Справа № 380/17887/24
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 жовтня 2025 року

Київ

справа №380/17887/24

адміністративне провадження №К/990/41196/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Хохуляка В.В., Юрченко В.П.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2025 у справі № 380/17887/24 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

09.10.2025 до суду втретє надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Львівській області (далі - скаржник, ГУ ДПС), направлена до суду через підсистему «Електронний суд».

Під час вирішення питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

1. Відповідно до частини першої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини другої вказаної статті учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

З поданих матеріалів касаційної скарги вбачається, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена 11.06.2025, повний її текст складено 12.06.2025. Проте касаційну скаргу подано до суду лише 09.10.2025, тобто з пропуском строку, встановленого для цього.

ГУ ДПС заявило клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке вмотивоване тим, що вперше касаційну скаргу подано в межах строку на касаційне оскарження, а повторну касаційну скаргу подано у межах 20-деного строку. Зазначає, що повернення касаційної скарги не позбавляє права на повторне звернення. Наголошує, що звертаючись з повторними касаційними скаргами намагалося привести їх у відповідність із вимогами КАС України в межах строку на касаційне оскарження судових рішень без суттєвих затримок та зайвих зволікань (в межах місяця), маючи виправдані очікування, що його касаційна скарга буде прийнята до розгляду, крім цього сплачено судовий збір. Зазначає, що норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаться поважними для вирішення питання поновлення пропущеного строку, такі причини визначаються з кожному конкретному випадку з врахуванням обставин справи. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, просить поновити строк на касаційне оскарження.

Проаналізувавши зміст клопотання, колегія суддів позбавлена можливості його вирішити, адже в ньому відсутнє посилання на причини, які позбавляли можливості своєчасно звернутися із належним чином оформленою касаційною скаргою.

Суд встановив, що вперше подану касаційну скаргу Верховний Суд залишив без руху ухвалою від 24.07.2025 і надав скаржникові десятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали суду для усунення недоліків касаційної скарги, зокрема, надати платіжний документ про оплату судового збору за подання касаційної скарги; надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом. Суд звернув увагу скаржника, що його доводи не містять взаємозв`язку із висновками судів попередніх інстанцій, які стали підставою для задоволення позову. Ухвалою від 12.08.2025 Верховний Суд продовжив скаржникові строк для усунення виявлених недоліків, відмовивши у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору. Ухвалою від 28.08.2025 Верховний Суд касаційну скаргу повернув, визнавши, що уточнена касаційна скарга так і не усуває виявлених недоліків. Електронний примірник цієї ухвали суду ГУ ДПС отримало через підсистему «Електронний суд» 29.08.2025 о 00:26.

Вдруге подану касаційну скаргу Верховний Суд повернув ухвалою від 19.09.2025 на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судових рішень. Суд дійшов висновку, що звертаючись з касаційною скаргою вдруге, скаржник так і не виправив недоліків, які стали підставою для повернення попередньої касаційної скарги. Суд зауважив, що приведені в касаційній скарзі доводи не можуть бути підставою для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України. Електронний примірник цієї ухвали суду ГУ ДПС отримало через підсистему «Електронний суд» 23.09.2025 о 03:40.

09.10.2025 ГУ ДПС направило касаційну скаргу втретє, однак, яка так і не усуває всіх виявлених судом недоліків.

Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє права на повторне звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення попередньо поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Однак, доводів про наявність таких поважних причин клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення не містить.

Водночас слід зазначити, що за усталеною позицією Верховного Суду недотримання особою вимог процесуальних норм щодо форми та змісту касаційної скарги за загальним правилом не є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження. Це правило ще в більшій мірі стосується суб`єкта владних повноважень, щодо якого презюмується, що в його розпорядженні є достатньо засобів, зокрема організаційного характеру, для виконання визначених законодавством завдань.

У цій справі у скаржника було достатньо часу для приведення своєї касаційної скарги у відповідність із вимогами КАС України. Внаслідок недотримання саме скаржником вимог процесуального закону, касаційні скарги були повернуті, відповідно, негативні наслідки, які настали у зв`язку з такими причинами є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

За таких обставин, посилання скаржника на те, що він вперше подав касаційну скаргу у встановлений строк, не зволікав з повторним поданням касаційної скарги, а також те, що він сплатив судовий збір у справі, не мають вирішального значення для вирішення питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, оскільки не доводять наявність поважних причин його пропуску.

Приведена скаржником практика Європейського суду з прав людини і Верховного Суду не впливає на вищенаведений висновок, оскільки питання про поновлення строку на касаційне оскарження вирішується в кожному конкретному випадку з огляду на доводи, які зазначаються у заяві про поновлення строку. В даному випадку, скаржник не навів обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для належного оформлення касаційної скарги у більш стислий строк.

Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

З огляду на наведене, подана касаційна скарга підлягає залишенню без руху для надання скаржнику часу подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, у якій зазначити поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження з відповідним обґрунтуванням та доказами причин пропуску такого строку.

2. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються: підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Як вже зазначалося, втретє подана касаційна скарга не в повному обсязі відповідає роз`ясненням, наданим Верховним Судом.

Так, під час ухвалення судових рішень суди виходили з того, що документи щодо обліку та походження товарів були за місцем реалізації і надані позивачем саме на початок перевірки. При цьому наданий обсяг документів у розумінні приписів Порядку № 496 суди визнали належним і таким, що в достатній мірі підтверджував облік та походження товарів за місцем їх реалізації. Податковий орган, ігноруючи надані позивачем документи та стверджуючи про неподання ним первинних документів щодо отримання (надходження) товару не вказав у акті перевірки, яких саме первинних документів не вистачало, отже безпідставно зробив висновок про наявність порушення пункт 12 статті 3 Закону №265/95-ВР. Також суди зазначили, що саме оцінивши надані позивачем до перевірки документи контролюючий орган зробив висновок про те, що такі не підтверджують належний облік товарів, як наслідок, позивач не надав документів, які підтверджують належний облік.

У втретє поданій касаційній скарзі ГУ ДПС із посиланням на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України зазначає про необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 11.01.2024 у справі № 420/12275/22 (адміністративне провадження № К/990/14825/25). ГУ ДПС зазначає, що Верховний Суд у своїй постанові, зробив правовий висновок, що пункт 12 статті 3 Закону №265/95-ВР зобов`язує суб`єктів господарювання вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи, що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу. При цьому до 01.01.2022 суб`єкт господарювання зобов`язаний був надати такі документи під час проведення перевірки, а після цієї дати такий обов`язок має бути виконаним саме на початок її проведення. Також, ГУ ДПС зазначає, що Верховний Суд у своїй постанові, ухваленій у справі № 380/6314/24 (адміністративне провадження № К/990/16096/25), зробив правовий висновок, що документами, які підтверджують облік та походження товарів, є первинні документи. Своєю чергою, первинними документами є: накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника отримувача товару, дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару. На цій підставі Верховний Суд вказав на те, що договір комісії та акти приймання-передачі товарів на комісію повною мірою ідентифікують постачальників та отримувача товару, дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару та мають всі ознаки первинних, які передбачені Порядком № 496, а тому надані позивачем контролюючому органу під час фактичної перевірки документи є у розумінні приписів Порядку № 496, належними документами, які підтверджують облік та походження товарів за місцем їх реалізації.

Однак, посилаючись на необхідність відступлення від зазначених висновків, ГУ ДПС не наводить вмотивованого обґрунтування для цього. Доводи ж в цій частині так і не узгоджуються ані з предметом спору у цій справі, ані з висновками судів попередніх інстанцій.

За змістом касаційної скарги ГУ ДПС посилається на незгоду з висновком судів попередніх інстанцій про те, що норми податкового законодавства не обмежують період подання платником податків необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки, надані в будь-який час документи мають бути враховані контролюючим органом та зазначає про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладеного в вищезазначені постанові.

Однак, судові рішення не містять такого висновку. Зі змісту судових рішень не вбачається, що предметом спору у цій справі було визначення часу надання позивачем документів - на момент початку перевірки чи до моменту її закінчення. Обставин неприйняття відповідачем певних документів через те, що такі були надані не на початок перевірки ані судові рішення, ані касаційна скарга не містять. Незрозумілою залишається позиція ГУ ДПС про необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 11.01.2024 у справі № 420/12275/22, враховуючи, що ГУ ДПС наполягає саме на тому, що документи мають бути надані на початок перевірки.

Приведена скаржником постанова Верховного Суду у справі № 380/6314/24 не містить того висновку, який зазначає скаржник в касаційній скарзі. У цій справі Верховний Суд, з урахуванням встановленої судами обставини зазначення в Акті перевірки висновку про наявність з боку суб`єкта господарювання такого порушення як «не ведення в порядку, встановленому законодавством обліку товарних запасів», дійшов висновку, що таке порушення не охоплюється диспозицією статті 20 Закону №265/95-ВР.

Верховний Суд вже роз`яснював скаржникові обов`язкові умови, які мають бути наведені в касаційній скарзі у випадку її подання на відповідній підставі. Зокрема суд звертав увагу, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; 2) постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; 3) вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; 4) висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми.

Також усталеною є позиція Верховного Суду про те, що відкриття касаційного провадження на цій підставі можливе у тому випадку, коли скаржник обґрунтує, що висновок, який викладений у постанові Верховного Суду, не відповідає правильному тлумаченню і застосуванню конкретної норми. Обов`язковою умовою для цього є подібність умов її застосування з огляду на конкретні обставини справи та позиції сторін у справі. Тобто, висновок, який викладено у постанові Верховного Суду, і висновок, який, на переконання заявника, має бути здійснений за результатами відступу від правової позиції, повинен стосуватися одних і тих самих норм права (їх сукупності) в ідентичних редакціях.

Отже, приведені в касаційній скарзі доводи не є достатніми для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Касаційна скарга має містити обґрунтування неправильного застосування судами норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права у взаємозв`язку із усіма висновками судів попередніх інстанцій, які стали підставою для задоволення позову та обов`язковим посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України (з наведенням обов`язкових умов у їх взаємозв`язку, передбачених для відповідної підстави).

У зв`язку з наведеним, скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням роз`яснень, неодноразово наданих судом.

Частиною другою статті 332 КАС України встановлено, що до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 329-330, 332 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2025 у справі № 380/17887/24 - залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії зазначеної ухвали суду для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:

- подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, у якій вказати поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень з відповідним обґрунтуванням та доказами причин пропуску такого строку;

- надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судового рішення має бути викладено з урахуванням роз`яснень, наданих судом.

Роз`яснити, що у разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, будуть визнані судом неповажними, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

У разі невиконання вимог ухвали в іншій частині в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.

Також роз`яснити скаржнику, що у разі подання уточненої касаційної скарги в паперовій формі скаржник має надати її копії відповідно до кількості учасників справи. У разі подання уточненої касаційної скарги в електронній формі через електронний кабінет скаржник має додати докази надсилання її копії іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 КАС України (шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності у іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність у іншого учасника справи електронного кабінету - в паперовій формі листом з описом вкладення).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон В.В. Хохуляк В.П. Юрченко