Справа № 520/2505/25
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 р. Справа № 520/2505/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 02.05.25 у справі № 520/2505/25

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

третя особа: ОСОБА_2 в інтересах малолітньої особи ОСОБА_3

про визнання протиправними і скасування рішень, та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі за текстом також відповідач), третя особа: ОСОБА_2 в інтересах малолітньої особи ОСОБА_3 , в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом №14 від 25 липня 2024 року в частині відмови у встановленні статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби та видачі відповідного посвідчення;

- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву про встановлення статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув(помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби та видачі відповідного посвідчення;

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом №30 від 08 листопада 2024 року в частині відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця ОСОБА_4 ;

- зобов`язати Міністерства оборони України повторно розглянути заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця ОСОБА_4 , з урахуванням висновків суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом №14 від 25 липня 2024 року, в частині відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби та видачі відповідного посвідчення.

Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув(помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби та видачі відповідного посвідчення.

Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом №30 від 08 листопада 2024 року, в частині відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з загибеллю військовослужбовця ОСОБА_4 .

Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву про виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_4 , з урахуванням висновків суду.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, не враховано всі фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення адміністративного спору.

В апеляційній скарзі відповідач викладає обставини справи та зазначає, що про неврахування судом першої інстанції того, що позивач у поданому адміністративному позові в частині позовних вимог щодо встановлення статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби, помилково визначив як, на його думку, належним відповідачем Міністерство оборони України, жодним чином не обґрунтувавши це. Звертає увагу, що правовідносини з приводу встановлення статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби, та щодо видачі відповідного посвідчення між позивачем та Міністерством оборони місця не мали, а отже Міністерство оборони України є неналежним відповідачем за позовними вимогами з цього спірного питання та правові підстави для задоволення у цій частині позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України відсутні. Звертає увагу, що за обставин справи у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги, з огляду на що комісією було прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, через що вимоги позивача є безпідставними, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , дата видачи 19.05.1987, підтверджується, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_1 .

З наявного в матеріалах справи свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 05.20.2023, встановлено, що ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 26.10.2023 за №311 солдата ОСОБА_4 , стрільця першого стрілецького відділення третього стрілецького взводу першої стрілецької роти Військової частини НОМЕР_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті серцевої недостатності у зв`язку зі смертю виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 02 жовтня 2023року.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_4 від 12.10.2023 за №331 призначено спеціальне розслідування обставин смерті стрільця першого стрілецького відділення третього стрілецького взводу першої стрілецької роти військової частини НОМЕР_3 солдата ОСОБА_4 , з метою з`ясування обставин події і проведення своєчасного і об`єктивного розслідування нещасного випадку.

Актом проведення спеціального розслідування смерті військовослужбовця, затвердженого командиром Військової частини НОМЕР_4 , встановлено, що випадок стався 01.10.2023 о 8.00 годин з стрільцем першого стрілецького відділення третього стрілецького взводу першої стрілецької роти Військової частини НОМЕР_3 солдатом ОСОБА_4 . Місце смерті с. Старий Кривин, Шепетівського району, Хмельницької області, розташування третього стрілецького взводу першої стрілецької роти Військової частини НОМЕР_3 . Щодо обставин за яких сталася смерть військовослужбовця зазначено, що 01.10.2023 о 08.00 годин солдатом ОСОБА_5 було помічено, що солдат ОСОБА_4 після нічного сну не подавав ознак життя, про що повідомив командира відділення. Жодних свідків вживання алкогольних напоїв солдатом ОСОБА_4 виявити не вдалося. Причина смерті згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №6639 від 02.10.2023 - гіпертрофічна кардіоміопатія. Нещасний випадок не вважається пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, підлягає обліку, акт за формою НВ-3 не складався.

З лікарського свідоцтва про смерть №6639 від 02 жовтня 2023р. ОСОБА_4 , встановлено причина смерті «Серцева недостатність. Гіпертрофічна кардіоміопатія».

З витягу з протоколу №14 засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдова ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановленням статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби від 25 липня 2024 року, встановлено, що розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у встановленні громадянці ОСОБА_1 статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув(помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби та видачу відповідного посвідчення оскільки: згідно п.2 ст.3 дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаних та резервістів сталася в наслідок вчинення навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним та резервістом тілесного ушкодження. За повідомленням Хмельницького обласного бюро судово-медичної експертизи при судово-медичної експертизи від 11.04.2024 за №710 встановлено, що при судово-токсикологічному дослідженні ОСОБА_4 , на день смерті виявлено наявність етилового спирту у концентрації 2,46% проміле.

З витягу з протоколу засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.11.2024 за №30/в, встановлено, що розглянувши подані документи, Комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги: відповідно до Постанови КМУ від 27 грудня 2013 року №975, матері померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, солдата ОСОБА_4 , відповідно до акта проведення спеціального розслідування Військової частини НОМЕР_4 смерть ОСОБА_4 настала в розташуванні підрозділу. Згідно з листом Хмельницького обласного бюро судово-медичної експертизи при судово-медичної експертизи від 11.04.2024 за №710 встановлено, що при судово-токсикологічному дослідженні ОСОБА_4 , на день смерті виявлено наявність етилового спирту у концентрації 2,46% проміле. Відповідно до ст.172-20 Кодексу України про адміністративне правопорушення розпивання алкогольних напоїв військовослужбовцями на території військових частин, військових об`єктів або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані є адміністративним правопорушенням. Згідно зі ст.16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння.

Витягом з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 11 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони протокол №46 від 05 січня 2024 року, у якому зазначено, що захворювання солдата ОСОБА_4 1987 року народження, отримане ним під час військової служби: « ІНФОРМАЦІЯ_4 », послужило причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть №6639, виданим 02.10.2023 Хмельницьким обласним бюро судово-медичної експертизи та свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданим 05.10.2023 Первомайським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби (підстава протокол №46 від 05.01.2024).

Уважаючи порушеними свої права рішеннями, оформленими протоколами №14 від 25 липня 2024 року, №30 від 08 листопада 2024 року, позивач звернувся за їх захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Міністерством оборони України неправомірно відмовлено ОСОБА_1 у наданні встановленням статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_4 .

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за № 2011-XII (далі також Закон № 2011-XII) дія цього Закону поширюється, зокрема на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 2 статті 3 Закону №2011-XII встановлено, що дія Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Пунктом першим статті 16 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно зі статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Згідно з ч.6 ст.18 Закону №2011-XII вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 164 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Отже, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця внаслідок вчинення ним дій, що передбачені статтею 164 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», така одноразова допомога не призначається і не виплачується, зокрема у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення активних дій самим військовослужбовцем, який знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. Сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного / наркотичного сп`яніння на час загибелі (смерті) не є підставою для відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги його членам сім`ї.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 813/4502/17, від 12.11.2020 у справі №186/1129/16-а, від 29.06.2022 у справі № 640/6477/19.

Порядок роботи із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, в тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження служби, здійснюється відповідно до Інструкції з організації роботи із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, яка затверджена Наказом Міністерства оборони України від 31.12.2014 за № 937 (в подальшому - Інструкція №937).

Пункт 4.16 розділу IV Інструкції №937 передбачає, що членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (у тому числі членам сімей військовослужбовців строкової служби), видається посвідчення члена сім`ї (батька, матері, дружини, чоловіка або дитини) військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, у порядку, установленому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби".

Згідно з п.13 ст.14 Закону №2011-XII особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 р. №379 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі - посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками № 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.

Крім того, вказаною постановою передбачено, що на Міністерство оборони України покладено обов`язок забезпечити виготовлення бланків посвідчень у необхідній кількості та видачу їх військовими комісаріатами членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.

З аналізу викладених норм законодавства вбачається, що в разі смерті військовослужбовця під час проходження військової служби, члени сімей військовослужбовців мають право на пільги, гарантії та компенсації, а також на отримання посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців.

При цьому Постанова №379 не має розширеного тлумачення підстав, як для видання, так і відмови у видачі посвідчення, окрім як загибелі (смерті) чи пропажі безвісти під час проходження військової служби військовослужбовця.

Отже, визначальним є проходження військовослужбовцем військової служби та настання в даний проміжок часу відповідної події, як то загибелі (смерті) чи пропажі безвісти.

У подальшому, Постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2023 №1366 до Постанови №379 внесено зміни, зокрема, назву Постанови викладено у редакції «Про посвідчення членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби», затверджено Порядок видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, та форми посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, згідно з додатками 1-3. (далі - Порядок)

Згідно з п.2 Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, на підставі якого надаються пільги, гарантії та компенсації, встановлені для таких осіб Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до п.3 Порядку підставою для видачі посвідчення є: витяг із наказу про виключення військовослужбовця із списків особового складу у зв`язку із смертю, визнанням його судом безвісно відсутнім чи оголошення померлим або копія такого наказу; свідоцтво про смерть військовослужбовця або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім; документ про причини та обставини смерті військовослужбовця (відповідний наказ (витяг із наказу), акт проведення розслідування, довідка про обставини травми (поранення, контузія, каліцтво) тощо), який підтверджує, що військовослужбовець загинув (помер) не внаслідок вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або що загибель (смерть) сталася не внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; постанова військово-лікарської комісії (крім випадків, коли військовослужбовець пропав безвісти).

Згідно з п.4 Порядку посвідчення видаються батькам, дружині (чоловіку) у разі, коли вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, дітям, які не досягли повноліття, або повнолітнім дітям - особам з інвалідністю з дитинства військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти (і за рішенням суду визнані безвісно відсутніми) під час проходження військової служби.

Відповідно до п. 5 Порядку для отримання посвідчення особа із числа зазначених у пункті 4 цього Порядку (далі - заявник) звертається особисто або через свого представника із заявою (в довільній формі) до: територіального центру комплектування та соціальної підтримки - про видачу посвідчення члена сім`ї військовослужбовця Збройних Сил або Держспецтрансслужби, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби; уповноваженого структурного підрозділу (органу), на який покладаються функції з видачі посвідчень (далі - уповноважений орган) - про видачу посвідчення члена сім`ї військовослужбовця СБУ, Управління державної охорони, Служби зовнішньої розвідки, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Національної гвардії, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби.

Згідно з п. 6 Порядку у заяві зазначаються прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка звертається для отримання посвідчення, спосіб комунікації (поштова адреса та/або адреса електронної пошти, номер телефону), сімейні (родинні) відносини із військовослужбовцем, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, військове звання такого військовослужбовця, його прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), військове формування, у списках особового складу якого він/вона перебував/перебувала на дату смерті/зникнення безвісти.

Разом із заявою подаються: копія документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документа, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус (за наявності технічної можливості доступу до відомостей про зазначені документи стосовно заявника копії таких документів заявником не подаються); документи, що підтверджують сімейні (родинні) відносини із військовослужбовцем, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження або шлюб); фотокартка члена сім`ї (крім дітей, які не досягли повноліття) розміром 2,5 х 3,5, де зображення обличчя має складати 65 - 70 відсотків фото; висновок медико-соціальної експертної комісії щодо повнолітньої дитини військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, про визнання її особою з інвалідністю з дитинства; рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, селищної, сільської, районної в місті (у разі утворення) ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування, влаштування у прийомну сім`ю або дитячий будинок сімейного типу (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, чи влаштування їх у прийомну сім`ю або дитячий будинок сімейного типу).

Згідно з п. 7 Порядку для проведення перевірки інформації про військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, членів його сім`ї Міноборони, МВС, СБУ, Управління державної охорони, Служба зовнішньої розвідки, Адміністрація Держспецзв`язку мають право отримувати інформацію з державних реєстрів шляхом надання безпосереднього доступу, електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 9 Порядку посвідчення видається протягом 30 календарних днів з дня надходження відповідної заяви з усіма необхідними документами.

Відповідно до п. 11 Порядку посвідчення не видається в тому разі, коли військовослужбовець загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби внаслідок вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або коли загибель (смерть) військовослужбовця сталася внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

З огляду на викладене, положення Закону №2011-XII, Порядку не поширюються, зокрема, на членів сім`ї військовослужбовця, у разі коли він помер під час проходження військової служби внаслідок вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення або коли загибель (смерть) військовослужбовця сталася внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

Дослідивши докази у справі, суд установив, що витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 26.10.2023 за №311 солдата ОСОБА_4 , стрільця першого стрілецького відділення третього стрілецького взводу першої стрілецької роти Військової частини НОМЕР_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті серцевої недостатності у зв`язку зі смертю виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 02 жовтня 2023 року.

Згідно з витягом із протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 11 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони №46 від 05 січня 2024 року захворювання солдата ОСОБА_4 1987 року народження, отримане ним під час військової служби: « ІНФОРМАЦІЯ_4 », стало причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть №6639, виданим 02.10.2023 Хмельницьким обласним бюро судово-медичної експертизи та свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданим 05.10.2023 Первомайським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у созівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби (підстава протокол №46 від 05.01.2024).

За лікарським свідоцтвом про смерть №6639 від 02 жовтня 2023 року ОСОБА_4 причина смерті «Серцева недостатність. Гіпертрофічна кардіоміопатія».

Разом з цим відповідно до висновку експерта №1764 від 10.10.2023 Хмельницького обласного бюро судово-медичної експертизи при судово-токсикологічній експертизі зразка крові трупа ОСОБА_4 , виявлено наявність етилового алкоголю в крові 2,46% проміле. Смерть військовослужбовця настала під час відпочинку за місцем розташування підрозділу у с. Старий Кривин, Шепетівського району, Хмельницької області, що підтверджено копією Акта проведення спеціального розслідування смерті військовослужбовця. Крім того, зазначене підтверджене витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_4 від 20.10.2023 за №339 «Про результати спеціального розслідування та витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 26.10.2023 за №133-РС.

Актом проведення спеціального розслідування смерті військовослужбовця, затвердженого командиром Військової частини НОМЕР_5 встановлено, що випадок стався 01.10.2023 о 8.00 з стрільцем першого стрілецького відділення третього стрілецького взводу першої стрілецької роти Військової частини НОМЕР_3 солдатом ОСОБА_4 . Місце смерті с. Старий Кривин, Шепетівського району, Хмельницької області, розташування третього стрілецького взводу першої стрілецької роти Військової частини НОМЕР_3 . Щодо обставин за яких сталася смерть військовослужбовця зазначено, що 01.10.2023 о 08.00 солдатом ОСОБА_5 було помічено, що солдат ОСОБА_4 після нічного сну не подавав ознак життя, про що повідомив командира відділення. Жодних свідків вживання алкогольних напоїв солдатом ОСОБА_4 виявити не вдалося. Причина смерті згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №6639 від 02.10.2023 «гіпертрофічна кардіоміопатія». Нещасний випадок не вважається пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, підлягає обліку, акт за формою НВ-3 не складався.

Вказаний факт виявлення наявності етилового спирту в крові 2,46% проміле, відповідно до судово-токсикологічній експертизі Хмельницького обласного бюро судово-медичної експертизи, зразка крові трупа ОСОБА_4 став підставою для відмови у призначені та виплаті членам сім`ї померлого військовослужбовця одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю.

Відповідач виходив з того, що у цьому випадку смерть військовослужбовця є наслідком адміністративного правопорушення та вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння, а відтак, відповідач правомірно відмовив у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги посилаючись на ч. 1 ст. 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Проте суд першої інстанції, досліджуючи долучені до матеріалів справи докази, врахував витяг з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 11 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони протокол №46 від 05 січня 2024 року, у якому зазначено, що захворювання солдата ОСОБА_4 1987 року народження, отримане ним під час військової служби: «Серцева недостатність. Гіпертрофічна кардіоміопатія», послужило причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть №6639, виданим 02.10.2023р. Хмельницьким обласним бюро судово-медичної експертизи та свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданим 05.10.2023. Первомайським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби (підстава протокол №46 від 05.01.2024).

Разом з цим загибель військовослужбовця сержанта ОСОБА_4 не є наслідком вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення та відповідно вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.

Надаючи оцінку відмові Міністерством оборони України у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця ОСОБА_4 , суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що за змістом частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ та пункту 19 Порядку № 975 зазначена допомога не призначається з підстав, наведених цими нормами, лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком його перебування у стані алкогольного сп`яніння, а саме вчинення ним певних активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які безпосередньо призвели до смерті (загибелі).

Водночас сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається вказаними нормами права як підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 29.06.2022 у справі № 640/6477/19.

Також, з урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби і про те, що саме Комісією Міністерства оборони України відмовлено ОСОБА_1 у наданні такого статусу, а тому суд першої інстанції визнав безпідставними доводи відповідача, що він є неналежним відповідачем, та не може бути зобов`язаний повторно розглянути заяву про встановлення статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби та видачі відповідного посвідчення.

Проте колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується та звертає увагу на таке.

Відповідно до абзацу другого пункту 5 Порядку видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 за №379 (далі Порядок №379), для отримання посвідчення особа із числа зазначених у пункті 4 цього Порядку (далі - заявник) звертається особисто або через свого представника із заявою (в довільній формі) до територіального центру комплектування та соціальної підтримки про видачу посвідчення члена сім`ї військовослужбовця Збройних Сил або Держспецтрансслужби, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби.

За матеріалами справи з заявою від 31.05.2024 про направлення документів до ІНФОРМАЦІЯ_5 для розгляду комісією питання щодо встановлення позивачу статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, позивач звернувся саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 і спірне рішення про відмову приймалось саме ІНФОРМАЦІЯ_7 у Протоколі №14 від 25.07.2024 (п.24).

В апеляційній скарзі Міністерство оборони зазначає, що звернулося до ІНФОРМАЦІЯ_5 з листом за вих. №59 від 27.05.2025 з проханням повідомити, чи приймалось рішення, оформлене Протоколом №14 (п.24), саме ІНФОРМАЦІЯ_7 та з проханням виправити недолік в оформленні витягу з протоколу Комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 25.07.2024 за №14 (пункт 24), який полягає у відсутності в зазначеному витязі з протоколу інформації щодо приналежності Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України, та встановленням статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_5 , та надати до Східного територіального юридичного відділу правильно оформлений витяг з протоколу.

На зазначений лист за вих. №59 від 27.05.2025 ІНФОРМАЦІЯ_8 надана відповідь за вих. №7546/с від 02.06.2025 з повідомленням про прийняття рішення, оформленого Протоколом №14 (п.24), саме ІНФОРМАЦІЯ_7 , а також наданий правильно оформлений Витяг з Протоколу Комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 25.07.2024 за №14 (пункт 24).

Крім того, на протоколі №14 від 25.07.2024 містить печатка саме ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Отже, з огляду на викладене правовідносини з приводу встановлення статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби, та щодо видачі відповідного посвідчення між позивачем та Міністерством оборони були відсутні.

Однак суд першої інстанції наведеного не врахував, під час розгляду справи належної оцінки відповідним доводам Міністерства оборони не надав, ІНФОРМАЦІЯ_8 у якості відповідача до участі у справі не залучив.

Колегія суддів зауважує, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому, обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

За приписами статті 48 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Водночас колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача. Заміна відповідача, залучення співвідповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Суд першої інстанції наведених вимог процесуального закону не дотримався та, вирішуючи спір, не з`ясував хто є належним відповідачем у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача.

У цьому випадку, враховуючи, що оскаржуване позивачем рішення, оформлене протоколом №14 від 25 липня 2024 року в частині відмови у встановленні статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби та видачі відповідного посвідчення, приймалося ІНФОРМАЦІЯ_8 , за правилами статті 48 КАС України суд першої інстанції повинен був залучити до участі у справі ІНФОРМАЦІЯ_8 у якості співвідповідача.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що з аналізу статті 48 КАС України слідує, що залучення до участі у справі співвідповідача належить до повноважень суду першої інстанції, оскільки внаслідок залучення співвідповідача справа має розглядатися спочатку.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 29.06.2021 у справі №460/2903/20, від 14.12.2020 у справі №826/17787/14, від 09.07.2020 у справі №2040/5355/18, від 26.08.2020 у справі №500/2972/17, від 23.06.2020 у справі №540/2269/18 та від 30.09.2019 у справі №140/72/19.

Особа, яка залучається до участі у справі у процесуальному статусі відповідача, має процесуальні права та процесуальні обов`язки, визначені КАС України. Залучення ж такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавляє залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими КАС України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.

В силу наведених вище приписів процесуального законодавства суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, позбавлений можливості в межах наданих йому КАС України процесуальних повноважень виправити вказаний процесуальний недолік суду першої інстанції та залучити до участі у справі співвідповідача. Так само в силу приписів статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями направляти справу на новий розгляд, у разі виявлення порушень норм процесуального права, які є безумовною підставою до скасування судового рішення.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучити до участі у справі ІНФОРМАЦІЯ_8 у якості співвідповідача, як і позбавлений можливості направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, колегія суддів уважає, що у цьому випадку слід відмовити позивачу у задоволенні відповідної частини позовних вимог з підстав пред`явлення його до неналежного органу.

Одночасно слід вказати, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його залучення на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача, із заявою про поновлення строку на звернення до суду у разі необхідності.

Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції у відповідній частині позовних вимог з прийняттям нового про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

З огляду на приписи ст. 139 КАС України розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.05.2025 у справі № 520/2505/25 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом №14 від 25 липня 2024 року, в частині відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби та видачі відповідного посвідчення, а також зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби та видачі відповідного посвідчення.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині залишити без задоволення.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.05.2025 у справі № 520/2505/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк