Справа № 480/6559/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 р.Справа № 480/6559/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Калиновського В.А. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 р. (ухвалене суддею Сидорук А.І.) по справі № 480/6559/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити позивачу пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 20.12.1997 р. до 15.12.2000 р., з 08.02.2001 р. до 27.12.2001 р., з 08.02.2007 р. до 08.08.2008 р., з 15.09.2008 р. до 12.07.2010 р., з 13.07.2010 р. до 06.11.2013 р., з 09.01.2014 р. до 02.08.2017 р., з 15.08.2017 р. до 20.04.2018 р., з 07.06.2018 р. до 23.09.2020 р., з 24.09.2020 р. до 09.03.2021 р., з 10.02.2022 р. до 26.04.2022 р., з 06.05.2022 р. до 13.12.2022 р., з 04.02.2002 р. до 12.07.2010 р., а також трудову книжку колгоспника від 05.12.1982 р.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 р., яке залишено без мін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2025 р., позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 01.07.2024 р. № 45; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди його роботи: з 20.12.1997 р. до 15.12.2000 р.; з 08.01.2001 р. до 27.12.2001 р.; з 04.02.2002 р. до 28.04.2002; з 08.02.2007 р. до 08.08.2008 р.; з 15.09.2008 р. до 12.07.2010 р.; з 13.07.2010 р. до 06.11.2013 р.; з 09.01.2014 р. до 02.08.2017 р.; з 15.08.2017 р. до 20.04.2018 р.; з 07.06.2018 р. до 23.09.2020 р.; з 24.09.2020 р. до 09.03.2021 р.; з 10.02.2022 р. до 26.04.2022 р.; з 06.05.2022 р. до 13.12.2022 р.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву від 23.06.2024 р. ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 р. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути питання щодо зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів згідно з трудовою книжкою колгоспника від 05.12.1982 р., з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України «Про пенсійне забезпечення», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Судовим розглядом встановлено, що, позивач, зокрема, просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити позивачу пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди згідно з трудовою книжкою колгоспника від 05.12.1982 р.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області від 01.07.2024 р. № 45 зазначено, що згідно з трудовою книжкою колгоспника від 05.12.1982 р. до загального страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи в колгоспі з 1978 р. до 1982 р., оскільки відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих виходів не завірені підписами та печатками, як те передбачено Основними положеннями про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, що затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 р. № 310.

Судом першої інстанції не вирішено питання щодо вимоги позивача про зобов`язання зарахувати позивачу до страхового стажу періоди, згідно із трудової книжки колгоспника від 05.12.1982 р.

Задовольняючі позовну вимоги в ці частині, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправно не враховано до страхового стажу періоди страхового стажу роботи у колгоспі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 р. № 310 затверджено Основне положеннями про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників.

Відповідно до п.6 Положення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР № 310, всі записи у трудовій книжці завіряються у всіх розділах за весь час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Пунктами 13 та 14 цього Положення передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідно до статуту та правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках - іншу відповідальність.

Правління колгоспів вживають заходів до суворого дотримання встановленого порядку ведення трудових книжок, зміцнення кадрів працівників, які здійснюють ведення трудових книжок, підготовленими до цієї роботи людьми, які забезпечують належне зберігання архівних документів, що належать до трудової діяльності колгоспників.

Тобто, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок колгоспника покладається на відповідальних осіб колгоспу, а не на безпосередньо колгоспників.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що те, що відсутність у трудовій книжці колгоспника підписів уповноваженої особи та печаток колгоспу не можуть бути самостійною підставою для незарахування спірних періодів до страхового стажу позивача.

Таким чином, оскільки трудовою книжкою колгоспника від 05.12.1982 р. підтверджується, що позивач у період з 1978 р. до 1982 р. працював в колгоспі «Червоний партизан», то відповідачем протиправно не зараховано вказаний період роботи до страхового стажу ОСОБА_1 .

Із врахуввнням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути питання щодо зарахування позивачу до страхового стажу періодів згідно з трудовою книжкою колгоспника від 05.12.1982 р., з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 р. по справі № 480/6559/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді В.А. Калиновський О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 22.10.2025 року