Справа № 420/26621/25
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту поліції особливого призначення «ОШБ Національної поліції України «Лють» (вул. Максименка Федора, будинок 2, м. Київ, 04075) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «ОШБ Національної поліції України «Лють», в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.12.2024 року по 29.07.2025 року включно;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.12.2024 року по 29.07.2025 року у розмірі 496228,46 грн з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Позивач у позові зазначив, що він з 10.02.2023 року по 02.12.2024 року включно проходив службу на посаді перебував на посаді інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №1 полку управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») ДПОП «ОШБ «Лють»»

Наказом від 02.12.2024 року №1597о/с позивача звільнено зі служби за п.2 (за станом здоров`я) ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію».

Позивач вважаючи, що йому не у повному обсязі нарахована та виплачена додаткова грошова винагорода у розмірі до 100 000 грн звернувся до суду та його позов був задоволений у справі №420/28793/24. Відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити додаткову грошову винагороду до 100 000 грн за період з 03.05.2024 до 31.08.2024 року.

29.07.2025 року відповідачем на виконання рішення суду нараховано та виплачено позивачу 328014,04грн.

Позивач вказує, що з 19.07.2022 регулюється вже чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати шістьма місяцями. Позивач вважає, що до цього періоду застосовувати практику, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15 недоречно, адже вона сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.

Позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки у період з 03.12.2024 року до 03.06.2024 року (182 календарні дні).

У жовтні 2024 йому нараховано - 117 182,61 грн у листопаді 2024 року - 49 135,95 грн. Розмір середньої заробітної плати складає: (117 182,61 + 49 135,95)/61= 2726,53 грн.

Середній заробіток за 6 місяців 2726,53х182 = 496 228,46 грн.

Позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 11.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справи в електронній формі.

До суду поданий відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача не заперечував проходження служби позивачем та його звільнення за станом здоров`я, зазначив, що 26.08.2023 року, виконуючи бойове розпорядження, під час здійснення штурмових дій група поліцейських потрапила під активний артилерійський та мінометний обстріли, унаслідок яких позивач отримав поранення. З 26.08.2023 року до 02.04.2024 року позивач безперевно перебував на стаціонарному лікуванні в наслідок поранення.

ДПОП «ОШБ «Лють» нараховано та виплачено додаткову винагороду за період з 26 серпня 2023 року до 02 травня 2024 року в розмірі до 100 000грн відповідно до пункту 4 Порядку №775, як за стаціонарне лікування після поранення в наслідок здійснення зазначених у підпункті 4 пункту 2 Порядку №775 заходів.

Представник вказує, що згідно з пунктами 1, 15 Порядку та умов виплати додаткової винагороди поліцейським на період дії воєнного стану затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 28 листопада 2022 року №775 (далі Порядок №775) визначено, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення. Порядок №775 визначає механізм і розмір виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди поліцейським, передбаченої пунктами 1, 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

В подальшому з 03.05.2024 по 30.08.2024 Позивач перебував на амбулаторному лікуванні чи на реабілітаційному лікуванні в Україні та за кордоном. Що й було підставою для нарахування та виплати додаткової грошової винагороди в розмірі до 10 000 грн відповідно до підпункту 1 пункту 2 Порядку №775, так як таке лікування не є стаціонарним. Саме тому ДПОП «ОШБ «Лють» не вбачав підстав для призначення та виплата додаткової винагороди в розмірі до 100 000 грн відповідно до вимог підпункту 1 пункту 4 Порядку № 775 за період з 03.05.2024 по 30.08.2024.

Проте ОСОБА_1 звернувся до суду та рішенням суду від 25.12.2025 року у справі №420/28793/24 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу додаткову грошову винагороду у розмірі до 100 000 грн за період з 03.07.2024 до 31.08.2024 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі №420/28793/24 від 20 травня 2025 року апеляційну скаргу Позивача задоволено, зобов`язано ДПОП «ОШБ «Лють» нарахувати та виплатити Позивачу додаткову грошову винагороду у розмірі до 100 000 грн. за період з 03.05.2024 до 02.07.2024 року.

