Справа № 160/25706/25
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 жовтня 2025 року Справа №160/25706/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Конєва С.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2025р. (згідно відомостей Укрпошти) ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо не проведення індексації пенсії позивачеві із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2022-2025 роки, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії в розмірі 10846,37 грн. на коефіцієнт збільшення 1,14 з 05.07.2022р., 1,197 з 01.03.2023р., 1,0796 з 01.03.2024р., 1,115 з 01.03.2025р.;

2) зобов`язати відповідача здійснити індексаціюта перерахунок пенсії позивачеві відповідно до частини другої статті 42 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 10846,37 грн на коефіцієнти збільшення:

- у розмірі 1,14 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році, починаючи з 05.07.2022р.;

- у розмірі 1,197 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році, починаючи з 01.03.2023р.;

- у розмірі 1,0796 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2024 №185 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році, починаючи з 01.03.2024р.;

- у розмірі 1,115 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році, починаючи з 01.03.2025р. та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату пенсії починаючи з 05.07.2022р.

Ухвалою суду від 25.09.2025р. зазначена позовна заява була залишена без руху на підставі ч.1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано позивача у десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду:

- заяви про поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, вказавши інші підстави для поновлення строку, та доказів поважності причин його пропуску у відповідності до вимог ч.1 ст.123, ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України;

- оригіналу документу про сплату судового збору в сумі 3633,60 грн. (з урахуванням сплаченої частини судового збору) у відповідності до вимог ст.ст. 4, 6 Закону України Про судовий збір, ч.3 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

15.10.2025р. засобами поштового зв`язку, на виконання вимог ухвали суду від 25.09.2025р. від позивача надійшла заява про поновлення строк звернення, в якій позивач просить поновити їй пропущений строк для звернення до адміністративного суду з даним позовом посилаючись на те, що саме з 15.08.2025р., після отримання відповіді відповідача на її заяву, вона офіційно дізналася про порушення свого права при проведенні відповідачем індексації її пенсії за період з 05.07.2022р. по 01.03.2025р.

Розглянувши наведену заяву позивача та додані до неї докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду з даним позовом за період з 05.07.2022р. по 04.03.2025р. слід відмовити, оскільки у ній не наведено інших причин поважності пропуску цього строку, ніж ті, що вже досліджувалися судом в ухвалі від 25.09.2025р. про залишення позовної заяви без руху, та відповідних доказів до неї не додано.

Судом враховується, що частиною першою статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені встановлюються судом.

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, розумні строки в адміністративному судочинстві це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Поряд із цим, частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Наведений висновок узгоджується з неодноразово викладеною правовою позицією Верховного Суду, зокрема у постановах від 31.03.2021 по справі № 240/12017/19 та від 14.07.2021 у справі № 560/964/17.

Таким чином, за загальним правилом, поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

В заяві позивач просить поновити їй строк звернення до суду з даним позовом з тих підстав, що він довідалась про порушення своїх прав лише 15.08.2025 року, після отримання відповіді - відмови від відповідача.

Разом з тим, в ухвалі суду від 25.09.2025р. суд уже зазначав позивачеві, що те що відмова пенсійного органу про проведення спірних перерахунків датована 15.08.2025р. не може бути визнано судом поважними причинами пропуску строку звернення до суду з урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду, а звернення із заявою лише в липні 2025 року та отримання на неї відповіді не змінює початку перебігу строку звернення до суду, а свідчить лише про час, коли позивач почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Також, відповідний висновок щодо початку перебігу строків звернення до суду з позовом узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022р. у справі №990/115/22.

Жодних інших доказів неможливості звернення позивача з цим позовом в частині позовних вимог за період з 05.07.2022р. по 04.03.2025р. у поданій заяві не наведено та доказів поважності пропуску строку звернення за наведений період до такої заяви не додано.

З наведеного, суд приходить до висновку, що вищенаведені досліджені судом підстави не є поважними, а відповідно, не можуть бути обрані судом обґрунтованими підставами для поновлення позивачеві пропущеного строку звернення до суду з цим позовом.

Суд також враховує і те, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 380/14933/22 (№ в ЄДРСР 110187784).

Отже, під час вирішення питання про достатність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, суд звертає увагу, що обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності обставин, на які посилається позивач у заяві про поновлення процесуального строку звернення до суду, покладається саме на позивача.

Суд звертає увагу позивача на те, що лише за заявою позивача із зазначенням у ній поважних причин пропуску строків та доказів на їх підтвердження суд може вирішити питання про поновлення цього строку та прийняти відповідне рішення за приписами ст.ст. 122 ,123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначеними нормами не передбачено обов`язок приймати таке рішення без відповідної заяви позивача, такі повноваження суду відсутні у приписах Кодексу адміністративного судочинства України.

Тому, виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що суд самостійно не має повноважень поновлювати пропущені строки звернення з позовами без відповідних заяв, клопотань та доказів на їх підтвердження, поданих учасниками справи.

За викладеного, суд не находить обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом в частині позовних вимог за період з 05.07.2022р. по 04.03.2025р., які досліджені вище, відповідно, такі підстави поважності пропуску строку звернення до суду, визнаються судом неповажними, тому у задоволенні заяв позивача про поновлення строку звернення з цим позовом слід відмовити згідно ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, судом враховується і правова позиція, висловлена Верховним Судом у його постановах від 13 січня 2025 року у справі №160/28752/23, від 27 січня 2025 року у справі №620/7211/24, яка підлягає обов`язковому врахуванню адміністративним судом згідно приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, ч.2 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених ч.2 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України.

За викладеного, враховуючи, що підстави, викладені позивачем у заяві про поновлення строку звернення визнані судом неповажними, даний позов в частині позовних вимог за період з 05.07.2022р. по 04.03.2025р. слід повернути позивачеві згідно до вимог ч.2 ст.123, п.9 ч. 4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ч.2 ст.123, п.9 ч.4 ст.169, ст.ст. 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з позовом у справі №160/25706/25 - відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог за період з 05.07.2022р. по 04.03.2025р. - повернути позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

У відповідності до ч.8 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали у відповідності до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва