Справа № 369/13838/24
Суддя: Фінагеєва І. О.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/369/94/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

за участю секретаря Іларіонова І.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 369/13838/24 за позовом ОСОБА_1 до Департамента патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 липня 2024 року поліцейським взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП Назарцем Д.Г. було винесено постанову серії ЕНА № 2714495 відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Відповідно до винесеної постанови позивач визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

На переконання позивача, зазначена постанова винесена з істотними порушеннями його прав та не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд:

1. Скасувати постанову від 30 липня 2024 року серії ЕНА № 2714495 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 1 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн, а провадження у справі закрити з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення;

2. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 22 серпня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлений законом строк сторони заперечень щодо такого порядку не заявили.

13 листопада 2024 року представником відповідача Департаменту патрульної поліції Ярошенко О.М. до суду подано відзив на позовну заяву. Так, представник відповідача зазначає, що твердження позивача не відповідають дійсності, вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення здійснено відповідно до вимог чинного законодавства. На підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, представником відповідача було надано диск з відеозаписом з приладу TruCAM LTI 20/20 (серійний номер ТС000632). Щодо перевищення позивачем встановлених обмежень швидкості руху в зоні дорожнього знаку 3.29 зазначає, що посилання на порушення ґрунтується на роздруківці з файлу № 11630.jmf. Зазначена роздруківка сформована шляхом друку з використанням спеціалізованої комп`ютерної програми, підключеної до лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20. На даному матеріалі зображено транспортний засіб Toyota Land Cruiser Prado з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 94 км/год об 11 годині 16 хвилин на автомобільній дорозі М-06 КиївЧоп, 163 км + 300 м. Крім того, копією схеми розміщення дорожніх знаків надається інформація про дорожні знаки 3.29, отже, на думку представника відповідача є доведеним те, що в момент фіксації швидкості транспортний засіб «Toyota Land Cruiser Prado», знаходився в межах зазначеного у спірній постанові місця виміру швидкісного руху, при цьому на даному відрізку дороги наявні всі необхідні дорожні знаки.

25 листопада 2024 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що оскаржувана постанова винесена протиправно та підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Зокрема, позивач наголосив, що рух здійснювався поза межами населеного пункту, на дорозі з розділювальною смугою та двома смугами для руху в одному напрямку, де згідно з п.12.6.ґ ПДР дозволена швидкість становить 110 км/год. При цьому він рухався у крайній лівій смузі зі швидкістю 75 км/год, а будь-які дублюючі дорожні знаки обмеження швидкості були відсутні. Також позивач посилається на те, що фіксація швидкості здійснена з порушенням установленого порядку, а зафіксоване перевищення на 4 км/год не відповідає фактичним даним та є наслідком недотримання інспектором вимог щодо застосування вимірювального приладу. Крім того, постанову винесено без повідомлення його про права та без проведення розгляду справи, фактично шляхом оголошення інспектором у службовому автомобілі вже складеного документа. Позивач вважає, що його дії були неправильно кваліфіковані, оскільки в постанові одночасно посилаються на п.12.6.ґ та п.15.9.б ПДР, які регулюють різні види порушень. Водночас він наголошує, що відповідно до ст.251 КУпАП матеріали справи не містять належних доказів його вини, зокрема відсутні дані, які б підтверджували факт керування транспортним засобом та його зупинку працівниками поліції в процесі руху.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2714495 від 30 липня 2024 року, складеною поліцейським взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП Назарцем Д.Г. відносно ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн, за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно змісту постанови, 30 липня 2024 року об 11 год. 16 хв. на автодорозі М-06 Київ-Чоп, 163км + 300м водій керуючи транспортним засобом «Toyota Land Cruiser Prado» номерний знак НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 94 км/год, чим перевищив установлене обмеження швидкості руху в зоні дії дорожнього знаку 3.29 більше ніж на 20 км/год, чим порушив п. 12.9.б. Швидкість руху транспортного засобу вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості Trucam LTI 20/20 ТС000632.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 11 КУпАП).

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтями 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до статей 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вбачається із відеозапису та фото з приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000632) автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado» номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 93 км/год, що є перевищенням дозволеної швидкості руху в зоні дії дорожнього знаку 3.29 більше ніж на 20 км/год, чим порушив п. 12.9.б. На відео та фото також видно, як червона позначка фіксується на автомобілі Позивача на відстані 128,5 м, тобто вимірює швидкість саме даного автомобіля.

На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань типів вимірювальної техніки, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05 квітня 2012 року № 437 затверджено перелік засобів вимірювальної техніки.

До вказаного переліку було включено засіб вимірювальної техніки - «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний TruCAM LTI 20/20», який на підставі вказаного наказу було зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3 197-12.

На підставі вищевикладеного, 29 серпня 2012 фірмі Laser Technology, Inc., яка є виробником TruCAM, було видано Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-2903-2012.

Наразі єдиною та визначальною вимогою діючого законодавства у сфері метрології та метрологічної діяльності до засобів вимірювальної техніки, які введено в експлуатацію, є необхідність здійснення їх повірки.

Відповідно до ст. 17 «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05 червня 2014 року № 1314-VI (набрав чинності 01 січня 2016 року) законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці.

В свою чергу, відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/31120, виданого ДП «Укрметртестстандарт» 04 липня 2024 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 ТС000632 є придатним до застосування до 04 липня 2025 року.

Отже, лазерні вимірювачі швидкості TruCam, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/31120 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС000632 до застосування, а тому відсутні підстави ставити під сумнів результати вимірювання швидкості транспортного засобу даним приладом.

Доводи позивача, що використання приладу у ручному режимі, а не стаціонарно монтованим способом суперечить вимогам ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», є безпідставними, оскільки ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, вказаною нормою не встановлено обмежень щодо використання лазерного вимірювача швидкості TruCam в ручному режимі.

Правомірність використання приладу TruCam саме в ручному режимі підтверджується листом Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» Міністерства економічного розвитку та торгівлі (ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ») від 01 жовтня 2019 року № 22-38/49, відповідно до якого лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювання.

Можливість використання приладу TruCam LTI 20/20 у ручному режимі прямо передбачена свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, інструкцією з експлуатації, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання) та не суперечить вимогам законодавства.

Отже, використання приладу TruCam відбувається у автоматичному режимі як у мобільному, так і у статичному положенні, а тому користування приладом у ручному режимі не є порушенням. При цьому, лазерний вимірювач TruCam відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто, конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

Безпідставним є посилання позивача на невідповідність місця вимірювання швидкості з встановленим дорожнім знаком 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», оскільки дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» є обов`язковим лише при фіксації правопорушень, зафіксованих в автоматичному режимі (камер автофіксації), про що зазначено у п.5 Порядку функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2017 року № 833. Дорожній знак 5.76, передбачає: «Інформування учасників дорожнього руху про фіксацію (фотозйомку або відеозапис) фактів адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху стаціонарними технічними засобами (приладами контролю) здійснюється не пізніше початку роботи таких технічних засобів (приладів контролю) на визначених місцях (ділянках вулично-дорожньої мережі) шляхом установлення відповідних дорожніх знаків на вулично-дорожній мережі, а також шляхом розміщення відповідних відомостей на офіційних веб-сайтах МВС та Національної поліції.

Пункт 14.7.67 Національного стандарту України ДСТУ 4100-2021 визначає, що дорожній Знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» застосовують для позначення ділянок доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів. Для зазначення довжини ділянки дороги, на якій можливе здійснення контролю за порушенням правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів, знак 5.76 застосовують із табличкою 7.2.1. Дозволено довжину ділянки зазначати у нижній частині знака 5.76.

Крім того, встановлення дорожнього знаку 5.76 передбачається, якщо порушення фіксуються за допомогою автоматичної системи вимірювання швидкості (камери автоматичної фіксації). Встановлення даного дорожнього знаку перед використанням приладу TruCAM має рекомендаційний характер і законодавством не передбачено обов`язковість їх встановлення.

Більш того, наявність або відсутність дорожнього знаку 5.76 не звільняє обов`язку водіїв від обов`язку виконувати вимоги ПДВ щодо дотримання дозволеної швидкості руху.

Аналогічна позиція міститься у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі № 369/12237/22 (провадження № A/855/12648/24).

Окрім того, з матеріалів справи та наданої схеми організації дорожнього руху вбачається, що на автодорозі КиївЧоп на відрізку 162 км + 876 м розташований дорожній знак 5.76, що забезпечує його видимість для всіх смуг руху. Окрім того, на відстані 162 км + 954 м встановлено дорожній знак 3.29 «Обмеження швидкості 90 км/год», а на відмітці 163 км + 109 м - знак 3.29 «Обмеження швидкості 70 км/год».

Відповідно до п. 2.3.б Правил дорожнього руху України, водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміну. Отже, позивач, рухаючись по зазначеній ділянці дороги, повинен був бачити наявні дорожні знаки та враховувати встановлені ними обмеження швидкості, а його твердження про відсутність таких знаків не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд критично оцінює доводи позивача щодо невірної кваліфікації його дій та посилання на зазначення в постанові положення п. 15.9.б ПДР замість п. 12.6 ПДР.

Недоліки оформлення постанови, у тому числі технічні описки чи помилки у викладенні нормативних посилань, не можуть бути самостійною підставою для визнання постанови протиправною, якщо її зміст та фактичні обставини справи чітко вказують на суть вчиненого правопорушення. Такий підхід неодноразово підтверджувався судовою практикою, зокрема Верховним Судом, який наголошував, що при вирішенні спорів перевага надається змісту документа, а не його зовнішній формі (справа №826/15341/15).

При цьому у матеріалах справи наявні докази того, що позивач здійснив рух із перевищенням встановлених обмежень швидкості, що прямо підпадає під ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Отже, наявність чи відсутність формального посилання на конкретний пункт ПДР у тексті постанови не спростовує факту вчинення порушення та не нівелює правові наслідки притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд відхиляє доводи позивача про відсутність у постанові посилання на конкретну норму ПДР як безпідставні, оскільки вони не спростовують факту вчинення правопорушення та не свідчать про протиправність оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови серії ЕНА № 2714495 від 30 липня 2024 року.

Відповідно до положення ст. 139 КАС України, судові витрати, у разі прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позову, розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 7, 122, 258 КУПАП, ст.ст. 2, 12, 25, 72, 77, 262, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департамента патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА