Справа № 320/7186/25
Суддя: Діска А.Б.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року № 320/7186/25

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Діски А. Б.,

за участі секретаря судового засідання - Мирончук Д. Р.,

представників позивача - Менчака І. В., Ларіонова М.О.,

представника відповідача - Бондара П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕЙЧЕС УКРАЇНА" до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "СІЕЙЧЕС УКРАЇНА", звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у місті Києві в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 08.11.2024 №2, №2 та від 27.01.2025 №2, №2.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивач є частиною міжнародної групи компаній CHS Inc. - найбільшого агрокооперативу США, що входить до рейтингу найбільших компаній Fortune 500 та налічує понад 11000 працівників по всьому світу. До початку повномасштабного вторгнення рф проти України позивач був одним з десяти найбільших експортерів зерна на українському ринку. Позивач є великим інвестором в економіку України та добросовісним платником податків.

Позивач отримав від Головного управління ДПС у м. Києві податкові повідомлення-рішення від 08.11.2024 № 2, № 2, № 2, № 2та № 2, прийняті на підставі висновків Акта від 25.09.2024 № 106987/5/26-15-07-02-04-03/35704808 про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства.

22.11.2024 товариство подало до ДПС України скаргу на вказані податкові повідомлення-рішення. Рішенням ДПС України від 22.01.2025 № 2092/6/99-00-06-01-01-06 скаргу позивача задоволено частково, скасовано податкові повідомлення-рішення від 08.11.2024 № 2 та № 2, в частині нереальності здійснення господарських операцій та в частині заниження доходів у зв`язку із списанням кредиторської заборгованості перед компанією CHS EUROPE SARL і у відповідній частині застосовані штрафні санкції, а в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін. Крім того скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.11.2024 № 2 в частині нереальності здійснення господарських операцій на суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту у сумі 1634080 грн. Залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 08.11.2024 № 2 та № 2.

Відповідно до положень п. 60.1.3 п. 60.1 та п. 60.4 ст. 60 Податкового кодексу України (далі - ПК України), 27.01.2025 відповідачем було прийнято нові податкові повідомлення-рішення замість частково скасованих, а саме: податкове повідомлення-рішення від 27.01.2025 року № 2, яким зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 15563566 грн. Податкове повідомлення-рішення від 27.01.2025 № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 36740439 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 25% на суму 9185110 грн.

Не погоджуючись із прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями, позивач вказує на відсутність в його діях порушень вимог ПК України.

Щодо заниження позивачем доходів за І півріччя 2024 року в сумі 219677117 грн у зв`язку з необхідністю дисконтування заборгованості перед компанією CHS EUROPE SARL зазначає, що у позивача виникла товарна заборгованість перед CHS EUROPE SARL за отриманою попередньою (авансовою) оплатою за контрактами.

Позивач акцентує увагу, що грошовою заборгованість стала лише з моменту погодження сторонами відповідними додатковими угодами та оформленими актами взаєморозрахунків обов`язку позивача з повернення частини переплати, проти якої не було поставлено товар. Неможливість виконання зобов`язання зумовлена законодавчими валютними обмеженнями.

Зобов`язання позивача перед компанією CHS EUROPE SARL з повернення частини передплати, проти якої не було поставлено товар, є поточними (короткостроковими), оскільки первісний строк погашення заборгованості не перевищував 12 місяців, та відсутні будь-які угоди про пролонгацію строків повернення заборгованості.

Період повернення коштів одержувачу CHS EUROPE SARL вже настав. Прострочена заборгованість не підлягає дисконтуванню, оскільки в будь-який момент кредитор фактично має право вимагати повернення усієї суми такої заборгованості.

Позивач вказує, що не отримував від CHS EUROPE SARL позику. Товарна заборгованість, що виникла за зобов`язаннями з поставки товару за контрактами, не підлягає дисконтуванню.

Податковий орган необґрунтовано здійснив обрахунок дисконту зобов`язань позивача із застосуванням формули, не передбаченої жодним нормативно-правовим актом. Відповідач при застосуванні формули для розрахунку дисконту взяв за основу помилкові показники, зокрема, "період, в якому отримано позику" та "кількість періодів до повернення позики (кварталів)". Податковий орган на власний розсуд та без жодних обґрунтувань визначив ставку дисконту у відповідності до середньої річної облікової ставки рефінансування НБУ. Істотні недоліки в розрахунках в будь-якому випадку мають наслідком визнання ППР незаконним в цілому - практика Верховного Суду.

Щодо заниження позивачем податкових зобов`язань з ПДВ за лютий 2019 на суму 8680000 у зв`язку з не використанням в господарській діяльності товару вартістю 43400000 грн. Вказує, що пунктом 198.5 ст. 198 ПК України не передбачено такої підстави для нарахування компенсуючих податкових зобов`язань як уцінка запасів. Така операція не розглядається як постачання, а тому відсутні будь-які підстави для виникнення податкових зобов`язань з ПДВ.

Тимчасова відсутність доступу до товарів не може автоматично свідчити про нестачу активів, їх знищення чи втрату. Звернення позивача до правоохоронних органів та господарського суду - це реалізація передбаченого законом права, спрямована на відновлення доступу до належного майна.

Товар юридично продовжує перебувати на відповідальному зберіганні відповідних зернових складів. Податковим органом в межах перевірки не заявлялись будь-які вимоги щодо проведення інвентаризації ТМЦ.

Позивач акцентує увагу суду, що навіть якщо припустити факт нестачі сільськогосподарської продукції на елеваторах, така нестача обумовлена саме обставинами непереборної сили, що виключає необхідність донарахування зобов`язань з ПДВ згідно п. 198.5 ст. 198.

Крім того зазначає, що податковим органом допущено процедурні порушення при оформленні результатів перевірки. Оскаржувані ППР не містять обов`язкових реквізитів та були оформлені з порушенням положень, передбачених законодавством. А також податковий орган неправомірно нарахував позивачу штрафні санкції у розмірі 25% від суми нібито заниження податкових зобов`язань зі сплати, відповідно, податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість.

Ухвалою від 28.02.2025 судом відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання на 21.04.2025.

У поданому відзиві відповідач вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Зазначає, що між ТОВ «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА» (Постачальником) та компанією CHS EUROPE SARL (Покупцем) було укладено шість контрактів на поставку сільськогосподарської продукції. Загальна сума кредиторської заборгованості за вказаними договорами, згідно 685 рахунку бухгалтерського обліку станом на 30.06.2024, склала ,69 гривні. В ході проведення перевірки встановлено, що ТОВ «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА» не здійснювало дисконтування кредиторської заборгованості по вищезазначених договорах. Проте, при обчисленні справедливої вартості заборгованості суми майбутнього грошового потоку підлягають обов`язковому дисконтуванню. Враховуючи вищевикладене загальна сума дисконту станом на 30.06.2024 (різниця між майбутньою та теперішньою вартістю зобов`язання з урахуванням амортизації) становить 219 677 117,14 грн. (413 745 176,4 грн. 194 068 071,25 грн. = 219677117,14 грн.), яка включається до складу доходу в момент отримання позики і до витрат в процесі амортизації такого дисконту протягом строку користування позикою.

В порушення п.185.1 ст. 185, абз. «г» п.198.5 ст.198, п. 201.1 ст. 201 Кодексу, Товариством не задекларовано податкові зобов`язання з податку на додану вартість щодо товару, який не використовується в господарській діяльності Товариства на загальну суму 43400000,0 грн., крім того ПДВ 8680000,0 грн., в тому числі за лютий 2019 року. Не складено та не зареєстровано податкову накладну за лютий 2019 року.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій просить позов задовольнити.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 21.04.2025, задоволено клопотання представника позивача та оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 16.06.2025.

Представниками сторін було подано додаткові письмові пояснення по справі. Крім того позивачем було подано суду Висновок експерта за результатами судово-економічної експертизи за зверненням ТОВ «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА» від 03.06.2025.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 16.06.2025, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 18.08.2025.

Відповідачем було подано заперечення проти висновку експерта, а позивачем додаткові пояснення щодо вказаних заперечень.

Судом було оголошено перерву для надання додаткових доказів по справі до 13.10.2025.

Представниками сторін надано суду додаткові докази та письмові пояснення.

У судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обгрунтування, зазначені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ГУ ДПС у м. Києві було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2017 по 30.06.2024, валютного за період з 01.10.2017 по 30.06.2024, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 30.09.2023 та іншого законодавства за відповідний період.

За наслідками перевірки податковим органом було складено Акт № 106987/Ж5/26-15-07-02-04-03/35704808 від 25.09.2024.

Позивачем було подано заперечення на акт перевірки, які рішенням ГУ ДПС у м. Києві від 05.11.2024 № 42289/Ж12/26-15-07-02-04-09 залишено без задоволення, а висновки акта перевірки без змін.

На підставі Акта № 106987/Ж5/26-15-07-02-04-03/35704808 від 25.09.2024 винесено податкові повідомлення-рішення від 08.11.2024 № 2, № 2, № 2, № 2 та № 2.

22.11.2024 позивач подав до ДПС України скаргу на вказані податкові повідомлення-рішення. Рішенням ДПС України від 22.01.2025 № 2092/6/99-00-06-01-01-06 скаргу позивача задоволено частково, скасовано податкові повідомлення-рішення від 08.11.2024 № 2 та № 2 в частині нереальності здійснення господарських операцій та в частині заниження доходів у зв`язку із списанням кредиторської заборгованості перед компанією CHS EUROPE SARL і у відповідній частині застосовані штрафні санкції, та № 2 в частині нереальності здійснення господарських операцій, а в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Відповідно до положень п. 60.1.3 п. 60.1 та п. 60.4 ст. 60 Податкового кодексу України (далі - ПК України), 27.01.2025 відповідачем було прийнято нові податкові повідомлення-рішення замість частково скасованих, № 2, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 15563566 грн та № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 36740439 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 25% на суму 9185110 грн.

Не погодившись з прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог п.п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно вимог п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Як вбачається з акту перевірки, під час проведення перевірки встановлено, що на рахунку 685 бухгалтерського обліку, станом на 30.06.2024 обліковується заборгованість за договорами поставки, укладеними з CHS EUROPE SARL в розмірі ,69 грн., а саме:

- станом на 30.09.2017 по заключному контракту № corn_РС267802 від 27.08.2015 обліковувалась кредиторська заборгованість (попередня оплата) 595 993 837,42 грн. (у 2018 році - повернуто на рахунок контрагента 185 793 161,01 грн., прощення заборгованості 67 247 547,34 грн.(списано на рахунок 44 без включення в дохід), прощення боргу в сумі 39 827 179,5 включено в дохід (рах 717)), нараховано курсові різниці в сумі 157 533 551,64 грн., заборгованість становить 460 659 501,21 грн.;

- по контракту № barley_490949 від 01.06.2018 надійшла оплата в сумі 243 844 301,53 грн., (відвантажили товар на суму 85 965 083,03), нараховано курсові різниці в сумі 68 689 726,3 грн., заборгованість становить 226 568 944,8 грн.;

- по контракту № corn_356193 від 01.09.2017 надійшла оплата в сумі 321 096 765 грн. (відвантажили товар на суму 305 145 809,97 грн.), нараховано курсові різниці в сумі 8 450 272,24 грн., заборгованість становить 24 401 227,27 грн.;

- по контракту № W2_881713 від 01.07.19 надійшла оплата в сумі 128 538 773,33 грн. (відвантажено товар на суму 121 795 720,43 грн.), нараховано курсові різниці в сумі 4 721 514,61 грн., заборгованість становить 11 461 567,51 грн.;

- по контракту №W4_881714 від 01.07.19 надійшла оплата в сумі 193440178,51 грн., (відвантажено товар на суму 170 543 207,1 грн.), нараховано курсові різниці в сумі 16 963 754,233 грн., заборгованість становить 39 860 725,64 грн.;

- по контракту № W5-6 490948 від 01.06.18 надійшла оплата в сумі 790 184 340,35 грн. (відвантажили товар на суму 484 498 228,9 грн., прощення боргу в сумі 91 939 515,85 грн. включено в дохід (рах 717), нараховано курсові різниці в сумі 94 102 392,75 грн., заборгованість становить 307 848 988,26 грн.

Загальна сума кредиторської заборгованості за вказаними договорами, станом на 30.06.2024 становить ,69 грн.

Отже, податковим органом було зроблено висновок, що на дату виникнення кредиторської заборгованості боржник має визначити теперішню (справедливу) вартість свого зобов`язання. Сума дисконту (різниця між майбутньою та теперішньою вартістю зобов`язання) включається до доходу в момент отримання позики і до витрат в процесі амортизації такого дисконту протягом строку користування позикою.

Відповідач стверджує, що позивач занизив доходи за 1 квартал 2024 року на суму 219677117,14 грн, оскільки повинен був дисконтувати заборгованість перед компанією CHS EUROPE SARL.

Зазначене, на думку податкового органу, призвело до заниження податку на прибуток підприємств на суму 36740439,00 грн (ППР від 27.01.2025 № ), а також завищення від ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств на суму 15 563 566 грн (ППР від 27.01.2025 року № 2).

Суд не погоджується з такими висновками податкового органу з огляду на наступне.

Згідно із п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку (далі - П(С)БО) 11 «Зобов`язання» поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу. Тобто, зобов`язання строк виконання яких настає протягом 12 календарних місяців, є короткостроковими. Довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними».

Згідно п.10 П(С)БО 11 довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Відповідно до п.4 П(С)БО 11 теперішня вартість дисконтована сума майбутніх платежів.

Крім того, відповідно до п.5 П(С)БО 11 «Зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду. Відповідно облікової політики підприємство для здійснення господарської діяльності використовує Національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку. Згідно П(С)БО 13 «Фінансові інструменти», фінансовий інструмент - контракт, який одночасно приводить до виникнення (збільшення) фінансового активу в одного підприємства і фінансового зобов`язання або інструмента власного капіталу в іншого.

Відповідно до п.29 П(С)БО 13 фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо). Фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання: а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству; б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.

Пунктом 30 ПСБО 13 «Фінансові інструменти» передбачено, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю, крім: - дебіторської заборгованості, що не призначена для перепродажу; - фінансових інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення; - фінансових активів, справедливу вартість яких неможливо достовірно визначити; - фінансових інвестицій та інших фінансових активів, щодо яких не застосовується оцінка за справедливою вартістю.

На кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.

Балансова вартість фінансових активів, щодо яких не застосовується оцінка за справедливою вартістю, переглядається щодо можливого зменшення корисності на кожну дату балансу на основі аналізу очікуваних грошових потоків.

Сума втрат від зменшення корисності фінансового активу визначається як різниця між його балансовою вартістю та теперішньою вартістю очікуваних грошових потоків, дисконтованих за поточною ринковою ставкою відсотка на подібний фінансовий актив, з визнанням цієї різниці іншими витратами звітного періоду.

Відповідно П(С)БО 12 «Фінансові інвестиції»:

«Амортизована собівартість фінансової інвестиції - собівартість фінансової інвестиції з рахуванням часткового її списання внаслідок зменшення корисності, яка збільшена (зменшена) на суму накопиченої амортизації дисконту (премії).

Ефективна ставка відсотка - ставка відсотка, що визначається діленням суми річного відсотка та дисконту (або різниці річного відсотка та премії) на середню величину собівартості інвестиції (або зобов`язання) та вартості її погашення.

Метод ефективної ставки відсотка - метод нарахування амортизації дисконту або премії, за яким сума амортизації визначається як різниця між доходом за фіксованою ставкою відсотка і добутком ефективної ставки та амортизованої вартості на початок періоду, за який нараховується відсоток».

Фінансові інвестиції первісно оцінюються та відображаються у бухгалтерському обліку за собівартістю.

Фінансові інвестиції (крім інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення або обліковуються за методом участі в капіталі) на дату балансу відображаються за справедливою вартістю.

Сума збільшення або зменшення балансової вартості фінансових інвестицій на дату балансу (крім інвестицій, що обліковуються за методом участі в капіталі) відображається у складі інших доходів або інших витрат відповідно.

Фінансові інвестиції, що утримуються підприємством до їх погашення, відображаються на дату балансу за амортизованою собівартістю фінансових інвестицій.

Різниця між собівартістю та вартістю погашення фінансових інвестицій (дисконт або премія при придбанні) амортизується інвестором протягом періоду з дати придбання до дати їх погашення за методом ефективної ставки відсотка.

Згідно П(С)БО 28 «Зменшення корисності активів» теперішня вартість майбутніх чистих грошових надходжень від активу визначається застосуванням відповідної ставки дисконту до майбутніх грошових потоків від безперервного використання активу та його продажу (списання) наприкінці строку корисного використання (експлуатації).

Майбутні грошові потоки від активу визначаються, виходячи з фінансових планів підприємства на період не більше п`яти років.

Якщо в підприємства є досвід визначення суми очікуваного відшкодування активу і наявні розрахунки, що свідчать про достовірність оцінки майбутніх грошових потоків, то така оцінка може визначатися на підставі фінансових планів підприємства, які охоплюють період більше п`яти років.

Ставка дисконту базується на ринковій ставці відсотка (до вирахування податку), що використовується в операціях з аналогічними активами.

За відсутності ринкової ставки відсотка ставка дисконту базується на ставці відсотка на можливі позики підприємства або розраховується за методом середньозваженої вартості капіталу підприємства.

При визначенні ставки дисконту враховуються ризики, крім ризиків, що були враховані при визначенні майбутніх грошових потоків.

Отже, на дату виникнення кредиторської заборгованості боржник має визначити теперішню (справедливу) вартість свого зобов`язання. Сума дисконту (різниця між майбутньою та теперішньою вартістю зобов`язання) включається до доходу в момент отримання позики і до витрат в процесі амортизації такого дисконту протягом строку користування позикою.

За даними перевірки встановлено, що відповідно до наказу від 28.12.2018 №2018/248- б ТОВ «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА» «Про облікову політику підприємства» платником податків використовуються такі принципи, методи і процедури для ведення бухгалтерського обліку, складання та подання звітності відповідно до Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до п. 1.2. наказу: за відсутності необхідних норм П(С)БО, застосовувати аналогічні норми системи міжнародних стандартів фінансової звітності МСБО-МСФЗ (IAS-IFRS) на підставі того, що національні П(С)БО не можуть суперечити МСБО-МСФЗ (IAS-IFRS).

В Акті перевірки податковий орган посилається на заборгованість позивача, що виникла на підставі шести укладених між позивачем та компанією CHS EUROPE SARL контрактів на поставку сільськогосподарської продукції, а саме від 01.09.2017 № 356193, від 01.06.2018 № 490949, від 01.07.2019 № 881713, від 01.07.2019 № 881714, від 01.06.2018 № 490948, від 27.08.2015 № PC267802.

Суд зазначає, що згідно з умовами зазначених контрактів, позивач зобов`язувався поставити CHS EUROPE SARL товар (сільськогосподарську продукцію), а компанія CHS EUROP SARL зобов`язувалася прийняти товар та оплатити його вартість.

При цьому, положеннями зазначених контрактів (аналогічних за змістом) було передбачено, що у разі відповідної домовленості між сторонами, допускається повна або часткова передплата.

На виконання вказаних контрактів, компанією CHS EUROPE SARL було частково перераховано на рахунок позивача попередню оплату за контрактами, що підтверджується відповідними банківськими виписками.

У свою чергу, позивачем на виконання зобов`язань було відвантажено частину сільськогосподарської продукції.

За результатами часткового виконання контрактів сума перерахованої компанією CHS EUROPE SARL попередньої оплати за кожним із контрактів перевищує суму поставленого позивачем товару, що не заперечується відповідачем.

Отже, даними бухгалтерського обліку підтверджується, що компанією CHS EUROPE SARL було надміру сплачено передплату, на суму якої позивачем не було поставлено товар.

Сторонами було досягнуто домовленостей про списання частини переплати, проти якої не було поставлено товар, зокрема: за контрактом від 27.08.2015 № PC267802, на підставі укладеної додаткової угоди від 01.12.2017 № 5, за контрактом від 01.06.2018 № 490948 на підставі укладеної додаткової угоди від 31.12.2018 №1 було списано частину переплати.

11.01.2022 та 22.01.2022 між позивачем та компанією CHS EUROPE SARL було укладено додаткові угоди, згідно яких до п. 8.2. ст. 8 усіх контрактів додано підпункт 8.2.4. наступного змісту: "Сторони погодили, що надмірно сплачена передоплата (передоплати) повертається Покупцеві Продавцем впродовж 30 (тридцяти) календарних днів з дати підписання Сторонами Акту звірки взаєморозрахунків".

Так, відповідні Акти звірки взаєморозрахунків між позивачем та компанією CHS EUROPE SARL було оформлено 31.12.2022.

Отже, у позивача виник обов`язок зі сплати компанії CHS EUROPE SARL грошового зобов`язання упродовж 30 (тридцяти) календарних днів.

Позивач вказує, що не має можливості повернути компанії CHS EUROPE SARL відповідні суми заборгованості за контрактами, оскільки 24.02.2022 Національним банком України прийнято Постанову № 18 від "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану", якою було введено ряд істотних обмежень, зокрема, заборонені транскордонні валютні перекази, включаючи заборону на повернення нерезидентам попередньої оплати, отриманої до 23.02.2022. Вказане обмеження залишається в силі станом на час розгляду справи, що має наслідком неможливість виконання позивачем суми заборгованості за контрактами.

При цьому, як вбачається зі змісту Актів звірки взаєморозрахунків від 31.12.2022, розмір надмірно сплаченої передплати за контрактами зафіксовано у загальній сумі 26409758,5 дол. США (що, з урахуванням курсових різниць, станом на 30.06.2024, у гривневому еквіваленті складає ,69 грн).

Відповідач стверджує, що позивач мав здійснити дисконтування вищевказаної заборгованості у сумі ,69 грн.

При цьому, податковий орган зазначає, що загальна сума дисконту станом на 30.06.2024 року (різниця між майбутньою та теперішньою вартістю зобов`язання з урахуванням амортизації) становить 219677117,14 грн (413745176,4 грн - 194068071,25 грн = 219677117,14 грн), яка повинна бути включена до складу доходу в момент отримання позики і до витрат - в процесі амортизації такого дисконту протягом строку користування "позикою".

Варто зазначити, що згідно п. 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти» наведено наступні визначення.

Фінансовий актив - це: а) грошові кошти та їх еквіваленти; б) контракт, що надає право отримати грошові кошти або інший фінансовий актив від іншого підприємства; в) контракт, що надає право обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно вигідних умовах; г) інструмент власного капіталу іншого підприємства.

Фінансові інвестиції - активи, які утримуються підприємством з метою збільшення прибутку (відсотків, дивідендів тощо), зростання вартості капіталу або інших вигод для інвестора.

Фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання: а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству; б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.

Фінансовий інструмент - контракт, який одночасно приводить до виникнення (збільшення) фінансового активу в одного підприємства і фінансового зобов`язання або інструмента власного капіталу в іншого.

Пунктом 10 передбачено, що фінансовий актив або фінансове зобов`язання відображається у балансі, якщо підприємство є стороною-укладачем угоди щодо фінансового інструмента.

Фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо) (п. 29).

Пунктом 31 передбачено, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.

Суд погоджується з доводами позивача, що законодавством не передбачено обов`язку платника податку здійснювати дисконтування короткострокової заборгованості із повернення суми надміру сплаченої передоплати за контрактами з поставки. Зобов`язання позивача перед компанією CHS EUROPE SARL з повернення частини передплати, за якою не було поставлено товар, є поточними.

Одним із принципів МСФЗ є застосування до об`єктів обліку, які відображаються у фінансовій звітності, методу оцінки, який враховує зміну вартості грошей у часі. Зокрема, вимогами МСФЗ передбачено в окремих випадках нарахування дисконту та амортизації дисконту шляхом включення різниці між майбутньою та теперішньою вартістю зобов`язання при обчисленні фінансового результату.

Разом з тим, системний аналіз приписів МСБО 1 "Подання фінансової звітності", МСБО 32 "Фінансові інструменти: подання", та МСФЗ 9 "Фінансові інструменти", МСФЗ 39 "Фінансові інструменти: визнання та оцінка", МСФЗ 13 "Оцінка справедливої вартості", свідчать про те, що дисконтуванню підлягають лише ті зобов`язання, які є довгостроковими, та де існує значна різниця між номінальною та теперішньою вартістю майбутніх платежів.

Із загальних принципів МСФЗ, зокрема концепції суттєвості та економічної доцільності, вбачається відсутність обов`язку дисконтування поточних зобов`язань.

Так, короткострокові фінансові інструменти оцінюються за номінальною вартістю, якщо ефект дисконтування є несуттєвим.

Зазначений підхід відображено у параграфі К384 Додатка В до МСФЗ 9, відповідно до якого: "Грошові потоки, пов`язані з короткостроковою дебіторською заборгованістю, не дисконтують, якщо вплив дисконтування є несуттєвим".

У Постанові Верховного Суду від 05.11.2021 у справі № 640/2937/20 було підтримано висновки Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2021, що згідно з параграфом К384 Додатка В до МСФЗ 9, грошові потоки, пов`язані з короткостроковою дебіторською заборгованістю, не дисконтують, якщо вплив дисконтування є несуттєвим.

Отже, якщо поворотна фінансова допомога є короткостроковою (якщо її буде повернуто протягом 12 місяців), то позикодавець може не дисконтувати грошові потоки. Якщо ж поворотна допомога є довгостроковою, то необхідно провести дисконтування грошових потоків, суму дисконту віднести на витрати, а в подальшому визнавати фінансові доходи в процесі амортизації такого дисконту.

Аналогічні висновки містять Постанови Верховного Суду від 04.01.2023 у справі № 640/10524/203 та від 21.06.2023 року у справі № 640/9281/194.

Отже, із системного аналізу викладеного вище вбачається, що ключовим критерієм для з`ясування необхідності дисконтування заборгованості є статус заборгованості: поточна (короткострокова) чи непоточна (довгострокова).

Відповідно до параграфа 69 МСБО 1 "Подання фінансової звітності": "Суб`єкт господарювання класифікує зобов`язання як поточне, якщо: а) він сподівається погасити це зобов`язання в ході свого нормального операційного циклу; б) він утримує це зобов`язання в основному з метою продажу; в) зобов`язання підлягає погашенню протягом дванадцяти місяців після звітного періоду; г) він не має безумовного права відстрочити погашення зобов`язання протягом як мінімум дванадцяти місяців після звітного періоду (див. параграф 73). Умови зобов`язання, які можуть, за вибором контрагента, привести до його погашення випуском інструментів власного капіталу, не впливають на класифікацію".

При цьому, стосовно відстрочення погашення зобов`язання п. 73 МСБО 1 "Подання фінансової звітності" містить наступне положення: "Якщо суб`єкт господарювання очікує та має намір рефінансувати зобов`язання або перенести його на пізнішу дату принаймні на дванадцять місяців після звітного періоду, згідно з існуючою кредитною угодою, він класифікує зобов`язання як непоточне, навіть якщо інакше строк його сплати настає протягом коротшого періоду. Проте, коли рефінансування зобов`язання або його перенос на пізнішу дату виконується не за бажанням суб`єкта господарювання (наприклад, немає угоди про рефінансування), можливість рефінансування не береться до уваги та зобов`язання класифікується як поточне".

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.12.2019 у справі № 826/16321/185, для визнання заборгованості, за якою строк погашення на дату балансу складає менше дванадцяти місяців, довгостроковою, обов`язковою визнана сукупність двох умов: первісний строк погашення такої заборгованості був більшим, ніж 12 місяців, та до затвердження фінансової звітності існує угода про пролонгацію (переоформлення) такої угоди на строк понад 12 місяців".

При цьому, у даному випадку первісний строк погашення заборгованості позивача складає 30 календарних днів (від 31.12.2022, тобто дати підписання Актів звірки взаєморозрахунків у відповідності до Додаткових угод від 11.01.2022 та 21.01.2022) та не перевищує 12 місяців. Тобто фактично заборгованість позивача перед компанією CHS EUROPE SARL вважається простроченою.

Доказів того, що між позивачем та компанією CHS EUROPE SARL укладалися угоди про пролонгацію/переоформлення/продовження строку повернення зобов`язання матеріали справи не містять.

При цьому прострочена заборгованість не може розглядатися як довгострокова, оскільки період повернення коштів одержувачу вже настав. Той факт, що заборгованість за зобов`язанням фактично не повернена на дату балансу (до терміну закінчення позовної давності), не надає їй статусу довгострокової, оскільки в будь-який момент кредитор має право вимагати повернення усієї суми такої заборгованості.

Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.12.2023 у справі № 640/11526/1910.

Суд погоджується з доводами позивача, що заборгованість в розмірі ,69 грн за контрактами поставки, укладеними з CHS EUROPE SARL, не є довгостроковим грошовим зобов`язанням, за яким передбачаються майбутні платежі. А зобов`язання позивача із повернення попередньої переплати за контрактами на поставку продукції є короткостроковими (поточними) зобов`язаннями, які виникли з моменту підписання Актів звірки взаєморозрахунків 31.12.2022.

А тому висновки податкового органу щодо обов`язку позивача здійснювати дисконтування кредиторської заборгованості по вищезазначених договорах є необгрунтованими.

При цьому суд не надає оцінки обгрунтуванням позивача щодо правильності обрахунку відповідачем дисконту зобов`язань, оскільки, як встановлено судом, позивач взагалі не мав обов`язку здійснювати таке дисконтування.

Крім того, суд зазначає, що згідно вимог ч. 1 ст. 101 КАС України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Позивачем до суду надано Висновок експерта № 1041/86001 за результатами проведення судово-економічної експертизи від 03.06.2024, складений з урахуванням вимог ч. 1 ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України.

За результатами проведеної експертизи експертом було зроблено висновок, що документально не підтверджується встановлене в Акті ГУ ДПС у м. Києві «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕЙЧЕС УКРАЇНА»» від 25.09.2024 № 106987/Ж5/26-15-07-02-04-03/35704808 заниження показника 01 Декларації «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку, на 219677117 грн. в результаті не здійснення дисконтування заборгованості перед компанією CHS EUROPE SARL за Договорами поставки від 27.08.2015 № PC267802, від 01.06.2018 № 490949, від 01.09.2017 № 356193, від 01.07.2019 № 881713, від 01.07.2019 № 881714, від 01.06.2018 № 490948, що призвело до заниження податку на прибуток за 1 півріччя 2024 на 36 740 439,18 грн. ((219 677 117,14 - 15 563 566,00) = 204 113 551,14*18%) та завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 15563566,00 грн.

Суд зазначає, що висновки судово-економічної експертизи узгоджуються з висновками суду, встановленими на підставі наявних у матеріалах справи та досліджених у судовому засіданні доказів.

У свою чергу відповідачем належних та достатніх доказів на спростування зазначених висновків до суду не надано.

При цьому, суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про те, що предметом висновку експерта є питання права, оскільки предметом зазначеного висновку було питання, дослідження якого потребує наявних у експерта спеціальних знань. Зі змісту самого висновку експерта також вбачається, що експерт під час підготовки висновків спирався на чинне законодавство, Міжнародні стандарти фінансової звітності, а також інші нормативні джерела, перелік яких викладено на стор. 4-6 Висновку експерта. При цьому, Висновок експерта не містить жодних суб`єктивних оціночних суджень щодо спірних правовідносин Позивача із нерезидентом "CHS Europe Sarl", як про це вказує відповідач.

Крім того в Акті перевірки податковий орган зазначає про порушення позивачем п. 185.1 ст. 185, абз. «г» п. 198.5, 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПК України, а саме підприємством не задекларовані податкові зобов`язання з податку на додану вартість щодо товару, який не використовується в господарській діяльності Товариства на загальну суму - 43400000,00 грн, в тому числі ПДВ - 8680000,00 грн, в тому числі по періодам: за лютий 2019 року в сумі 8680000,00 грн.

Як наслідок, податковий орган дійшов висновку про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування з ПДВ на 8680000,00 грн (податкове повідомлення-рішення від 08.11.2024 року № 2), а також відсутності складення та реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст. 201 ПК України, податкових накладних на відповідну суму (податкове повідомлення-рішення від 08.11.2024 № 2).

Як вбачається з матеріалів справи, 30.08.2018 позивачем як продавцем було укладено договір поставки № I-01-2018 з ТОВ "ПІВДЕННА ЗЕРНОВА КОРПОРАЦІЯ", відповідно до умов якого позивач зобов`язувався поставити покупцю Товар - соняшник українського походження врожаю 2018 року на умовах EXW Франко-елеватор згідно Інкотермс 2010, а покупець зобов`язувався прийняти та оплати товар. Відповідно до положень договору, Товар мав бути поставлений позивачем на умовах EXW TOB "Аліягський Елеватор" та EXW ТОВ "Білгород-Дністровський Елеватор".

З метою виконання умов договору поставки від 30.08.2018 № I-01-2018, між ТОВ "ІСТ ОІЛС УКРАЇНА" та позивачем було укладено договори поставки від 19.09.2018 № 845751, від 12.09.2018 № 844303 та від 21.09.2018 № 844300.

Факт придбання позивачем товару не оспорюється сторонами.

За умовами вказаних договорів, ТОВ "ІСТ ОІЛС УКРАЇНА" зобов`язувалось поставити позивачу товар на умовах EXW ТОВ "Аліягський Елеватор" (надалі - "Аліягський елеватор") та EXW ТОВ "Білгород-Дністровський Елеватор" (надалі - "Білгород-Дністровський елеватор").

Позивачем було укладено договори складського зберігання від 06.09.2018 № 41 з Аліягським Елеватором та від 16.08.2018 № 17/Т/18 з Білгород-Дністровським Елеватором. Вказаний товар було переоформлено на Аліягському елеваторі та Білгород-Дністровському елеваторі.

Складськими квитанціями від 13.09.2018 № 609 (серія АЧ № 397333) та від 19.09.2018 № 629 (серія АЧ № 397355) підтверджується, що ТОВ "ІСТ ОІЛС УКРАЇНА" переоформило на Аліягському елеваторі на ім`я позивача насіння соняшнику обсягом 280 тон та 3000 тон відповідно.

Окрім того, 24.01.2019 на підставі Договору складського зберігання від 06.09.2018 № 41 Аліягським елеватором було оформлено на ім`я позивача складську квитанцію від 24.01.2019 № 4 (серія АЧ № 397738), яка підтверджує зберігання Аліягським елеватором 2780 т насіння соняшнику.

Відповідно до примітки до складської квитанції від 24.01.2019 року № 4 (серія АЧ №397738): "Виписана на остаток согл. скл. квит. № 629 серия АЧ № 397355 от 19.09.2018 г.".

На Білгород-Дністровському елеваторі товар (1220 тон насіння соняшнику) було переоформлено від ТОВ "ІСТ ОІЛС УКРАЇНА" на ім`я позивача на підставі складської квитанції від 13.09.2018 № 786 (серія АЧ № 281258).

Окрім того, між ТОВ "ІСТ ОІЛС УКРАЇНА", ТОВ "БІЛГОРОД-ДНІСТРОВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР" та позивачем було оформлено тристоронній акт приймання-передачі від 13.09.2018 № БДЕ00000187, яким підтверджується, що одночасно з підписанням акта перейшло право власності на товар від ТОВ "ІСТ ОІЛС УКРАЇНА" до позивача.

24.01.2019 позивач звернувся з листом (вхід. № 9 від 24.01.2019) до Аліягського елеватора про здійснення відвантаження (відпуску) насіння соняшнику на автотранспорт, що буде поданий позивачем. На письмовому зверненні міститься відмітка Аліягського елеватора про його прийняття.

24.01.2019 позивач звернувся з листом (вхід. № 39 від 24.01.2019) до Білгород-Дністровського елеватора про здійснення відвантаження (відпуску) насіння соняшнику на автотранспорт, що буде поданий позивачем. На письмовому зверненні міститься відмітка Білгород-Дністровського елеватора про його прийняття.

Проте, Аліягський та Білгород-Дністровський елеватори насіння соняшнику позивачу не повернули. Будь-яких відповідей на листи про відпуск насіння соняшнику позивачу не надходило, на телефонні дзвінки посадові особи елеваторів не відповідають, до складських приміщень охорона елеваторів представників позивача не впускає, елеватори за юридичною адресою не знаходяться.

Позивач стверджує, що станом на дату подання позовної заяви, у позивача тимчасово відсутній доступ до належного йому товару на суму 43400000,00 грн.

За висновками податкового органу, позивачем на порушення п.185.1. ст.185, п.п. «г» п.198.5 ст.198 ПК України не нараховано податкові зобов`язання з ПДВ на товар, над яким втрачено контроль підприємством.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Пунктом 198.5 ст. 198 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/ послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних».

Згідно вимог пункту 189.9 статті 189 ПК України у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.

Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Отже, якщо платник податку на додану вартість починає використовувати товари/послуги/необоротні активи, які були попередньо придбані з податком на додану вартість із формуванням податкового кредиту на ці суми, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, то він повинен нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість виходячи із бази оподаткування визначеної в порядку передбаченому пунктом 189.1 статті 189 ПК України (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу). Для висновку про наявність підстав для нарахування податкових зобов`язань на підставі положень підпункту 198.5 статті 198 ПК України слід встановити факт неоподатковуваного/негосподарського використання товарів (послуг) і необоротних активів.

При цьому використання придбаних товарів поза межами господарської діяльності є ключовим фактором для застосування положень підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України.

Верховний Суд у постанові від 23.05.2023 по справі № 640/8449/20, аналізуючи наведені вище норми податкового законодавства, дійшов висновку, що правове регулювання, запроваджене підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України, полягає у тому, що шляхом нарахування податкових зобов`язань вилучається (списується) попередньо сформований податковий кредит. При цьому, слід зауважити, що не обов`язково період, у якому були віднесені суми ПДВ до складу податкового кредиту, та період, у якому за визначених ПК України умов має здійснюватися нарахування грошових зобов`язань відповідно до підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України, мають співпадати.

Відповідно, при перевірці правильності формування податкового кредиту предметом доказування є обставини, які мали місце на момент віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту, а під час вирішення питання виникнення у платника обов`язку, встановленого підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України, - обставини, які мали місце у періоді встановлення факту припинення використання товару/необоротного активу у власній господарській діяльності платника податків.

Аналогічний висновок також викладався Верховним Судом і в постанові від 24.01.2023 (справа № 560/7669/21).

У свою чергу, пунктом 189.9 статті 189 ПК України закріплено, що у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.

Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було списано товар на суму 43400000 грн та він обліковується на рахунку 28 «Товари», що не заперечується відповідачем.

Суд враховує, що позивач звертався до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо викрадення переданого на зберігання зерна. Вказані обставини наразі розслідуються Головним слідчим управлінням Національної поліції України в межах кримінального провадження від 02.02.2018 № 0000013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 258-5, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 190 КК України.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України від 09.09.2019 позивача було визнано потерпілим в межах кримінального провадження від 02.02.2018 року № 0000013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 258-5, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 190 КК України. Досудове розслідування триває.

Крім того рішеннями Господарського суду м. Києва від 18.04.2019 у справі № 910/1479/19 та від 24.04.2019 у справі № 910/1483/19 позовні вимоги позивача задоволено, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Білгород-Дністровський Елеватор" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Сіейчес Україна" зерно соняшнику у кількості 1220 (одна тисяча двісті двадцять) тон, оціночною вартістю 13237000 грн. 00 коп., що знаходиться за адресою: 67700, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, буд. 16.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Аліягський Елеватор" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Сіейчес Україна" зерно соняшнику у кількості 2780 (дві тисячі сімсот вісімдесят) тон оціночною вартістю 30163000 грн. 00 коп., що знаходиться за адресою: 68414, Одеська область, Арцизький район, сільрада Холмська, Нежитлова будівля, 36.

Постановами приватного виконавця виконавчого органу м. Києва Ахметовою Л. Е. від 11.03.2020 та 13.03.2020 накази Господарського суду м. Києва № 910/1479/19 та № 910/1483/19 повернуто без виконання у зв`язку з неможливістю встановити місцезнаходження боржника юридичної особи.

Отже, в даному випадку, товари, які були призначені для використання у господарській діяльності платника податку були втрачені в силу незалежних від платника обставин.

Ураховуючи встановлені судом фактичні обставини у цій справі, суд зазначає, що настання негативних наслідків у вигляді втрати товару з незалежних від платника податків причин не може бути підставою для визначення операції з списання товару як операції, що не є господарською, а, відтак, висновки відповідача щодо заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість внаслідок недекларування в складі податкових зобов`язань суми податку на додану вартість за такими операціями є необґрунтованими.

Наведений підхід узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.02.2024 по справі №640/5977/20 та від 16.10.2024 у справі № 814/476/18.

З огляду на викладене, у позивача був відсутній обов`язок і з реєстрації податкових накладних на суму ПДВ - 8680000,00 грн.

З урахуванням вищезазначеного, суд зазначає, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у м. Києві від 08.11.2024 №2, №2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 №127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010 року).

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Відповідно до положень ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи підтверджують та обґрунтовують позовні вимоги, з якими до суду звернувся позивач. При цьому, відповідачем не доведено правомірність своїх дій та рішень у відповідності до вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції та ч. 2 ст. 2 КАС України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 30280 грн. згідно квитанції про сплату, який в силу положень статті 139 КАС України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕЙЧЕС УКРАЇНА" до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 08.11.2024 №2 та №2, від 27.01.2025 №2 та №2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕЙЧЕС УКРАЇНА" (04070, м. Київ, вул. Сагайдачного, б. 33, ) витрати зі сплати судового збору в сумі 30280,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Діска А.Б.