Справа № 260/5666/25
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2025 рокум. Ужгород№ 260/5666/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання рішення та дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Краснобаєв Олексій Анатолійович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_4 Міністерства Оборони України, яким просить суд: 1. Визнати протиправними рішення та дії керівництва військової частини НОМЕР_5 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі рапорту від 05.11.2024 року, яке викладене у листі військової частини НОМЕР_5 від 13.06.2025 року №1314/2/56/95/8292 та повернення матеріалів без реалізації до військової частини НОМЕР_6 , де він проходить військову службу. 2. Зобов`язати керівництво військової частини НОМЕР_5 звільнити ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 та абз.13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військової служби» а саме: через сімейні обставини у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляду за своїм рідним батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ гр. із загального захворювання і потребує постійного стороннього догляду та відсутністю інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_5 та має батька, який відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №705778 від 18.04.2024 року визнаний особою з інвалідністю ІІ групи. Відповідно до медичного висновку ЛKK №351/01-19-29 від 29.10.2024 року (витяг з протоколу №13 від23.04.2024 року) батько позивача потребує постійного стороннього догляду. Враховуючи дані обставини, позивач з метою реалізувати своє право на звільнення з військової служби передбачене абзацом 13 пунктом 3 частиною 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», подав рапорт про звільнення від 05.11.2025 року, однак отримав відмову. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 року у справі №260/8194/24, зокрема, зобов`язано військову частину НОМЕР_6 зареєструвати та розглянути рапорт ОСОБА_1 від 05 листопада 2024 року, у відповідності до приписів Положення про проходження військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008р.; Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року №531, Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07 квітня 2017 року №124, та направити його по команді командиру бригади для прийняття остаточного рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби, з врахуванням висновків суду. На виконання вказаного рішення відповідачем здійснено розгляд рапорту та листом від 13.06.2025 року відмовлено у звільненні з військової служби. Не погоджуючись із твердженням відповідача стосовно відсутності підстав для його звільнення, з метою ефективного захисту та поновлення прав, свобод та інтересів від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому щодо позову заперечує у повному обсязі з підстав його необґрунтованості. Зазначає, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії. В даному випадку, для підтвердження необхідності стороннього догляду за батьком позивач мав надати висновок медико-соціальної експертної комісії. З огляду на зазначене, поданий позивачем разом з рапортом про звільнення висновок №351/01-19 та висновок ЛКК КНП Тячівської районної ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги» №151 від 23.04.2024 не є належними підтверджуючими документами для звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України за пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII. На переконання відповідача, необхідність здійснення постійного стороннього догляду за особами з інвалідністю, що досягли повноліття підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. Крім того зазначає, що позивач до рапорту не надав підтверджуючих документів, що відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд. За наведених обставин, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_6 на посаді робітник підсобний 1 інженерного відділення 4 інженерного взводу 4 інженерної роти військової частини НОМЕР_6 , що підтверджується копією військового квитка та довідки Ф-5.

Як вбачається із матеріалів даної справи ОСОБА_1 зареєстрований та проживає разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Вищезазначені обставини підтверджуються Актом обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_2 від 28 жовтня 2024 року, витягами з реєстру територіальної громади від 29 жовтня 2024 року №2024/013046397 та від 29 жовтня 2024 року №2024/013046186, витягом №9 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 30 жовтня 2024 року.

Матеріалами справи також підтверджується, що батько позивача ОСОБА_2 має 2 групу інвалідності із загального захворювання та у 2024 році виникла необхідність у постійному сторонньому догляді останнього.

Судом також встановлено, що 05 листопада 2024 року позивач надіслав рапорт командиру 4 інженерної роти військової частини НОМЕР_6 щодо звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 та абз.13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військової служби» а саме: через сімейні обставини у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляду за своїм рідним батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ гр. із загального захворювання та потребує постійного стороннього догляду, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи.

До поданого рапорту ОСОБА_1 долучив наступні документи, зокрема: документи, що підтверджують наявність у його батька ІІ-ї групи інвалідності (нотаріально завірену копію довідки МСЕК Серія 12 ААГ №705778; нотаріально завірену копію пенсійного посвідчення серія НОМЕР_7 від 08.05.2024 року), документи, що підтверджують необхідність постійного догляду (нотаріально завірену копію Висновку лікарсько-консультативної комісії КНП Тячівської районної ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги» (витяг з протоколу №13 від 23.04.2024 року) вих. №351/01-19 від 29.10.2024 року; нотаріально завірену копію висновку ЛКК КНП Тячівської районної ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги» №151 від 23.04.2024 року (форма №080-4/о) про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі; нотаріально завірену копію Висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Буштинської селищної ради з питань забезпечення прав повнолітніх осіб, які потребують опіки (піклування) або догляду сторонніх осіб (витяг з протоколу №34 від 30.10.2024 року), нотаріально завірену копію Акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_2 від 28.10.2024 року; нотаріально завірену копію Акту про встановлення факту постійного догляду від 30.10.2024 року).

На підтвердження факту відсутності інших членів сім`ї, позивач долучив до рапорту нотаріально посвідчену заяву батька від 04 листопада 2024 року про відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення; повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану про смерть діда та баби (батьків батька)), а також інші необхідні документи.

Натомість, поданий рапорт не було належним чином зареєстровано та розглянуто, що й стало підставою звернення до суду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року у справі №260/8194/24 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 : 1) визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_6 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 05 листопада 2024 року про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейним обставинами (у зв`язку з необхідністю постійного догляду за хворим батьком, який має інвалідність ІІ групи та потребує постійного догляду), яка проявилася у не реєстрації рапорту, неналежному розгляді з урахуванням наданих разом із рапортом документів, та не направленні рапорту по команді командиру бригади для прийняття остаточного рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Б) зобов`язано Військову частину НОМЕР_6 зареєструвати та розглянути рапорт ОСОБА_1 від 05 листопада 2024 року, у відповідності до приписів Положення про проходження військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 р.; Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року №531, Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07 квітня 2017 року №124, та направити його по команді командиру бригади для прийняття остаточного рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби, з врахуванням висновків суду.

Листом №1314/2/56/95/8292 від 13.06.2025 року ТВО командира військової частини НОМЕР_5 позивачу було відмовлено у звільненні з військової служби та вказано, що в наданих матеріалах на звільнення не має підтверджуючих документів, про відсутність всіх членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення такої особи, які зобов`язані та можуть здійснювати за ним догляд та надана Довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ№705778 від 18.04.2024 року з висновком про умови та характер праці: «Протипоказані роботи, пов`язані з фізичним та нервово психічним напруженням».

Вважаючи неправомірними дії відповідача, які полягають у відмові в звільненні з військової служби ОСОБА_1 згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з підстав, що зазначені в абзаці 11 пункту 3 частині 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», позивач звернувся до суду із цим позовом.

Отже, суть спірних правовідносин полягає у тому, що позивач, будучи військовослужбовцем, призваним по мобілізації в особливий період, звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» п.2 ч.4, абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ, а саме, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм матір`ю батьком, який є особою з інвалідністю II групи. Проте вказаний рапорт відповідач не задовольнив і позивача не звільнив, оскільки в пред`явлених документах відсутні відомості про необхідність здійснення саме постійного стороннього догляду за батьком позивача та, крім того, не додано документи, що підтверджують відсутність у батька позивача інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення.

Даючи оцінку наведеним доводам, суд враховує наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Вказане кореспондується також з положеннями ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232).

Згідно ч.2 ст.1 Закону №2232 військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, було введено воєнний стан. Строк дії Указу та, відповідно, воєнного стану в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України. На момент розгляду даної адміністративної справи воєнний стан в Україні триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

З огляду на введення в Україні військового стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені у п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ.

Відповідно до підп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинній на момент подання рапорту на звільнення) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно з абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, а саме існує необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Тобто, під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) у т.ч. в разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи не мають інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно з ч.7 ст.26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до п.6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно з п.12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п.225 цього Положення. Так, пп.2 п.225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»:

- у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

- у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Стосовно порядку звільнення, п.233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.3 п.241 Положення №1153/2008).

Згідно з п.242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Як вже встановлено судом, позивач звернувся із рапортом про звільнення з військової служби, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є інвалідом другої групи у зв`язку з відсутністю інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення ОСОБА_2 , якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідач листом від 13.06.2025 року, за результатами розгляду рапорту позивача, повідомив, що подані до рапорту документи не підтверджують відсутність всіх членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які зобов`язані та можуть здійснювати за ним догляд та надана довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №705778 від 18 квітня 2024 року з висновком про умови та характер праці: Протипоказані роботи, пов`язані з фізичним та нервово психічним напроженням.

У відзиві на позовну заяву, відповідач в обґрунтування правомірності своїх дій посилається на те, що відповідно до наданої ОСОБА_1 довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №705778 від 18 квітня 2024 року, комісією не встановлено необхідності у здійсненні постійного стороннього догляду для ОСОБА_2 .

В той же час, суд не погоджується з такими доводами відповідача, з огляду на наступне.

Так, у постановах від 21.02.2024 року у справі №120/1909/23 та від 13.06.2024 року у справі №520/21316/23 Верховний Суд сформував правову позицію, згідно з якою необхідність постійного стороннього догляду за хворим батьком (матір`ю) може підтверджуватися відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії (далі - ЛКК).

Отже, висновок ЛКК про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись та потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданий за формою №080-4/о, є належним документом, який підтверджує необхідність здійснення постійного догляду за особою.

До всього, як уже зазначено вище, умовою для звільнення військовослужбовця з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану на підставі абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ є, зокрема, таке: відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Аналіз змісту вказаної норми дає підстави для висновку, що сам законодавець і визначив, що необхідність постійного догляду може підтверджуватись або висновком медико-соціальної експертної комісії, або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відтак, суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що для підтвердження факту необхідності постійного догляду за хворим батьком позивач повинен був подати саме висновок медико-соціальної експертної комісії.

Наявний у матеріалах справи Висновок ЛКК №151 від 23.04.2024 року, який подавався позивачем разом із рапортом, свідчить, що він відповідає чинній встановленій формі №080-4/о, затвердженій наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 року №407. Також, цей висновок містить всі необхідні відомості.

Стосовно твердження відповідача про те, що позивачем не додано документи, які підтверджують відсутність у його батька інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або що інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Суд встановив, що відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Виконкомом Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області 22.02.1974 року складено відповідний запис №9. Також встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що Виконкомом Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області 26.12.2017 року складено відповідний запис №84.

Згідно Висновку лікарсько-консультативної комісії КНП Тячівської районної ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги» (витяг з протоколу №13 від 23.04.2024 року) вих. №351/01-19 від 29.10.2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , інвалід ІІ групи безтерміново, потребує постійного стороннього догляду.

Згідно Висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Буштинської селищної ради з питань забезпечення прав повнолітніх осіб, які потребують опіки (піклування) або догляду сторонніх осіб (витяг з протоколу №34 від 30.10.2024 року) зазначений висновок виданий ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканцю АДРЕСА_2 , в тім, що він здійснює догляд за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 мешканцем АДРЕСА_2 , який згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №705778 від 18.04.2024р., висновку 151 від 23.04.2024р. та висновку лікарсько-консультативної комісії (Витяг з протоколу №13 від 23.04.2024р.) потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до Акту про встановлення факту постійного догляду від 30.10.2024 року обстеження було проведено комісією виконавчого комітету Буштинської селищної ради за адресою АДРЕСА_2 . Комісією встановлено факт здійснення постійного догляду ОСОБА_1 за ОСОБА_2 . Документ, що підтверджує інвалідність особи, за якою здійснюється догляд (за наявності) довідка до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №705778 від 18.04.2024 року. Документ, що підтверджує потребу особи в постійному догляді (за наявності) висновок №151 від 23.04.2024р. про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, висновок лікарсько-консультативної комісії (Витяг з протоколу №13 від 23.04.2024р). Родинний зв`язок між особою, яка здійснює постійний догляд, та особою, за якою здійснюється догляд: першого ступеня споріднення син - ОСОБА_1 .

Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_2 від 28.10.2024 року складеного депутатом Буштинської селищної ради Антонюком М.А. під час обстеження встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає разом з єдиним сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживають у власному будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення ОСОБА_2 не має. Батьки померли давно, інших дітей, окрім ОСОБА_1 , не має, онуків не має. Розлучений, колишня дружина проживає окремо.

ОСОБА_2 пенсіонер, отримує пенсію. ОСОБА_2 є інвалідом (2-другої) групи, що зокрема підтверджується пенсійним посвідченням Серія НОМЕР_7 виданим органами Пенсійного фондом України, та згідно з довідкою МСЕК серія 12ААГ N2705778 від 18.04.2024 року. ОСОБА_2 вже більше року проходить лікування в стаціонарах. Зокрема, з 25 березня 2024 року по 03 квітня 2024 року знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні з діагнозом: нестабільна стенокардія ІХС, серцева недостатність СН А-Б зі зниженою систологічною функцією (ФВ 35-38%), серонегативний артрит, поліартрит АІІ з ураженням дрібних суглобів кистей, ішемічна хвороба серця РА, цукровий діабет. Знаходиться на «Д» обліку у кардіолога та ревматолога, і йому необхідна операція на серці.

На підставі Висновку №151 від 23.04.2024 року медичної комісії ОСОБА_2 , в зв`язку з порушенням функцій організму не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує постійної сторонньої допомоги та догляду, яку може надавати єдиний син у сім`ї - ОСОБА_5 , 1986 року народження.

Відповідно до заяви від 04.11.2024 року, яка зареєстрована в реєстрі за №5579 та посвідчена приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Бенчак М.Т., ОСОБА_2 підтвердив, що потребує постійного догляду, нагляду, контролю і допомоги з боку сина, ОСОБА_1 , під час виконання елементарних дій, необхідних для існування. Без надання постійного догляду та допомоги з боку сина подальше життя неможливе. Інших осіб, які зобов`язані згідно закону здійснювати за ним постійний догляд, утримання, нагляд та допомогу, окрім його сина, ОСОБА_1 , не має. Батьки померли, інших дітей немає, онуків також немає. У шлюбі не перебуває. Однією сім`єю без реєстрації шлюбу ні з ким не проживає.

Дані обставини також були встановлені рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 року у справі №260/8194/24, яке набрало законної сили та належить до виконання по всії території України.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Абзацами 1, 3 ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно з п.6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року у справі №5-рп/99, до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Відповідно до ч.4 ст.3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

При цьому суд враховує, що чинним законодавством у сфері проходження військової служби не визначено поняття «члени сім`ї першого, другого ступеня споріднення».

Водночас, посилаючись на відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, відповідач не зазначає у своїй відповіді, який саме документ не подано або необхідно подати додатково на підтвердження відсутності у ОСОБА_2 інших, окрім ОСОБА_1 , членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення або що такі особи самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Вказане, на думку суду, призводить до необґрунтованого обмеження права позивача бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, а не будь-яких документів на власний розсуд.

У контексті зазначеного суд звертає увагу відповідача, що чинним законодавством не передбачено переліку документів, які подаються військовослужбовцем, для підтвердження у нього підстав для звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Так само законодавством не передбачено порядку видачі документа конкретної форми (довідки, витягу тощо), який би містив інформацію про наявність чи відсутність членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.

Додатково суд звертає увагу на лист Міністерства юстиції «Щодо видачі витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян» від 25.08.2023 року №112984/19.3.2/11-23, яким було надано роз`яснення Генеральному штабу Збройних Сил України та Міністерству оборони України, де зазначено, що оскільки законодавством встановлено конкретні форми витягів з Реєстру, які формуються з нього автоматично, видача за заявою фізичної особи витягу з Реєстру щодо відсутності працездатних дітей у особи з інвалідністю (у разі наявності у військовозобов`язаного дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю), а також витягу з Реєстру про відсутність працездатних інших дітей у особи з інвалідністю (у разі наявності у військовозобов`язаного батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю), не передбачена чинним законодавством.

Отже, на переконання суду, можливість довести відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення наявна лише у тому випадку, якщо такі члени сім`ї існували раніше та правовий зв`язок між ними припинився, що підтверджується, наприклад, рішенням суду, свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про розірвання шлюбу тощо. Проте, якщо таких членів сім`ї не існувало взагалі, то підтвердити їх відсутність неможливо.

Суд наголошує, що особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Тому, відмовляючи позивачу у погодженні рапорту фактично з підстав відсутності документа (документів), який неможливо надати, відповідач покладає на позивача надмірний тягар по збиранню доказів.

Поряд з тим, суд враховує, що відповідачем не надано будь-яких протилежних доказів щодо наявності у ОСОБА_2 інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або що інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд вважає, що ОСОБА_1 є єдиною особою, хто може здійснювати постійний догляд за своїм батьком, особою з інвалідністю ІІ групи, ОСОБА_2 . А тому є наявними підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я). Відповідно, відповідач протиправно відмовив позивачу у звільненні з військової служби.

Стосовно компетенції відповідача щодо прийняття рішення про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 , суд звертає увагу на таке.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Згідно з ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позиція Верховного Суду щодо застосування ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 04.09.2021 року у справі №320/5007/20, від 14.09.2021 року у справі №320/5007/20, від 23.12.2021 року у справі №480/4737/19 та від 13.10.2022 року у справі №380/13558/21.

Також суд ураховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10.09.2020 року у справі №806/965/17 та від 27.09.2021 року у справі №380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Таким чином, у випадку коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення, та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Як установлено судом та підтверджено матеріалами справи, рапорт позивача був розглянутий відповідачем з урахуванням долучених позивачем документів і в його задоволенні відмовлено.

Незаконність цієї відмови підтверджено судом і не спростовано відповідачем.

Варто наголосити, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.

Зважаючи на це та враховуючи, що норми підпункту «г» п.2 ч.4, абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ містять імперативний припис, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), - «необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я» (тобто відсутня дискреція щодо прийняття рішення за наявності цих обставин - звільняти чи не звільняти), суд уважає, що обраний спосіб захисту порушеного права позивача є ефективним і відповідає завданню адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.04.2024 року у справі №140/12873/23 і суд не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку у справі, що розглядається.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо судового збору, то згідно з п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від його сплати, а відтак розподіл на підставі ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання рішення та дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_2 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої, абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII за сімейними обставинами: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої, абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII за сімейними обставинами: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич