Справа № 140/11239/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року ЛуцькСправа № 140/11239/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Ковельський відділ ДВС) про визнання протиправною бездіяльності щодо незняття арешту, накладеного на транспортний засіб - мотоцикл Kawasaki Vulkan 400, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , інформація про арешт якого міститься в повідомленні відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції (далі - Відділ ДВС Ковельського МУЮ) від 10 липня 2015 року №13793/9; зобов`язання зняти арешт, накладений на транспортний засіб - мотоцикл марки Kawasaki Vulkan 400, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС з метою перереєстрації транспортного засобу, який належить йому на праві приватної власності - мотоцикла Kawasaki Vulkan 400, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , проте у вчиненні цих дій йому було відмовлено з тих підстав, що згідно з повідомленням Відділу ДВС Ковельського МУЮ від 10 липня 2015 року №13793/9 на транспортний засіб накладено арешт. Натомість на звернення до Ковельського відділу ДВС листом від 28 липня 2025 року позивачу повідомлено про відсутність відкритих щодо нього виконавчих проваджень у відділі (відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 у відділі ніколи не перебували). Позивач стверджує, що звертався до начальника Ковельського відділу ДВС із заявою про винесення постанови про зняття арешту, інформація про який міститься в повідомленні Відділу ДВС Ковельського МУЮ від 10 липня 2015 року №13793/9, але у знятті арешту йому відмовлено.

Позивач вважає, що відмовою у знятті арешту з належного йому на праві власності рухомого майна відповідач вчиняє протиправну бездіяльність, при тому що інформація про наявне обтяження у виді накладеного арешту міститься лише в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів (відомості про відкрите виконавче провадження, накладання арешту чи іншого обтяження в Автоматизованій системі виконавчого провадження та інформація про позивача як боржника в Єдиному реєстрі боржників відсутні).

З урахуванням наведеного позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадженні у справі; судовий розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з урахуванням §2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач відзив на позов чи докази у спростування позовних вимог не подав.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням положень частини четвертої статті 229, частини третьої статті 268 КАС України, заяви представника позивача про розгляд справи за його відсутності (а.с.21) справу розглянуто судом у порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом.

Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи позову, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - мотоцикла Kawasaki Vulkan 400, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 ; державна реєстрація проведена 16 квітня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а.с.23-24).

Листом від 26 червня 2025 року №31/35/0742/526-аз/08-2025-550-2025 Територіальний сервісний центр №0742 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (Філія ГСЦ МВС) на запит представника позивача повідомив, що згідно з повідомленням Відділу ДВС Ковельського МУЮ від 10 липня 2015 року №13793/9 на транспортний засіб - мотоцикл Kawasaki Vulkan 400, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , накладено арешт; копії документів про накладення арешту на даний час не збереглися - у зв`язку із закінченням терміну зберігання архівні документи 2015 року знищені (а.с.16).

Представник позивача в інтересах останнього звертався до Ковельського відділу ДВС із заявою про зняття арешту із транспортного засобу та листом відповідача від 10 вересня 2025 року №135520/10 було роз`яснено, за яких умов відповідно до статті 59 Закону України Про виконавче провадження може бути знято арешт з майна боржника, та одночасно повідомлено, що відкриті виконавчі провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на виконанні у відділі не перебувають, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, становить три роки (а за постановами про накладення адміністративного стягнення - один рік), відомості про виконавче провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження та причини його завершення відсутні, що унеможливлює зняття арешту (а.с.11).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо незняття арешту з нерухомого майна, позивач звернувся із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

На час накладення арешту на нерухоме майно позивача (інформація про який вказана у повідомленні Відділу ДВС Ковельського МУЮ від 10 липня 2015 року №13793/9) умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку регламентувались Законом України від 21 квітня 1999 року №606-XIV Про виконавче провадження (далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з частиною другою статті 25 Закону №606-XIV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону №606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Процедура накладення арешту на майно боржника врегульована статтею 57 Закону №606-XIV. Частинами першою та другою вказаної статті було передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону №606-XIV підлягає примусовому виконанню.