На думку представника відповідача не лише відповідачем, а й адміністративними судами по різному трактовано право Позивача на призначення та виплату додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1-2 Постанови КМУ №168 та пунктом 4 Порядку МВС №775.

Представник відповідача звернув увагу на те, що відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27.03.2025 по справі №240/2921/23 та від 16.01.2025 у справі №200/1564/24 вирішуючи питання того, чи є додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, винагородою, яка має постійний характер та підлягає включенню до складу місячного грошового забезпечення Верховний Суд зазначає, що пункт 1 Постанови № 168 чітко і однозначно передбачає, що:

- додаткова винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою поліцейського, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану;

- розмір додаткової винагороди не є сталим, адже вона виплачується пропорційно в розрахунку на місяць в залежності від виконання завдань та часу приймання поліцейським участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;

- визначається наказами командирів (начальників). Отже за відсутності принаймні однієї із указаних умов, виплата додаткової винагороди не здійснюється.

Таким чином, за своєю правовою природою, додаткова винагорода, установлена пунктом 1 Постанови №168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, яка не входить до складу грошового забезпечення.

Представник стверджує, оскільки додаткова винагороду не є складовою грошового забезпечення, тому на суму належної компенсації не розповсюджуються вимоги ст.116, 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку (виплати компенсації) при звільненні. Таким чином, предметом цього адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, що не входить до структури заробітної плати (грошового забезпечення) Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 р по справі №620/1982/19 (провадження № К/9901/33237/19).

Представник відповідача не згодний з розрахунком середнього заробітку. Відповідно до пп. б п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Зазначивши у позові розрахунок, згідно з яким середній заробіток за 6 місяців (182 календарні дні) складає: 2726,53х182 = 496 228,46 грн, що є значно більшим ніж виплачено позивачу, позивач також не врахував актуальних висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.01.2025 у справі № 200/1564/24 та від 27.03.2025 по справі № 240/2921/23, та підпункт б пункту 4 Постанови №100 відповідно до яких, за своєю правовою природою, додаткова винагорода, установлена Постановою КМУ №168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, яка не входить до складу грошового забезпечення, та не враховується при обрахунку середньоденного грошового забезпечення.

Враховуючи вищезазначене з обрахунку середньоденного грошового забезпечення слід виключити додаткову винагороду передбачену Постановою КМУ № 168 ((117 182,61-86 666,58-1333,32) + (49 135,95-9 999,90)):61= (29 182,71+39 136,05):61=68 318,76/61= 1 119,98 грн; Враховуючи, що загальний період затримки розрахунку не може становити більше, ніж шість місяців, максимальний середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за підрахунком Відповідача може становити 203 836,30 грн (1 119,98 х182)

Також представник вважає, що з огляду на дії позивача та відповідача, справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, може вважатися виплата у розмірі 13 349,70 грн.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив та зазначив про правильність розрахунку наведеному у позову, оскільки відповідно до п.3 Порядку №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

На думку представника відповідач умисно вводить суд в оману, надаючи не релевантну судову практику. Вищевказані позиції Верховного суду щодо того, що «виплати додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 є додатковим видом грошового забезпечення» не спростовують факту, що грошове забезпечення підлягає врахуванню у розрахунок середньої заробітної плати відповідно до Постанови №100. Також Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2025 року по справі №361/1506/22; від 28 лютого 2024 року у справі № 209/3260/13-ц зазначено, що: Додаткова винагорода, яка виплачується в період дії воєнного стану, входить до структури грошового забезпечення поліцейських і не є одноразовим нерегулярним видом грошового забезпечення.

Представник відповідача подав до суду заперечення та наполягав на правильності розрахунку середньоденного грошового забезпечення позивача, зазначивши додатково, що В пункті 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2024 року в справі № 640/13029/22 міститься висновок, що додаткова винагорода (передбачена постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»), є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 жовтня 2023 року в справі № 607/1662/21 та постанові від 17 січня 2024 року в справі № 932/9029/23 звернула увагу на те, що висновки, які містяться в рішеннях судової палати, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати - над висновками палати чи колегії суддів, а висновки Великої Палати - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів.

