Справа № 420/13834/25
Суддя: Караван Р.В.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Каравана Р.В., розглянув в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 29.04.2025 засобами поштового зв`язку звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області(зареєстрований канцелярією суду 05.05.2025), у якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 60 від 04.04.2025 року, щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до страхового стажу період роботи, з 26.07.1979 по 17.11.1963 роки в ПП ОСОБА_2 , який зазначений в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , з датою заповнення 20.11.1981 року, а також призначити пенсію ОСОБА_1 за віком з 27.03.2025 року, відповідно даті першого звернення із заявою про призначення пенсії за віком до органів Пенсійного фонду України;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, пл. Соборна, 3, м. Слов??янськ, Донецька область, 84121) на користь ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_2 виданий Чечельницьким РВ УМВС України в Вінницькій області, адреса проживання: АДРЕСА_1 ) сплаченого нею судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 березня 2025 року, вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (надалі по тексту Відповідач 1) із заявою про призначення мені пенсії за віком відповідно до ст. 24 Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У зв`язку із запровадженням постановою Правління ПФУ від 16 грудня 2020 року №25-1 змін з 01 квітня 2021 року органи Пенсійного фонду України під час розгляду поданих заяв та необхідних для призначення або перерахунку пенсій документів застосовують принцип екстериторіальності на всій території України.

У зв`язку з чим, моє звернення було прийнято працівниками ГУ ПФУ в Донецькій області (відповідач у справі № 2).

У відповідь на її звернення відповідач № 2 своїм рішенням від 04 квітня 2025 року № 60 відмовив їй у призначенні пенсії на підставі того, що відповідно до наданих документів страховий стаж склав - 28 років 05 місяців 27 днів.

До загального стажу не зараховані: - період роботи зазначений у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , дата заповнення від 20.11.1981 в ПП ОСОБА_3 , з 01.07.2000 по 31.06.2002 року, оскільки дата звільнення некоректна « 31.06.2002» та має місце виправлення, (місяць червень має 30 днів).

За вказаним Рішенням про відмову, пенсійний вік визначений ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 63 роки. Позивачка матиме право на пенсійну виплату після досягнення 63 - річного віку - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з поданим позовом не погодився. У поданому до суду відзиві вказує, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 79 від 18.02.2025 Позивачу було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи у розмірі 31 рік.

При цьому, до страхового стажу Позивача не було зараховано період роботи в ПП ОСОБА_3 з 01.07.2000 по 31.06.2002 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.11.1981, оскільки у даті звільнення наявні виправлення, внесені з порушенням законодавства.

Зазначає, що у разі необхідності виправлення дати звільнення Позивача, таке виправлення мало би бути здійснене у порядку, визначеному п. 2.10 Інструкції № 58, а не шляхом виправлення однієї дати на іншу в тому самому записі.

Вказує, що Позивач має право підтвердити свій стаж іншими документами, які б свідчили про виконання ним роботи у зазначений період, або показами двох свідків у випадку неможливості отримання таких документів. Проте, жодних документів на підтвердження роботи у спірний період Позивачем до Головного управління не було надано, а отже відсутні законні підстави для зарахування спірного періоду до страхового стажу Позивача.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з поданим позовом не погодився. У поданому до суду відзиві вказує, що за результатами опрацювання заяви Позивача винесено рішення від 04.04.2025 № 60 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Вказує, що на дату звернення вік Позивача становить 61 рік 4 місяці 23 дні, страховий стаж - 28 років 05 місяців 27 днів. Із записів трудової книжки від 20.11.1981 серії НОМЕР_1 Позивачу до страхового стажу не враховано періоди роботи в ПП « ОСОБА_3 » з 01.07.2000 по 31.06.2002, оскільки дата звільнення некоректна « 31.06.2002» та має місце виправлення. Інші документи, які підтверджують ці обставини Позивачем не надано, тому виключається належне підтвердження страхового стажу, за поданими документами до заяви про призначення пенсії.

Позивачу врахований стаж з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 01.04.2001 по 31.10.2001, з 01.12.2001 по 30.06.2002 згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ок-5.

Вважає прийняте рішення від 04.04.2025 № 60 про відмову Позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 - IV у зв`язку із відсутністю 30 років страхового стажу правомірним та таким, що прийняте згідно норм чинного законодавства.

Зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 73 Закону № 1058 забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Вважає, що стягнення з нього судового збору на користь позивача призведе до незаконного витрачання коштів з бюджету Пенсійного фонду України.

Позивач з поданим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області відзивом не погоджується. У відповіді на відзив підтримує позицію викладену в позовній заяві, та зазначає забезпечення відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення - один із принципів цивільного, господарського та адміністративного судочинства.

Факт понесених мною судових витрат у вигляді сплати судового збору підтверджений копією квитанци про сплату судового збору, у розмірі 1211, 20 грн, яка була долучена до Позовної заяви і наявна в матеріалах судової справи.

Тому доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про безпідставність вимог позивача в частині стягнення з Відповідача судового збору - є вигаданими, нічим не підтвердженими, а тому є безпідставними.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 КАС України.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Суд, дослідивши матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення, а також ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідив докази у справі

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.03.2025 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV.

У зв`язку з тим, що призначення/перерахунок пенсії здійснюється за екстериторіальним принципом, вищенаведена заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке своїм рішенням № 60 від 04.04.2025 відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком.

Вказане рішення мотивовано тим, що вік заявниці - 61 рік 4 місяці.

Необхідний страховий стаж відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV:

починаючи з 1 січня 2023 року після досягнення віку 60 років становить- 30 років;

починаючи з 1 січня 2018 року після досягнення віку 63 роки, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - 23-33 років.

Страховий стаж особи становить - 28 років 05 місяців 27 днів.

До страхового стажу згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.11.1981 не зарахований період роботи в ПП ОСОБА_3 з 01.07.2000 по 31.06.2002, оскільки дата звільнення некоректна « 31.06.2002» та має місце виправлення. Стаж врахований з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 01.04.2001 по 31.10.2001, з 01.12.2001 по 30.06.2002 згідно індивідуальних загальнообов`язкового відомостей про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру державного соціального страхування форми ок-5.

Наявна в матеріалах справи трудова книжка на ім`я ОСОБА_1 , серії НОМЕР_3 містить записи № 12-13 відповідно до яких остання 01.07.2000 була прийнята на роботу поваром в бар «Де-Да» ПП ОСОБА_3 згідно наказу № 7 від 01.07.2000 та звільнена за власним бажанням 31.06.2022 згідно наказу № 2 від 30.06.2002.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає та враховує наступне.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачений Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-IV (далі по тексту Закон № 1058-IV).

Частиною 1 ст. 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Згідно з частиною 2 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, згідно з частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі по тексту Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частинами 1-3 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Необхідно зазначити, що до 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (далі - Порядок №637).

Відповідно до ч. 3 Постанови №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.11.1981 позивач дійсно в період з 01.07.2000 по 30.06.2002 рік працював у ПП ОСОБА_3 .

Суд наголошує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Так, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Суд вказує, що на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Висновки аналогічного характеру викладені в постанові Верховного Суду від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а, від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Суд наголошує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

З урахуванням викладеного та того, що недоліки оформлення трудової книжки не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні спірних періодів роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня, тому твердження відповідача про наявність вказаних вище недоліків заповнення трудової книжки позивача за спірні періоди як єдиної підстави для не зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

При цьому, визначальною у даному разі є та обставина, що у трудовій книжці було зазначено вірну дату наказу щодо звільнення позивача, а саме 30.06.2002 року, а також відомості про роботу у ПП ОСОБА_3 частково підтверджуються відомостями з довідки ОК-5 та відповідачі самі вказують, що ними були зараховані періоди роботи з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 01.04.2001 по 31.10.2001, з 01.12.2001 по 30.06.2002.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.04.2025 №60.

Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо врахування трудового стажу за період роботи, з 26.07.1979 по 17.11.1963 роки в ПП ОСОБА_2 , оскільки відповідний стаж не підтверджений даними трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення від 20.11.1981 року та заявлений в позовній заяві період може свідчить про допущену технічну описку в прохальній частині позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача.

Пункт 4.7. розділу ІV Порядку 22-1 визначає, що саме «орган, що призначає пенсію» (за спірних правовідносин ГУ ПФУ в Одеській області з огляду на те, що саме цей орган здійснював розгляд заяви позивача) повинен всебічно, повно і об`єктивно розглянути всі подані документи, після чого установити наявність чи відсутність права особи на одержання пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону №1058 передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, враховуючи, що відповідач як уповноважений орган не надав оцінку всім періодам роботи позивача та не перевірив дотримання інших умов для призначення пенсії, зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву з урахуванням висновків суду є достатнім способом захисту з метою відновлення прав позивача.

Отже з метою належного та ефективного захисту прав позивача суд вбачає за можливе зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про призначення пенсії за віком від 27.03.2025 року із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , з датою заповнення 20.11.1981, період роботи в ПП ОСОБА_3 , з 01.07.2000 по 30.06.2002 року, з урахування висновків суду.

За таких умов, заявлені позивачем позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволенню не підлягають, оскільки останнє жодних рішень стосовно позивача за наслідками подання останнім заяви про призначення пенсії за віком від 27.03.2025 року не приймало.

Пунктом 23 частини першої статті 4 КАС України визначено, що похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд зазначає, що вимога про визнання протиправним акта, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо), які є наслідком протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

У даному разі, судом задоволено основну вимогу позивача про визнання протиправним та скасувати рішення, а тому часткове задоволення похідної вимоги щодо обраного позивачем порядку і способу захисту його порушених прав не впливає на розподіл судових витрат у цій справі.

Суд не приймає до уваги доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, що вимога про стягнення судового збору задоволенню не підлягає, бо це призведе до незаконного витрачання коштів Пенсійного фонду України, оскільки КАС України прямо визначено, що судові витрати підлягають стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд прийшов до висновку про задоволення основної позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, то з останнього за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211 грн.20 коп.

Керуючись статтями 2, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 60 від 04.04.2025 року, щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про призначення пенсії за віком від 27.03.2025 року із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , з датою заповнення 20.11.1981, період роботи в ПП ОСОБА_3 , з 01.07.2000 по 31.06.2002 року, з урахування висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211 грн.20 коп.

Рішення суду, відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП) відсутній, паспорт НОМЕР_2 , виданий Чечельницьким РВ УМВС України в Вінницькій області від 19.06.1996 року.

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, місцезнаходження: 65012, Одеська обл., м. Одеса, вул. Канатна, буд.83; ідентифікаційний код в .

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, місцезнаходження: 84121, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд.3; ідентифікаційний код в .

Суддя Роман КАРАВАН