Справа № 953/7684/25
Суддя: Муратова С. О.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/7684/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2025 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Муратової С.О.,
за участю секретаря Драгана О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Київського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Санжаревським Ігорем Анатолійовичем до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2025, розгляд вказаної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О. (а.с. 22).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.07.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаною позовною заявою; розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, із повідомленням сторін (а.с. 23).
12.08.2025 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшов відзив представника ГУНП в Харківській області Тріски Д.О. на позовну заяву, в якій він просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю; розгляд справи проводити без участі представника ГУ НП в Харківській області (а.с. 30-35).
Представник відповідача зазначає, що відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Харкова від 09.06.2025, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Таким чином, обставини, викладені в оскаржуваній постанові про те, що ОСОБА_1 не мав права керування транспортним засобом, оскільки був позбавлений права керування, є обґрунтованими та не суперечать матеріалам справи. Після встановлення особи водія, яким виявився позивач, поліцейським відповідно до даних ІКС ІПНП, встановлено факт того, що ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами. Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується з обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Поліцейським під час перевірки документів, був встановлений факт адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки на той момент за постановою суду позивач був позбавлений права керування транспортним засобом. Застосування до ОСОБА_1 санкцій ч. 4 ст. 126 КУпАП в обставинах, викладених в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5239009 від 16.07.2025 є законним, а тому підстав для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не вбачається.
В судовому засіданні, в ході розгляду справи, представник позивача адвокат Санжаревський І.А. підтримав позовну заяву, просив її задовольнити. В дане судове засідання позивач та його представник не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи.
В судове засідання представник ГУ НП в Харківській області не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, 29.09.2025 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшла заява представника ГУ НП в Харківській області Тріски Д.О. про розгляд справи без участі, в якіій просить проводити розгляд справи без участі представника відповідача ГУНП в Харківській області. Відзив підтримує в повному обсязі, просить прийняти законне та обґрунтоване рішення (а.с. 102).
Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, надані в ході розгляду адміністративної позовної заяви, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно з правилами ст. 12 КАС України зазначений спір є незначної складності, а тому відповідно до вимог ст. 257 КАС України, справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
У постанові зазначено, що 16.07.2025 о 16.33 год. за адресою: Харківська область, с. Новий Бурлук, вул. Шкільна, 37, водій керував транспортним засобом з непристебнутим паском безпеки, при цьому був позбавлений права керування транспортним засобом Дзержинським районним судом м. Харкова від 09.06.2025, чим порушив п. 2.1.а ПДР керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом.
Положеннями ч. 4 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належать забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У справах про адміністративні правопорушення застосовується принцип презумпції невинуватості, згідно якого всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (рішення Європейського суду з прав людини від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України»; ст. 62 Конституції України; рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 у справі № 1/34/2010; п. 39 постанови Верховного Суду 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами (п. 26, 27 постанови Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17).
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається д адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Як вбачається з положень ст. 251, 252, 279 КУпАП, орган (посадова особа), розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, в тому числі надає оцінку зібраним доказам.
Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Згідно ч. 1 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 291 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, містить лише описання адміністративного правопорушення та не може бути належним доказом учинення особою такого порушення (постанова Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а).

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, посадові особи відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу. Відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення (постанова Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 742/2298/17).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Позивача згідно оскаржуваної постанови притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме за те, що він 16.07.2025 керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами на підставі постанови Шевченківського районного суду м. Харкова від 09.06.2025.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП обов`язковою умовою є наявність постанови суду, яка набрала законної сили, про позбавлення особи права на керування транспортними засобами.

Обов`язок доведення умислу в діях позивача, тобто його обізнаності з фактом позбавлення права керування транспортними засобами під час виконання функцій водія за обставин, викладених в Постанові, покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС).

Постановою судді Шевченквського районного суду міста Харкова від 09.06.2025 притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї 1000 неоподаткованих мінімумів доходіва громадян, що становить 17000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік (а.с. 71-78).

При цьому, відповідно до ст. 317 та 317-1 КУпАП особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції.

Згідно повідомлення керівника апарату Шевченківського районного суду м. Харкова від 22.07.2025, відповідно до автоматизованої системи документообігу КП «Д-3» на розгляді у судді Цвірюка Д.В. перебували матеріали справи №638/23042/24 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 09.06.2025 по справі притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень. Станом на теперішній час вказана постанова суду не набрала законної сили. Згідно відомостей автоматизованої системи документообігу суду 19.06.2025 за вх. №39468/25 зареєстрована апеляційна скарга на постанову Шевченківського районного суду міста Харкова від 09.06.2025 по справі №638/23042/24, у зв`язку з чим матеріали справи №638/23042/24 з апеляційною скаргою надіслані до Харківського апеляційного суду 23.06.2025. Станом на теперішній час матеріали справи №638/23042/24 до Шевченківського районного суду міста Харкова повернуті не були (а.с. 17).

Відповідно до ст. 291 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

Отже, станом на 16.07.2025 постанова Шевченківського районного суду м. Харкова від 09.06.2025, якою ОСОБА_1 було позбавлено права керування транспортним засобом на строк 1 рік, не набрала законної сили.

Таким чином, на момент складання оскаржуваної постанови від 16.07.2025 позивач не був позбавлений права керування транспортним засобом у встановленому законом порядку, тому відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого саме за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, відповідачем під час розгляду даної справи не доведено поза розумним сумнівом наявність у позивача умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, з приводу якого винесено Постанову.

Виниклі сумніви щодо наявності у позивача умислу на вчинення правопорушення суд, керуючись принципом презумпції невинуватості, тлумачить на його користь та приходить до висновку щодо недоведеності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, з приводу якого винесено постанову.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем всупереч вимог ч. 2 ст. 77, п. 1 ч. 4 ст. 162 КАС не доведено, шляхом надання суду належних та допустимих доказів, наявність події та складу адміністративного правопорушення в діях позивача, тобто не доведено правомірність оскаржуваної постанови.

У зв`язку з наведеним суд задовольняє позовні вимоги, пред`явлені до ГУ НП в Харківській області, скасовує постанову і закриває справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову, судовий збір у розмірі 484,48 гривень стягується за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ НП в Харківській області на користь позивача.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 02.06.2022 у справі №160/6899/20.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до поданих представником позивача доказів на обґрунтування понесених ОСОБА_1 витрат на надання професійної правничої допомоги вбачається, що між адвокатом АБ «Санжаревський» та ОСОБА_1 укладено договір №0721/25-1 про надання правничої допомоги від 21.07.2025, відповідно до умов якого Бюро зобов`язується надати ОСОБА_1 правничу допомогу щодо подання адміністративного позову щодо оскарження постанови, що також передбачає консультації, складання процесуальних документів, представництво в суді (а.с. 9-10).

Також до матеріалів справи долучено опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом від 16.09.2025 №0916/25-1, в якому адвокат зазначає, що на підставі договору про надання правничої допомоги №0721/25-1 від 21.07.2025 представником позивача адвокатом Санжаревським І.А. була надана правнича допомога: консультація та роз`яснення з правових питань - 500 грн.; з`ясування всіх відомих клієнту обставин; вивчення всіх відповідних документів, які є в розпорядженні клієнта; визначення правової позиції; повідомлення про правові наслідки досягнення результату - 500 грн.; збір доказів по справі (складання адвокатського запиту до Шевченківського районного суду м. Харкова) - 500 грн.; складання позовної заяви - 2000,00 грн.; представництво в суді - 1500 грн. (а.с. 97).

Згідно копією квитанції до платіжної нструкції на переказ готівки 27 від 24.07.2025, Ківшарь М.І. перерахував на користь АБ «Санжаревський» 5000,00 грн. Призначення платежу: правова допомога за договором №0721/25-1 від 21.07.2025. ОСОБА_1 (а.с. 19).

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Надаючи оцінку співмірності суми витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи, змістом виконаних та наданих адвокатом послуг, обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування на користь позивача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу надану під час розгляду справи, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 5000,00 грн., оскільки вказаний розмір є доведеним, обґрунтованим та співмірним.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 6-10, 77, 205, 229, 241-246, 255, 257, 263, 295, 382 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Санжаревським Ігорем Анатолійовичем до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 5239009 від 16.07.2025 про накладення адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн., провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Харківській області (, адреса: 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, буд. 13) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 484 грн. 48 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Харківській області (, адреса: 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, буд. 13) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Учасник справи, якому повний текст рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ перехідних положень КАС України: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя С.О. Муратова