Отже, спірна Винагорода не входить до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, а відтак, згідно підпункту «б» п.4 Порядку №100, при обчисленні середньої заробітної плати не враховується

Представник позивача надав до суду додаткові пояснення, в яких наполягав на доводах викладених у позові та відповіді на відзив.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивач з 10.02.2023 року по 02.12.2024 року включно проходив службу на посаді перебував на посаді інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №1 полку управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») ДПОП «ОШБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 »»

Наказом від 02.12.2024 року №1597о/с позивача звільнено зі служби за п.2 (за станом здоров`я) ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію».

Позивач вважаючи, що йому не у повному обсязі нарахована та виплачена додаткова грошова винагорода у розмірі до 100 000 грн звернувся до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 року у справі №420/28793/24 позов ОСОБА_1 задоволений частково. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого внаслідок поранення (контузія, травма, каліцтво), пов`язаного з участю в заходах, з 03.07.2024 по 31.08.2024, з урахуванням виплачених сум.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 року рішення суду від 25.02.2025 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким зобов`язано Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_2 » нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на амбулаторному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого внаслідок поранення (контузія, травма, каліцтво), пов`язаного з участю в заходах, з 03.05.2024 по 02.07.2024 року, з урахуванням виплачених сум. В інший частині рішення залишено без змін.

Отже відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити додаткову грошову винагороду до 100 000 грн за період з 03.05.2024 до 31.08.2024 року.

29.07.2025 року відповідачем на виконання рішення суду нараховано та виплачено позивачу 328014,04грн.

Позивач вважаючи, що йому повинні були одночасно виплачені середній заробіток за час затримки розрахунку звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши заяви по суті, надані сторонами докази суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини між стонами виникли з питання нарахування та виплатити позивачу, якій є військовослужбовцем, середнього грошового забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку на підставі ст.117 КЗпПУ. Позивачу за час знаходження на лікуванні не була нарахована та виплачена додаткова грошова винагорода до 100 000 грн за період з 03.05.2024 до 31.08.2024 року, вказана винагорода не була нарахована та виплачена і при звільненні його за станом здоров`я. Додаткова винагорода була виплачена на виконання рішення суду.

Згідно зі ст.59 Закону «Про національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції (пп.2 ч.1 ст.77 Закону).

Відповідно до ст.94 Закону поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських затверджений наказом МВС України №260 від 06.04.2016 року (далі Порядок №260).

Згідно з п.3 розділу І Порядку грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення (п.7).

Пунктом 11 розділу І Порядку встановлено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років з дня виникнення права на їх отримання.

За приписами п.12 Порядку звернення поліцейського щодо неправильної виплати грошового забезпечення розглядаються в установленому законодавством України порядку.

Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року регламентовані питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.

Позивач був звільнений наказом від 02.12.2024 року №1597о/с зі служби за п.2 (за станом здоров`я) ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію».

Проте йому при звільненні не виплачена у повному обсязі доплата до грошового забезпечення у відповідності до постановою КМУ №168.

Лише на виконання рішення суду позивачу 29.07.2025 року нараховано та виплачено 328014,04грн.

Отже з позивачем не був здійснений повний розрахунок при його звільненні.

За приписами ст.116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною 1 ст.117 КЗпПУ визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпПУ, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи положення ч.2 ст.117 КпПУ Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17 зазначила, що ч.2 ст.117 КпПУ стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч.1 ст.117 КЗпПУ). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦКУ, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст.117 КЗпПУ, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, що оскільки винагорода відповідно до положень постанови КМУ №168 є додатковим видом грошового забезпечення, її несвоєчасна виплата не підпадає під застосування положень ст.117 КЗпПУ. Таки доводи є неспроможними, оскільки положення вказаної статті стосуються всіх виплат, на які мала право особа при звільненні, тобто особі , які звільняється зі служби повинні бути виплачені всі кошти на нарахування та виплату яких вона мала на час звільнення.

Після набрання 19 липня 2022 року чинності Законом №2352-IX строк виплати за затримку при звільненні законодавець обмежив 6 місяцями, що зі сторони законодавця є логічно-послідовним, враховуючи сталу судову практику, що не виплата не тільки нарахованих та несплачених сум заробітку працівнику (роботодавець усвідомлює свою відповідальність), але не нарахованих і несплачених сум заробітку (тобто роботодавець вважає виконаними свої обов`язки щодо розрахунку зі звільненим працівником), не обмежується строком звернення до суду, тобто такий працівник (службовець) може звернутися до суду у будь-якій, у тому числі тривалий, час після звільнення до суду, що безпосередньо впливає на час затримки при звільненні.

