Справа № 461/4467/25
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 461/4467/25 пров. № А/857/30110/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Шинкар Т.І.

секретар судового засідання Слободян І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 липня 2025 року у справі № 461/4467/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про визнання дії та бездіяльності протиправними (головуючий - суддя Юрків О.Р., м. Львів, проголошено 07 липня 2025 року о 12:50:14, повне рішення складено 10 липня 2025 року),-

В С Т А Н О В И В:

09.06.2025 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, в якому просила:

- скасувати постанову серії ЛВ №00778550 від 13.02.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення;

- закрити провадження про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала про те, що спірною постановою, на підставі ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), її притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил стоянки в житловій зоні (пункт 26.2 Правил дорожнього руху (далі - ПДР)) по вулиці Княгині Ольги 98Р у м.Львові.

Позивач не погоджувалась з постановою відповідача, вважала що будь-які належні та допустимі докази на підтвердження існування підстав для притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП відсутні, Так, стверджувала, що вона проживає за згаданою вище адресою, а тому має право припаркувати свій автомобіль поруч зі своїм будинком. Більше того, вважала, що її автомобіль був припаркований належним чином та не утруднював рух пішоходів і проїзд оперативних чи спеціальних транспортних засобів. Також позивача зазначала, що у спірній постанові не конкретизовано який саме підпункт пункту 26.2 Правил дорожнього руху було нею порушено.

Таким чином, позивач вважала, що при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення, відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів. Вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, а прийняте рішення про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності є необґрунтованим.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 07.07.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення суд першої інстанції констатував правомірність спірної постанови, а доводи позивача вважав безпідставними та такими, що спростовуються доказами наданими відповідачем.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи скарги загалом співставні з доводами позовної заяви, тобто незаконність спірної постанови та необґрунтованість рішення суду першої інстанції позивач обґрунтовує покликаннями на помилковість висновків працівників відповідача та твердженнями про відсутність правопорушення у її діях.

Позивач наполягає на тому, що в спірній постанові відповідача зазначено про порушення позивачем п. 26.2 ПДР, тобто усіх його пунктів. Зазначає, що відповідач не конкретизував, якии? саме підпункт а, б, в, г, чи ґ вказаного пункту було порушено позивачем, а тому кваліфікація правопорушення є некоректною. Зазначені доводи, на думку позивача, суд першої інстанції необґрунтовано залишив поза увагою.

Також, в апеляційній скарзі позивач стверджує, що притягнення до адміністративноі? відповідальності за порушення пп. б п. 26.2 ПДР можлива за сукупністю двох умов: 1) стоянка транспортних засобів поза спеціально відведеними місцями; 2) така стоянка повинна утруднювати рух пішоходів і проі?зд оперативних чи спеціальних транспортних засобів. Разом з тим, на думку позивача, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що припарковании? ОСОБА_1 автомобіль утруднює рух пішоходів і проі?зд оперативних чи спеціальних транспортних засобів. Більш того позивач переконана в тому, що жодних доказів того, що автомобіль ОСОБА_1 утруднює рух пішоходів і проі?зд оперативних чи спеціальних транспортних засобів надано бути не може, оскільки такии? припарковании? належним чином та жодних перешкод нікому не здіи?снює.

У відповідь на апеляційну скаргу відповідач подав відзив, в якому проти вимог позивача заперечує, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення суду першої інстанції правильним та обґрунтованим.

Відповідач наполягає на тому, що позивач порушив правила стоянки в житловій зоні, що підтверджується наявними у матеріалах справи фотографіями фіксації правопорушення транспортного засобу позивача з різних ракурсів.

Розгляд справи здійснюється з урахуванням положень параграфа 2 Глави 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представника позивача та відповідача повідомлено про час, місце та дату розгляду справи шляхом направлення повістки-повідомлення до електронних кабінетів користувача підсистеми «Електронний суд».

За правилами статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Представник позивача 21.10.2025 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Розглянувши подане клопотання колегія суддів вважає що відсутні підстави для задоволення такого. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Разом з тим, судовою колегією враховується, що обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи не визнавалася, а наявних у справі матеріалів достатньо для вирішення справи.

З урахуванням приписів ч.4 ст.229, ч.2 ст.313 КАС України, розгляд справи здійснювався за відсутності сторін, які були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, в зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

За змістом спірної постанови ЛВ №00778550 від 13.02.2025 водій транспортного засобу MAZDA 3 державний номерний знак НОМЕР_1 здійснив зупинку транспортного засобу у житловій зоні, за адресою: м. Львів, вул. Княгині Ольги, 98Р, де стоянка транспортних засобів заборонена. Такі дії є порушенням пункту 26.2 ПДР. Згаданий транспортний засіб належить громадянці ОСОБА_1 , яку, на підставі ч.1 ст.122 КУпАП притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу.

Не погоджуючись із спірною постановою позивач звернувся до суду із позовом.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про обґрунтованість спірної постанови такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства з наступних причин.

Визначення поняття «житлова зона» міститься у п.1.10 ПДР, згідно якого «житлова зона» - це дворові території, а також частини населених пунктів, позначені дорожнім знаком 5.34.

Відповідальність за порушення правил стоянки, зупинки передбачена ст.122 КУпАП.

За правилами пункту 26.2 ПДР у житловій зоні забороняється: а) транзитний рух транспортних засобів; б) стоянка транспортних засобів поза спеціально відведеними місцями і таке їх розташування, яке утруднює рух пішоходів і проїзд оперативних чи спеціальних транспортних засобів; в) стоянка з працюючим двигуном; г) навчальна їзда; ґ) рух вантажних автомобілів, тракторів, самохідних машин і механізмів (крім тих, що обслуговують об`єкти і громадян, виконують технологічні роботи або належать громадянам, що проживають у цій зоні).

Відповідно до ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 14-2 КУпАП, режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу.

У матеріалах справи знаходяться надані відповідачем фотографії, на яких зображено MAZDA 3 державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу та запаркований на краю дороги у житловій зоні за адресою: м. Львів, вул. Княгині Ольги 98Р. На вказаних фотографіях позаду автомобіля зафіксовано спеціально відведене місце для паркування автомобілів, яке до того ж позначене відповідним знаком. Згаданий автомобіль запаркований поза спеціально відведеним місцем, що є порушенням ПДР, зокрема пункту 26.2.

За таких обставин, апеляційний суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що факт порушення Правил дорожнього руху доведено належними доказами.

В контексті доводів скаржника апеляційний суд зазначає наступне.

Дійсно у спірній постанові відповідача не вказано конкретного підпункту пункту 26.2 ПДР, який порушив позивач. Разом з тим, зміст постанови містить опис правопорушення, за вчинення кого позивача притягнуто до відповідальності. Формулювання є чітким, а відтак дає змогу чітко встановити та зрозуміти в чому полягає допущене позивачем правопорушення. Доводи апелянта в цій частині ґрунтуються суто на формальних зауваженнях до змісту постанови відповідача. Реальних недоліків така постанова не містить.

Що ж до покликань позивача на те, що вона є власником квартири у будинку розташованому за адресою: м.Львів, вул. Княгині Ольги, 98Р, а відтак має право паркувати автомобіль поруч з ним, то суд зазначає наступне. Жодним чином не заперечується право на паркування позивача за згаданою вище адресою поруч із будинком, де проживає позивач. Суть правопорушення у цій ситуації не у притягненні до відповідальності за в?їзд у житлову зону, а притягнення до відповідальності за порушення правил зупинки та стоянки у цій зоні, тобто стоянка автомобіля поза спеціально відведеним місцем. Тобто, доводи позивача є нерелевантними до дій позивача, а відтак і до об?єктивної сторони правопорушення.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями ст. 90 КАС України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

За правилами ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 липня 2025 року у справі № 461/4467/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 22.10.25