Справа № 639/5519/25
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 р.Справа № 639/5519/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Новобаварського районного суду міста Харкова (головуючий суддя І інстанції Борисенко О.О.) від 15.08.2025 року (повний текст складено 15.08.25 року) по справі № 639/5519/25

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Новобаварського районного суду м. Харкова з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просить суд:

визнати протиправними дії інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшого лейтенанта поліції Драгана Сергія Миколайовича, які полягають у притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП;

скасувати постанову серії ЕНА № 5243865 від 17.07.2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладення на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Ухвалою Новобаварського районного суду м. Харкова від 04.08.2025, зокрема, відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшого лейтенанта поліції Драгана Сергія Миколайовича, які полягають у притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Новобаварського районного суду м. Харкова від 15.08.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5243865, складену 17.07.2025 інспектором 2 взводу 8 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області капралом поліції Драганом Сергієм Миколайовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 1700 (одну тисячу сімсот) грн.

Закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України () на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 48 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що на роздруківці файлу з лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів TruCAM TC000524 чітко зазначено: дозволена швидкість з якою може рухатися транспортний засіб 50 км/год; швидкість з якою рухався транспортний засіб під керуванням позивача 110 км/год; дистанція на якій здійснювалося вимірювання швидкості руху транспортного засобу 175,5 м.; серійний номер лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів ТC000524; номерний знак транспортного засобу вимірювання швидкості якого було здійснено AX0048MI (на фото зображений номерний знак, на якому остання літера «І» за допомогою чорної стрічки перетворена на літеру «Т»), а також інша інформація. Відтак, відповідно до покладених на поліцію завдань, інспектор поліції Драган С.М. відреагував на виявлене ним порушення ПДР та, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», зупинив транспортний засіб марки «RENAULT LOGAN», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_1 . В свою чергу гр. ОСОБА_1 усвідомлюючи, що в нього попереду встановлений номерний знак з виправленою останньою літерою «І» на «Т», виконав вимогу інспектора поліції про зупинку авто, проїхавши вперед близько 180 м. В подальшому підійшовши до інспекторів поліції в пішому порядку (авто залишив за 180 м., для того щоб інспектори поліції не виявили чорну стрічку на останній літері в номерному знаку). Підійшовши до інспекторів поліції гр. ОСОБА_1 надав документи, передбачені п.п. 2.1.а), 2.1.6) ПДР, а саме: - посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії серії НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 4 2 -реєстраційний документ на транспортний засіб серії НОМЕР_3 видане на авто марки «RENAULT LOGAN», н.3. НОМЕР_4 , власник ОСОБА_1 . В подальшому, інспектор поліції повідомив гр. ОСОБА_1 причину зупинки керованого ним транспортного засобу - перевищення встановленого обмеження швидкості руху транспортного засобу, а саме рух зі швидкістю 110 км/год. в межах населеного пункту с. Іванове. Після цього, інспектором поліції було розпочато розгляд адміністративної справи у відповідності та з додержанням вимог ст. 279 КУпАП, роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституцією України та ст. 268 КУпАП, заслухано пояснення гр. ОСОБА_1 щодо суті вчиненого ним адміністративного правопорушення та досліджено докази, у тому числі матеріалів з приладу TruCAM TC000524. Звертає, що від позивача жодних зауважень під час розгляду справи не надходили (в тому числі щодо відсутності доказів по справі або про те, що на фотовідеозаписі з приладу TruCAM TC000524 зафіксовано номерний знак з виправленою останньою літерою). За результатами розгляду адміністративної справи інспектором поліції Драганом С.М., в порядку ст.ст. 283-284 КУпАП прийнято рішення (постанову) про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА 5243865 від 17.07.2025, якою прийняв рішення про накладення на гр. ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. (одна тисяча сімсот) гривень 00 (нуль) копійок, роз`яснив строки на сплату штрафу за вказаною постановою, строки оскарження такої постанови та наслідки несплати штрафу за вказаною постановою. Негайно, після закінчення розгляду справи інспектор поліції, відповідно до ст. 285 КУпАП, оголосив винесену постанову та надав її копію позивачу.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Крім того, за правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Представник позивача та відповідач повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать довідки доставку електронних листів в підсистемі «Електронний суд».

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача в судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.07.2025 об 11:25:37 інспектор 2 взводу 8 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області капрал поліції Драган Сергій Миколайович виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5243865 від 17.07.2025, за змістом якої 17.07.2025 об 11:22:10 у с. Іванове (с. Вердлове), дорога М14, 29 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Renault Logan» р.н. НОМЕР_5 в межах населеного пункту, та рухався зі швидкістю 110 км/год, чим перевищив швидкість на 60 км/год. Фіксація проводилась на прилад TruCam ТС0005 24.ПВР 473718, 471480, чим порушив п. 12.4 ПДР порушення швидкості руху в населених пунктах. На водія накладено стягнення за ч. 4 ст. 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1700,00 грн. (а.с.12).

Не погодившись з винесеною інспектором патрульної поліції постановою, позивач звернувся до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач належних, достовірних і достатніх доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення суду не надав, а реєстраційний номерний знак автомобіля, який відповідно до наданих відеозаписів, перевищив дозволену швидкість руху не відповідає номерному знаку автомобіля, яким керував позивач.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 12.9.б. "Правил дорожнього руху", затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Положеннями ч. 4 ст. 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Положеннями ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, в контексті положень ч. 2 ст. 77 КАС України, такі докази повинен надати суду відповідач - суб`єкт владних повноважень, а позивач, відповідно до частини першої цієї статті надати докази у спростування доводів відповідача.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 283 КУпАП визначено, що за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про : дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

За приписами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію № 580-VIII від 02.07.2015 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 40 цього Закону, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою : 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.

Водночас, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Лазерні вимірювачі швидкості TruCam дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/32626 від 26.11.2024, виданого ДП Укрметртестстандарт, засіб вимірювальної техніки лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam 20/20 ТС 000524 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, при цьому діапазон вимірювання швидкості від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі +2 км/год в діапазоні від 2 до 200 км/год.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови, колегія суддів зазначає таке.

Так, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належних, достовірних і достатніх доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення суду не надав.

Надаючи оцінку цим висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що ухвалою Новобаварського районного суду м. Харкова від 04.08.2025, зокрема, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

У порядку статті 286 КАС України справу призначено до судового розгляду на 10 год 00 хв 15.08.2025 в приміщенні Новобаварського районного суду міста Харкова за адресою: 61052, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 45, про що негайно повідомити учасників справи.

Надіслано відповідачу та іншим учасникам справи копію ухвали, та роз`яснено відповідачу його право у строк до 14.08.2025 надіслати (надати) суду відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст. 162 КАС України. Копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, про що до відзиву додається документ, що підтверджує таке надіслання (надання).

В рішенні суду від 15.08.2025 зазначено, що відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник відповідача в судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суду не повідомив, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справу від сторони відповідача до суду не надходило, відзив на позовну заяву та витребувані судом копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення відповідач не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Згідно зі ст. 119 КАС України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню адміністративного судочинства.

Положеннями ч. 9 ст. 120 КАС України визначено, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку

Як вказувалося вище, судом був встановлений відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву до 14.08.2025.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем до суду першої інстанції 11.08.2025 засобами поштового зв`язку направлений відзив на позовну заяву (разом з доказами направлення позивачу у справі), до якого відповідач долучив докази вчинення адміністративного правопорушення, зокрема і оптичний диск, на якому містяться файли засвідчені електронним цифровим підписом. Відзиві надійшов до суду першої інстанції 15.08.2025, тобто у день ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі.

Однак, судом першої інстанції не було належним чином перевірено надходження цього відзиву та не враховано можливість його направлення засобами поштового зв`язку, з урахуванням того, що судом встановлювався строк для подання відзиву на позовну заяву до 14.08.2025.

Враховуючи те, що відзив на позовну заяву разом з доказами вчинення адміністративного правопорушення направлений до суду першої інстанції у строк, який був визначений в ухвалі суду від 04.08.2025, а судом першої інстанції зазначений відзив не врахований та відповідно оцінка долученим до нього доказам не надавалася, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти в якості належних та допустимих докази, які долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву.

Дослідивши надані відповідачем докази на підтвердження правомірності вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зокрема і відеофайл з приладу TruCAM TC000524 та відео з бодікамери поліцейського, судом встановлено наступне.

Так, 17.07.2025 приблизно об 11 год. 22 хв. інспектором 2-го взводу 8-ої роти 2-го батальйону полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Драганом Сергієм Миколайовичем, за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Іванове (колишня назва - Свердлове), дорога М-14 «Одеса-Мелітополь», на 29 км., зупинено транспортний засіб марки «RENAULT LOGAN», номерний знак НОМЕР_6 , під керуванням громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в порушення п. 12.4 ПДР у межах населеного пункту с. Іванове керував вищезазначеним транспортним засобом зі швидкістю 110 км/год., при дозволеній швидкості в 50 км/год., перевищивши встановлені обмеження швидкості руху на 60 км/год., чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Вищезазначене адміністративне правопорушення зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів TruCAM TC000524 та підтверджується відеозаписами та роздруківкою із вищезазначеного лазерного вимірювача швидкості руху.

ОСОБА_1 інспектору патрульної поліції надано документи, передбачені п.п. 2.1.а), 2.1.6) ПДР, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії серії НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний документ на транспортний засіб серії НОМЕР_3 видане на авто марки «RENAULT LOGAN», н.з. НОМЕР_4 , власник ОСОБА_1 .

Надалі, інспектор поліції повідомив ОСОБА_1 причину зупинки керованого ним транспортного засобу - перевищення встановленого обмеження швидкості руху транспортного засобу, а саме рух зі швидкістю 110 км/год. в межах населеного пункту с. Іванове і після цього, інспектором поліції було розпочато розгляд адміністративної справи у відповідності та з додержанням вимог ст. 279 КУпАП, роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституцією України та ст. 268 КУпАП, заслухано пояснення гр. ОСОБА_1 щодо суті вчиненого ним адміністративного правопорушення та досліджено докази, у тому числі матеріалів з приладу TruCAM TC000524.

За результатами розгляду адміністративної справи інспектором поліції Драганом С.М., в порядку ст.ст. 283-284 КУпАП прийнято рішення (постанову) про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА 5243865 від 17.07.2025, якою прийняв рішення про накладення на гр. ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. (одна тисяча сімсот) гривень 00 (нуль) копійок, роз`яснив строки на сплату штрафу за вказаною постановою, строки оскарження такої постанови та наслідки несплати штрафу за вказаною постановою.

Після закінчення розгляду справи інспектор поліції, відповідно до ст. 285 КУпАП, оголосив винесену постанову та надав її копію позивачу.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектор Драган С.М. позивачу його права та обов`язки не роз`яснював, а права та обов`язки позивачу були роз`яснені іншим працівником поліції, який не проводив розгляд справи, колегія суддів зазначає, що ця обставина не спростовує факту того, що позивач були роз`яснені його права та обов`язки під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, що підтверджується також і власноручним підписом водія в постанові серії ЕНА № 5243865 від 17.07.2025 у відповідній графі. Жодних зауважень щодо порушення процедури розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності водій не висловлював.

Що стосується доводів позивача про те, що реєстраційний номер транспортного засобу позивача не відповідає реєстраційному номеру транспортного запису, зафіксованого на відеозаписі, суд зазначає наступне.

Так, з наявних в матеріалах справи фотознімку з приладу TruCAM TC000524 та відеофайлу з цього ж приладу, який міститься на оптичному диску судом встановлено, що дійсно на цих файлах фіксується автомобіль «Renault Logan», але на номерних знаках відображено символи та літери « НОМЕР_7 ».

Разом з тим, суд зазначає, що після зупинки транспортного засобу «Renault Logan», яким керував ОСОБА_1 , водієм було пред`явлений реєстраційний документ на транспортний засіб серії НОМЕР_3 на авто марки «RENAULT LOGAN», н.з. НОМЕР_4 , власник ОСОБА_1 .

Крім того, до відзиву на позовну заяву та до апеляційної скарги відповідачем надано витяг з АМТ ГСЦ, згідно якого, за параметрами пошуку « НОМЕР_5 » значить автомобіль марки «RENAULT LOGAN», колір червоний, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 09.04.2025, власник ОСОБА_1 .

Також суд зазначає, що на наданому до відзиву на позовну заяву відеофайлі з нагрудної бодікамери поліцейського зафіксовано, що під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності поліцейським було надано водію для огляду, безпосередньо з приладу TruCAM, відео фіксації факту перевищення швидкості автомобілем «RENAULT LOGAN» червоного кольору та позивачем жодних зауважень щодо невідповідності номерного знаку цього автомобіля реєстраційним даним, які зазначені в свідоцтві про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 09.04.2025 не надходило.

Також суд зазначає, що відповідно до п. 30.2 ПДР на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка.

Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чистими і достатньо освітленими.

Згідно з п. 2.9 в ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом без номерного знака або з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Дослідивши наявний в матеріалах справи фотознімок з приладу TruCAM TC000524 та відеофайл з цього з приладу, суд зазначає, що на ньому дійсно фіксується автомобіль марки «RENAULT LOGAN» червоного кольору з номерним знаком « НОМЕР_7 ».

Разом з тим, суд зазначає, що поза розумним сумнівом очевидною та такою, що не потребує спеціальних знань є та обставина, що на цьому номерному знаку виправлено (змінено) останню літеру з літери «І» на літеру «Т» шляхом наклеювання стрічки чорного кольору, яка має відмінну форму від інших символів на номерному знакові, отже доводи в цій частині є безпідставними.

Враховуючи надані відповідачем по справі відеозапис з лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів TruCAM TC000524, скріншот (фото) з нього, інші докази в їх сукупності, які відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, ст. ст. 72, 73, 74, 75, 76 КАС України та об`єктивно відображають обставини, які описані в оскаржуваній постанові, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова серії ЕНА № 5243865 від 17.07.2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладення на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1700,00 грн. винесена правомірно, а тому підстави для її скасування відсутні.

При вирішенні спірних правовідносин колегія суддів також зазначає, що певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися, наприклад, процедури його ухвалення. Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Отже, колегія суддів, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий». При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

На переконання колегії суддів, напрацьовані ЄСПЛ положення щодо правові наслідки допущених судами порушень при розгляді справ та критерії його застосування можуть бути вжиті за аналогією й до аналізу оскаржуваного у цій справі адміністративного акту відповідача.

В межах цих правовідносин судом апеляційної інстанції не встановлено суттєвих порушень процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, які могли би бути безумовною підставою для скасування винесеної ним постанови.

Судом першої інстанції не було враховано наведених вище обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Новобаварського районного суду міста Харкова від 15.08.2025 року по справі № 639/5519/25 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов
Повний текст постанови складено 23.10.2025 року