Редакція ст.117 КЗпПУ як до внесення змін так і після внесення змін не містила положень щодо застосування принципу співмірності.

Проте вказаний принцип став застосовуватись при розгляді справ даної категорії за судовою практикою Верховного Суду та ВПВС, виходячи саме з того, що виплата за затримку розрахунку при звільненні має саме компенсаційний характер.

Судом встановлено, що позивачу на виконання рішення суду виплачена 29.07.2025 року додаткова винагорода у розмірі 328014,04грн.

Спірним є розмір середньоденного грошового забезпечення позивача для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також можливість застосування до вказаної суми принципу співмірності.

Позивач розрахував середньоденний заробіток з розрахунку всіх нарахованих йому складових за жовтень та листопад 2024 року (117 182,61 + 49 135,95)/61= 2726,53 грн.

Відповідно середній заробіток за 6 місяців склав 2726,53х182 = 496 228,46 грн.

Згідно з довідкою про нараховане грошове забезпечення в нього також включені додаткова винагорода за постановою КМУ №168 в жовтні 87999,90грн, у листопаді 9999,98грн.

За твердженням представника відповідача вказані суми не повинні враховуватися при визначення середньоденного заробітку, а отже він складає 1 119,98 грн ((117 182,61-86 666,58-1333,32) + (49 135,95-9 999,90)):61= (29 182,71+39 136,05):61=68 318,76/61= 1 119,98 грн.

Середній заробіток за 6 місяців 203 836,30 грн (1 119,98 х182)

Суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача, що у розрахунок середньоденного грошового забезпечення не повинна включатися додаткова винагорода за постановою КМУ №168.

Верховний Суд дослідивши природу вказаної доплати сформував висновок, що додаткова винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою поліцейського, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану;

- розмір додаткової винагороди не є сталим, адже вона виплачується пропорційно в розрахунку на місяць в залежності від виконання завдань та часу приймання поліцейським участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;

- визначається наказами командирів (начальників).

Отже за відсутності принаймні однієї із указаних умов, виплата додаткової винагороди не здійснюється.

Таким чином, за своєю правовою природою, додаткова винагорода, установлена пунктом 1 Постанови № 168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.

(постанови Верховного Суду від 27.03.2025 по справі № 240/2921/23, від 16.01.2025 у справі № 200/1564/24).

Суд не приймає до уваги доводи представника позивача, що вказані постанови не є ревалентними для даної справи, оскільки в них відсутнє посилання на Порядок №100, з огляду на те, що відсутність посилання на Порядок №100 не змінює висновку щодо правової природи вказаної доплати як одноразового додаткового виду грошового забезпечення, що виключає врахування його у складі грошового забезпечення для визначення середньоденного заробітку.

Таким чином, сума середнього заробітку за шість місяців складає 203 836,30 грн

Суд вважає, що вказана сума відповідає компенсаційному характеру відповідальності, встановленому ст.117 КЗпПУ, за невиплату своєчасно додаткової винагороди позивачу у розмірі 328014,04грн. На компенсаційний характер вказаних виплат вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2025 року у справі №489/6074/23.

Розглянувши в цієї частині справу у відповідності до ч.2 ст.9 АС України в межах позовних вимог суд дійшов висновку про їх часткове задоволення.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши надані докази у їх сукупності, враховуючи встановлені судом обставини, наведені вищі висновки у змісті рішення, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2,3,6,7,8,9,12,139,241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту поліції особливого призначення «ОШБ Національної поліції України «Лють» (вул. Максименка Федора, будинок 2, м. Київ, 04075, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту поліції особливого призначення «ОШБ Національної поліції України «Лють» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.12.2024 року по 29.07.2025 року включно.

Зобов`язати Департамент поліції особливого призначення «ОШБ Національної поліції України «Лють» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.04.2024 по 15.07.2025 у сумі 203 836,30 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва