Справа № 420/17190/25
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/17190/25
Перша інстанція: суддя Свида Л.І.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітова А.І.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 6 червня 2025р. про відмову в забезпеченні доказів за результатами розгляду заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви, шляхом витребування у оператора електронних комунікацій ПрАТ «Київстар» білінг щодо номеру абонента Київстар НОМЕР_1 , а саме: відомості щодо деталізації, з посиланням на ретранслятор та прив`язку до базових станцій із зазначенням адреси, часу маршруту пересування, часу перебування, тривалості вихідних з`єднань, адреси місця перебування в момент скоєння вхідних та вихідних з`єднань, вхідні/вихідні дзвінки та SMS-повідомлення, вихід в мережу Інтернет зазначеного абонента у період з 00 годин 00 хвилин 27.06.2024 року по 03 години 00 хвилин 29.06.2024 року, з української телекомунікаційної компанії ТОВ «lifecell» білінг щодо номеру абонента НОМЕР_2 , а саме: відомості щодо деталізації, з посиланням на ретранслятор та прив`язку до базових станцій із зазначенням адреси, часу маршруту пересування, часу перебування, тривалості вихідних з`єднань, адреси місця перебування в момент скоєння вхідних та вихідних з`єднань, вхідні/вихідні дзвінки та SMS-повідомлення, вихід в мережу Інтернет зазначеного абонента у період з 23 години 00 хвилин 25.06.2024 року по 03 години 00 хвилин 29.06.2024 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 6 червня 2025р. у задоволенні заяви позивача про забезпечення доказів подання позовної заяви - відмовлено.

Не погодившись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати, а заяву про забезпечення доказів задовольнити.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Відповідно до ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з того, що докази мають бути належними і допустимими, а також мають бути пов`язані з предметом позову, або в даному випадку, з предметом позову, який заявник планує подати до суду, однак заявником в заяві про забезпечення доказів не обґрунтовано та не зазначено для підтвердження яких обставин суд має забезпечити докази, як вони стосуються предмету позову, який позивач планує подати до суду, на підтвердження яких обставини такі докази мають бути надані, чому такі відомості у операторів електронних комунікацій заявник просить витребувати саме за період 25.06.2024-29.06.2024 року, яким чином ці дати пов`язані з майбутніми позовними вимогами заявника.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спірне питання, з огляду на наступні обставини.

Перевіряючи правомірність та законність ухвали суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення доказів, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.ч.1, 2 ст.72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із положеннями ч.ч.1, 2 та 4 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Порядок подання доказів регламентований ст.79 КАС України, у частинах першій - третій, десятій якої зазначено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не визначено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

За правилами ч.ч.1, 3, 4 ст.80 КАС України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в ч.ч.2 та 3 ст.79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Суд може витребувати докази також до подання позову в порядку, встановленому статтями 114-117 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст.114 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

За результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви. У разі задоволення заяви суд в ухвалі зазначає доказ, а також дії, що необхідно вчинити для його забезпечення. Ухвала про забезпечення доказів (крім забезпечення доказів шляхом допиту свідків, призначення експертизи, огляду доказів) є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень (ч.ч.5, 6, 9 ст.117 КАС України).

Юридичний аналіз вищенаведених процесуальних норм засвідчує, що Кодекс адміністративного судочинства України з достатньою чіткістю та передбачуваністю унормовує порядок доказування, подання та витребування доказів у адміністративних справах.

Зокрема встановлює, що, за загальним правилом, докази подаються до суду учасниками справи разом із заявами по суті справи, або, якщо інше не визначено Кодексом адміністративного судочинства України, через канцелярію суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У разі ж неможливості самостійно надати докази, такі можуть бути витребувані судом на підставі відповідного клопотання учасника справи або до подання позову в порядку, встановленому ст.ст.114-117 КАС України, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Отже, можливість витребування доказів в порядку їх забезпечення процесуальний закон пов`язує виключно з існуванням загрози втрати засобу доказування або загрози утруднення чи неможливості збирання чи подання відповідних доказів, які стосуються предмету доказування у справі.

Верховний Суд в ухвалі від 2.05.2019р. у справі №Зд/9901/2/19 (провадження №Зд/9901/2/19) вже викладав висновки щодо застосування вищенаведених норм й зазначав, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Наводив правову позицію і про те, що забезпечення позову це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Заявлені позивачем вимоги про забезпечення доказів не ґрунтуються на обставинах об`єктивного характеру, що могли б давати підстави стверджувати про існування реальної загрози втрати таких доказів або унеможливлення чи утруднення їх збирання і подання у майбутньому, після звернення до адміністративного суду з відповідним позовом.

Доводи, наведені заявником, не свідчать про наявність ризику втрати доказів у майбутньому, не переконують, що може виникнути обставина, яка утруднює їх збирання та подання до суду в загальному порядку й не обмежує заявника у праві подати відповідне клопотання про витребування цих самих доказів у порядку, встановленому ст.80 КАС України, із зазначенням причин неможливості зробити це самостійно.

Забезпечення доказів шляхом їх витребування, передбачає формування таких доказів, як засобів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у формі, встановленій ч.2 ст.72 КАС України.

Така форма передбачає наявність сформованих та конкретних засобів доказування.

У заяві позивача про забезпечення доказів йдеться про витребування у операторів електронних комунікацій відомостей щодо деталізації, з посиланням на ретранслятор та прив`язку до базових станцій із зазначенням адреси, часу маршруту пересування, часу перебування, тривалості вихідних з`єднань, адреси місця перебування в момент скоєння вхідних та вихідних з`єднань, вхідні/вихідні дзвінки та SMS-повідомлення, вихід в мережу Інтернет зазначеного абонента.

При цьому, позивач припускає, що термін зберігання інформації про білінг електронного зв`язку користувачів мобільних абонентів встановлено на один рік.

Також судова колегія звертає увагу на те, що позивачем не конкретизовано у своїй заяві, які саме обставини мають бути підтвердженні відповідними доказами, що будуть входити до предмета доказування у майбутньому позовні.

У зв`язку з вищенаведеним та з огляду на зміст поданої заяви про забезпечення доказів суд вважає, що таке звернення не спрямоване саме на забезпечення доказів, а сформульовані у ньому вимоги по суті є клопотанням про витребування доказів, адже обставини, які на думку заявника вказують на наявність ризику втрати цієї інформації, полягають у тому, що на думку позивача вказана інформація зберігається в термін одного року.

Судова колегія звертає увагу, що Постановою КМУ №761 від 25.06.2025р. затверджено Правила надання та отримання електронних комунікаційних послуг (далі - Правила).

Так, п.9 ч.72 Правил визначено, що постачальники послуг (крім послуг міжособистісних електронних комунікацій без використання нумерації) зобов`язані, зокрема, зберігати записи про надані послуги протягом строку позовної давності, визначеного законом.

Правилами ст.257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відтак, судова колегія вважає, що вимоги ОСОБА_1 про забезпечення доказів, які обґрунтовані тим, що їх витребування та подання будуть утруднені або унеможливлені, ґрунтуються на припущеннях й не підтверджені посиланням на об`єктивні обставини, у зв`язку з чим не можуть слугувати достатньою підставою для забезпечення цих доказів у порядку ст.ст.114 - 117 КАС України.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення доказів.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,312,316,325 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 6 червня 2025р. про відмову в забезпеченні доказів залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

О.В. Єщенко