Справа № 400/7075/24
Суддя: Величко А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2025 р. № 400/7075/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Величка А.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області, просп. Центральний, 288, м. Миколаїв, 54003,
проскасування наказу від 27.06.2024 №414-к, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час звільнення,
ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області (далі - відповідач) про:

- скасування наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області від 27.06.2024 року №414-к Про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновлення ОСОБА_1 на роботі в Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області на посаді начальника відділу економічної діяльності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності;

- стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час звільнення.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що проходить військову службу в лавах Збройних Сил України. Вищевказані обставини зумовили увільнення позивачки з 30 січня 2023 року з посади заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності зі збереженням посади. Разом із тим, посаду заступника було скорочено, у зв`язку з чим позивачці запропоновано рівнозначну посаду начальника відділу економічної діяльності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності. Наказом відповідача від 03.02.2023 року №184-к позивачка переведена на посаду на начальника відділу економічної діяльності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області. Разом з тим, у відповідності до наказу від 27.06.2024 року №414-к ОСОБА_1 звільнено із займано посади. Підставою для звільнення стало поновлення іншого працівника на зазначеній посаді відповідно до рішення суду. Не погоджуючись із вказаним наказом позивачка звернулася із вказаним позовом до суду.

Ухвалою від 29.07.2024 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі №400/7075/24 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

11.09.2024 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що з 2018 року позивачка перебувала у трудових відносинах з Головним управлінням та займала посаду заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління. 30.01.2023 року позивачку було мобілізовано до лав ЗСУ. 01.02.2023 року відповідно до наказу Головного управління № 177-к позивачка увільнена з вищевказаної посади зі збереженням місця роботи (посади). 02.12.2022 року відповідно до наказу Головного управління № 1061-к Про звільнення ОСОБА_2 , ОСОБА_2 було звільнено з посади начальника відділ економічної діяльності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління. Причиною до звільнення ОСОБА_2 став наказ Головного управління від 01.12.2022 №1046-к Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області, яким затверджено висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Головного управління. У штатному розписі Головного управління відбулося скорочення штату, посада заступника начальника відділу економічної діяльності, на якій перебувала Позивач, була скорочена, а оскільки, після звільнення ОСОБА_3 посада начальника відділу економічної діяльності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління була вакантною, 03.02.2023 року позивачка переведена з посади заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності на посаду начальника відділу економічної діяльності. Також варто зазначити, що в грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до суду, щодо скасування наказу про звільнення та поновлення її на посаді начальника відділу економічної діяльності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 по справі №400/5927/22, позов ОСОБА_2 до Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області, задоволено. Наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області Про звільнення ОСОБА_2 від 2 грудня 2022 р. № 1061-к визнано протиправним та скасовано. ОСОБА_2 поновлено на посаді начальника відділу економічної діяльності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області з 5 грудня 2022 року. У зв`язку з виконанням рішення суду, щодо поновлення на посаді ОСОБА_2 , 28.06.2024 року позивачку було звільнено з посади начальника відділу економічної діяльності на підставі наказу відповідача 27.06.2024 року №414-к з виплатою грошової компенсації за 90 календарних днів невикористаної відпустки. Таким чином, звільнення позивачки відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства України, підстави для задоволення позову та стягнення з Головного управління коштів за час звільнення відсутні.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З 2018 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Головним управлінням та займала посаду заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління.

30.01.2023 року позивачку було мобілізовано до лав ЗСУ.

01.02.2023 року відповідно до наказу Головного управління № 177-к позивачка увільнена з вищевказаної посади зі збереженням місця роботи (посади).

У штатному розписі Головного управління відбулося скорочення штату, посада заступника начальника відділу економічної діяльності, на якій перебувала позивачка, була скорочена.

У зв`язку з чим позивачці запропоновано рівнозначну посаду начальника відділу економічної діяльності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності.

Наказом відповідача від 03.02.2023 року №184-к позивачка переведена на посаду на начальника відділу економічної діяльності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 року у справі №400/5927/22, позов ОСОБА_2 задоволено, наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області "Про звільнення ОСОБА_2 " від 2 грудня 2022 р. № 1061-к визнано протиправним та скасовано; поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника відділу економічної діяльності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області з 5 грудня 2022 р.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 6 грудня 2022 р. до 13 грудня 2022 р. в сумі 4 066,20 грн.

На виконання вказаного рішення суду, ОСОБА_2 поновлено на посаді начальника відділу економічної діяльності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області з 5 грудня 2022 року.

У зв`язку з виконанням рішення суду, щодо поновлення на посаді ОСОБА_2 , 28.06.2024 року позивачку було звільнено з посади начальника відділу економічної діяльності на підставі наказу відповідача 27.06.2024 року №414-к з виплатою грошової компенсації за 90 календарних днів невикористаної відпустки.

Не погоджуючись з наказом відповідача про звільнення з посади, позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці регулюються Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII Про державну службу (далі - Закон № 889-VIII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Частинами першою - третьою статті 5 Закону № 889-VIII встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Статтею 88 Закону № 889-VIII передбачено припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін.

Підставами для припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, є:

1) поновлення на посаді державної служби особи, яка раніше її займала;

2) неможливість виконання державним службовцем службових обов`язків за станом здоров`я за наявності медичного висновку, порядок надання якого визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;

3) набрання законної сили рішенням суду про визнання особи недієздатною або про обмеження дієздатності особи;

4) визнання державного службовця безвісно відсутнім чи оголошення його померлим;

5) обрання на виборну посаду до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з дня набуття повноважень;

6) смерть державного службовця.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була призвана на військову службу за мобілізацією, на особливий період.

Статтею 119 КЗпП України встановлені гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків.

Так, відповідно до частини 3 статті 119 КЗпП України за працівниками, направленими для проходження базової військової служби, призваними на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визнає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до статті 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до частини 2 статті 39 Закону № 2322-ХІІ громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими ч.3 ст.119 КЗпП України, а також ч.1 ст.53 і ч.2 ст.57 Закону України Про освіту, ч.2 ст.44, ч.1 ст.54 і ч.3 ст.63 Закону України Про фахову передвищу освіту, ч.2 ст.46 Закону України Про вищу освіту.

Нормами Закону № 889-VIII не врегульовано порядок збереження робочого місця за державним службовцем, що призваний на військову службу під час мобілізації.

Разом із тим, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми трудового законодавства.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено та на даний час триває.

Також, Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.93 №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Отже, з моменту призову на військову службу, за громадянами України, які були призвані на військову службу під час мобілізації на строк до її закінчення зберігаються місце роботи та посада на підприємстві, установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, у яких вони працювали на час призову. Виплата грошового забезпечення здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Гарантії, встановлені частиною 3 статті 119 КЗпП України, спрямовані на забезпечення права громадян на працю та її оплату, які повинні виконати свій конституційний обов`язок захисту Батьківщини.

Судом встановлено, що наказом відповідача від 03.02.2023 року №184-к позивачка переведена на посаду на начальника відділу економічної діяльності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області.

ОСОБА_1 була призвана на військову службу за мобілізацією, на особливий період.

Отже, на період проходження позивачкою військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період до дня фактичного звільнення з військової служби на нього поширюються гарантії, встановлені частиною третьою статті 119 КЗпП України, зокрема щодо збереження місця роботи і посади в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Миколаївській області.

Згідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Під незаконним звільненням слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, встановленого законом.

Ураховуючи положення частини 1 статті 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині 1 статті 235 КЗпП України, а тому, встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №804/958/16 зазначено, що з аналізу статті 235 КЗпП України вбачається, що у разі встановлення незаконного звільнення суд обмежений правами щодо поновлення такого працівника на посаді, а саме суд може поновити таку особу лише на роботі, з якої працівника було звільнено.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 640/21065/18, від 27.04.2021 у справі № 826/8332/17, від 31.05.2021 у справі № 840/3202/18, від 20.01.2021 у справі №640/18679/18, від 25.02.2021 у справі № 820/292/17.

Щодо позовної вимоги про поновлення ОСОБА_1 на роботі в Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області на посаді начальника відділу економічної діяльності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності, то остання є похідною від першої позовної вимоги і також підлягає до задоволення.

Суд зазначає, що поновлення позивачки на займаній посаді спрямоване виключно на відновлення її порушеного права, щодо збереження її робочого місця, як мобілізованої.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час звільнення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 119 Кодексу законів про працю України, в редакції яка діяла в період до 19.07.2022 року, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" внесено зміни у частину третю статті 119: слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінити словами "зберігаються місце роботи і посада".

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", прийнятий Верховною Радою України 01.07.2022 року, набрав чинності 19.07.2022 року, отже, саме з 19.07.2022 року ч. 3 ст. 119 КЗпП України діє в наступній редакції: за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відтак, за громадянами, призваними на військову службу, саме з 19.07.2022 року зберігаються їх місце роботи та посада.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що за громадянами України, призваними на строкову військову службу під час дії особливого періоду зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову саме по 18.07.2022 року включно.

У свою чергу, з дати увільнення від виконання роботи, а саме 30.01.2023 року, середня заробітна плата за позивачкою не зберігається.

Тобто, підстави для зобов`язання відповідача нарахувати позивачці середній заробіток за час звільнення відсутні.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги належать до задоволення частково.

Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області (просп. Центральний, 288, м. Миколаїв, 54003, ідентифікаційний код 40327023) про скасування наказу від 27.06.2024 №414-к, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час звільнення - задовольнити частково.

2. Скасувати наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області від 27.06.2024 року №414-к Про звільнення ОСОБА_1 .

3. Поновити ОСОБА_1 на роботі в Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області на посаді начальника відділу економічної діяльності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності, з дати звільнення.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Величко