для посадової особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка до таких порушень не мала будь-якого відношення.

Певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні вказаних період роботи до страхового стажу.

Законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 20.07.1982, позивач у період із 04.12.1984 по 13.06.1988 працювала на посаді слюсаря-монтажника 2 розряду, які внесені на підставі наказів та належним чином засвідчені.

Достовірність наведених записів сумніву не викликають.

Суд констатує, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, тож і записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача, та свідчать про послідовність хронології подій періодів роботи.

У свою чергу, суд зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, при цьому судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності, будь-то наявність будь-яких виправлень, закреслювань, тощо у трудовій книжці позивача, тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, і зазначена обставина не може позбавити позивача її конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці чи незазначення підстави звільнення у трудовій книжці може бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів чи не зазначення підстави звільнення у трудовій книжці.

Окрім цього, відповідачами не вказано жодних інших підстав, за якими оформлення записів у трудовій книжці робить їх недійсними або сумнівними.

При цьому, позивач намагалася отримати відповідну довідку про період роботи із 04.12.1984 по 13.06.1988, однак листом від 04.03.2024 №01-28/122 Державним архівом Донецької області повідомлено, що такі документи зберігаються на підприємстві або у правонаступника, а у разі ліквідації - передаються до архіву; зазначено, що їм не відомо про місце знаходження документів відповідного підприємства («Укрчерметавтоматика»), а направити запит для подальшого розгляду до архівного відділу Донецької міської ради неможливо через знаходження її на тимчасово окупованій території.

Тобто ОСОБА_1 здійснено й усі можливі від неї дії для підтвердження відповідного періоду роботи.

Таким чином, оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, зазначене відповідачами не може бути підставою для незарахування спірного періоду роботи позивача до її страхового стажу.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивач надала докази, які не спростовані відповідачами, про те що період роботи 04.12.1984 по 13.06.1988 підлягає зарахуванню до страхового стажу та має бути врахований органом Пенсійного фонду України при призначенні пенсії за віком.

Відтак, суд уважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №24 від 14.02.2024 про відмову у призначенні пенсії позивачу.

При цьому, за змістом статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, суд уважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 04.12.1984 по 13.06.1988.

Також суд резюмує, що за наслідком зарахування страхового стажу за названий період у позивача на дату досягнення шестидесятирічного віку наявний страховий стаж для призначення пенсії за віком у відповідності до статті 26 Закону №1058-IV.

У зв`язку із цим, суд доходить висновку і про задоволення вимоги про зобов`язання відповідача 1 призначити позивачу пенсію за віком відповідно статті 26 Закону №1058-IV.

За змістом статті 45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Ураховуючи первинну дату звернення позивача до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії 07.02.2024, та дату народження позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд доходить висновку про те, що пенсію слід призначити позивачу саме з 09.12.2023.

Згідно із часиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Ураховуючи те, що відповідачем-2 не надано суду доказів на підтвердження правомірності своєї відмови, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, тож із урахуванням задоволення позовних вимог, зазначена сума судового збору підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №24 від 14.02.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 04.12.1984 по 13.06.1988.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10) призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 09.12.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.