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 30 Закону №606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Термін завершення виконавчого провадження застосовувався у нормі статті 30 Закону №606-XIV як узагальнююче поняття процесуальної стадії виконавчого провадження.

Частинами першою, другою статті 50 Закону №606-XIV було обумовлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Зі змісту наведених законодавчих положень вбачається, що арешт з майна знімається у разі закінчення виконавчого провадження (крім певних винятків), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. В інших випадках повернення виконавчого документа законодавчо мотивованих підстав для безумовного зняття арешту з майна боржника не передбачено.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України 02 червня 2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон №1404-VIII).

У Законі №1404-VIII відсутня норма, аналогічна нормі частини першої статті 30 Закону №606-XIV та чинний Закон не містить такого поняття як завершення виконавчого провадження, проте окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувачу в статті 37.

У Законі №1404-VIII, на відміну від Закону №606-XIV, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (пункт 10 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII).

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, що обумовлено в частині першій статті 40 цього Закону.

У частинах першій, другій статті 40 Закону №1404-VIII законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові: у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій); у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Водночас законодавець у Законі №1404-VIII передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37).

Чинний на час розгляду цієї справи Закон №1404-VIII визначає, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (частина третя статті 59 Закону №1404-VIII).

За приписами частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну Укроборонпром, акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну Укроборонпром, державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну Укроборонпром або на момент припинення Державного концерну Укроборонпром було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності, звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону №1404-VIII).

У пункті 16 розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802; у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5, зі змінами), установлено, що у разі якщо виконавче провадження, за яким подано заяву про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення, знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.

У цій справі з листа Територіального сервісного центру МВС №0742 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській, Волинській та Житомирській областях (Філія ГСЦ МВС) встановлено, що у свій час до територіального органу з надання сервісних послуг МВС надійшло повідомлення Відділу ДВС Ковельського МУЮ від 10 липня 2015 року №13793/9 про арешт транспортного засобу - мотоцикла Kawasaki Vulkan 400, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та до цих пір інформація про зняття арешту органом державної виконавчої служби не надходила. Між тим Ковельський відділ ДВС у листах від 28 липня 2025 року №119452/16 та від 10 вересня 2025 року №310801 (а.с.11-12) підтвердив, що в Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні відкриті виконавчі провадження, у яких позивач ОСОБА_1 є боржником (виконавчі провадження щодо нього у відділі ніколи не перебували). Тобто, відповідач по суті підтвердив про неможливість ідентифікувати виконавче провадження, у межах якого був накладений арешт.

Оскільки матеріали справи не містять доказів існування стосовно ОСОБА_1 виконавчих проваджень (ні відкритих, ні завершених), які б обумовлювали необхідність залишення чинним накладеного на його транспортний засіб арешту, то його незняття відповідачем, який навіть не зміг підтвердити правові підстави для накладення арешту, безумовно порушує майнові права позивача. Тому відповідач, на думку суду, мав би вчинити дії щодо припинення арешту.

Отже, позов належить задовольнити.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 271, 272, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (45001, Волинська область, місто Ковель, вулиця Кармелюка, будинок 4, ідентифікаційний код юридичної особи 34898111) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо незняття арешту, накладеного на належний ОСОБА_1 транспортний засіб - мотоцикл марки Kawasaki Vulkan 400, 1999 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , інформація про арешт якого міститься в повідомленні Відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції від 10 липня 2015 року №13793/9.

Зобов`язати Ковельський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт, накладений на транспортний засіб ОСОБА_1 - мотоцикл марки Kawasaki Vulkan 400, 1999 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , інформація про арешт якого міститься в повідомленні Відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції від 10 липня 2015 року №13793/9.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ж.В. Каленюк