Справа № 420/3499/25
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3499/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати дії відповідача стосовно запровадження окремого порядку розрахунку пенсії позивача, не передбаченого в Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме здійснення розрахунку поточної пенсії та пенсії за минулий час без урахування масових перерахунків відповідно до ст.42 Закону № 1058-IV та діючого пенсійного законодавства на момент фактичної виплати - протиправними;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату поточної пенсії позивача та пенсії за період з 07.10.2009 р. і до початку виплати поточної пенсії, в тому числі додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю позивача як потерпілого від аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, з перерахунком відповідно до ст.ст.27, 28 та ч.2,3 ст.42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 р. № 251 й від 20.02.2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", в чинній редакції на момент нарахування до фактичної виплати пенсії позивачу, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів з 01.09.2014 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.04.2024 р. у справі № 120/16953/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести ОСОБА_1 поновлення та виплату пенсії з 07.10.2009 р. відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з компенсацією втрати частини доходів". 11.08.2024 р. в рамках розгляду заяви в порядку ст.382 КАС України Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подало заяву про виконання судового рішення у справі № 120/16953/23, до якої додав протокол розрахунок № 62 від 15.07.2024 р. З протоколу вказаного розрахунку позивач дізнався, що Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області безпідставно вказало у пенсійній справі, що пенсія позивача "не підлягає МП, призначена за рішенням суду в твердому розмірі з 07.10.2009 р. по довічно", таким чином виключивши позивача з масових перерахунків пенсії; відповідач протиправно здійснив нарахування поточної пенсії позивача та пенсійних коштів за період з 07.10.2009 р. по 07.2024 р. в твердому розмірі 618,7 грн., що значно менше мінімальної пенсії на момент розрахунку у липні 2024 році; відповідач протиправно здійснив у липні 2024 року нарахування поточної пенсії позивача, в тому числі додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю позивача як потерпілого від аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, без урахування масових перерахунків пенсії та надбавок до пенсії, відповідно до ст.27, 28 та ч.2, 3 ст.42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону 1058-IV та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", в редакції, чинній на момент нарахування до фактичної виплати пенсії позивачу; відповідач протиправно здійснив у липні 2024 року нарахування пенсії позивача, в тому числі додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю позивача як потерпілого від аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, за період з 07.10.2009 р. до призначення поточної пенсії, без урахування автоматичних перерахунків індексації та/або масових перерахунків пенсії та надбавок до пенсії, відповідно до ст. 27, 28 та ч. 2, 3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону 1058-IV та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 р. № 251 та від 20.02.2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", в редакції, чинній на момент нарахування до фактичної виплати пенсії позивачу. Позивач вважає свої права порушеними, а дії відповідача протиправними, тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 07.02.2025 р. відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.

21.02.2025 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що пенсію позивачу поновлено в розмірі 618,70 грн. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.04.2024 р. по справі № 120/16953/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - Головне управління) провести ОСОБА_1 поновлення та виплату пенсії з 07.10.2009 р. відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з компенсацією втрати частини доходів. Таким чином, поновлення пенсії відбулось у розмірі визначеному на дату припинення виплати пенсії. Позивач, згідно чинному законодавству, має право звернутись до Головного управління із заявою про перерахунок пенсії, на підставі якої і буде здійснено перерахунок. Оскільки позивач із відповідною заявою до Головного управління не звертався, права позивача порушені не були, а отже відсутні підстави для розгляду питання про розмір пенсійних виплат.

06.03.2025 р. позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому заперечив проти доводів та аргументів, викладених у відзиві.

З урахуванням вимог п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами та з урахуванням перебування судді Бездрабка О.І. у відпустці.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, який з 1995 року виїхав на постійне проживання до Ізраїлю.

По досягненню пенсійного віку та наявності необхідного страхового стажу, позивачу з 08.06.1991 р. була призначена пенсія за як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС, яка виплачувалась йому до виїзду за кордон.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.04.2024 р., яке набрало законної сили 28.05.2024 р. у справі № 120/16953/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №62 від 04.04.2023 р.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести ОСОБА_1 поновлення та виплату пенсії з 07.10.2009 р. відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з компенсацією втрати частини доходів.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 23.05.2024 р. № 0200-0305-9/49856 на виконання рішення суду Вінницького окружного адміністративного суду від 26.04.2024 р. у справі № 120/16953/23 ОСОБА_1 поновлено пенсію за віком відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Просить самостійно доопрацювати пенсійну справу в частині вірного розміру додаткової пенсії особам, віднесеним до 2 категорії ЧАЕС (ліквідатори) та доплати прожиткового мінімуму.

На підставі вказаного листа, 03.06.2024 р. позивачу проведено перерахунок пенсії за віком відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із уточненням даних в електронній пенсійній справі. Як вбачається із форми ПС-Право, в графі "особливості" вказано "ІІ кат. - Ліквідатори на ЧАЕС; був пенсіонером з 08.06.1991 р. по довічно. Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм. - з 07.10.2009 р. по довічно. Разом з тим, в даному розрахунку зазначено, що позивачу згідно із Законом України призначається пенсія з 07.10.2009 р., розмір якої на вказану дату становив 579,60 грн., а станом на липень 2024 р. - 3370 грн.

Листом від 05.06.2024 р. № 1500-0306-5/85418 відповідач звернувся до Пенсійного фонду України для надання дозволу на макетну обробку пенсійної справи ОСОБА_1 .

На підставі вказаного листа, 12.07.2024 р. відповідач провів макетну обробку електронної пенсійної справи позивача. З протоколу перерахунку пенсії від 12.07.2024 р. вбачається, що позивачу згідно із Законом України призначається пенсія з 07.10.2009 р., розмір якої на визначено в твердому розмірі 618,70 грн. Зокрема, зазначено наступні відомості: шифр та вид пенсії: 101, пенсія за віком; умови призначення: ЗУ №1058-IV; дата перерахунку: 05.07.2024 середньомісячний заробіток: 0,00; вид перерахунку: макетна обробка; підстава: лист ГУ ПФУ від 05.06.2024 № № 1500-0306-5/85418; особливості: "ІІ кат. - Ліквідатори на ЧАЕС; був пенсіонером з 08.06.1991 р. по довічно. Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм. - з 07.10.2009 р. по довічно; розмір пенсії за віком (стаття 27) (0,00 х 0,41738): 0,00 грн.; доплата до прожиткового мінімуму (ст.28 ч.1 абз.1): 544 грн; додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії ЧАЕКС (ліквідатори) (15 % від 544 грн.): 74,70 грн. розмір пенсії з надбавками 618,70 грн.

29.07.2024 р. представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо надання інформації про поновлення та виплату пенсії позивача.

Листом від 06.08.2024 р. № 0200-0305-8/76931 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило, що для надання детально інформації про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 слід звертатись до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач перебуває на обліку як отримувач пенсії за віком.

Вважаючи дії відповідача стосовно здійснення розрахунку поточної пенсії та пенсії за минулий час без урахування масових перерахунків відповідно до ст.42 Закону № 1058-IV та діючого пенсійного законодавства на момент фактичної виплати - протиправними, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Положеннями ч.2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законі України "Про пенсійне забезпечення", якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону № 1058-IV, виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст.51 Закону № 1058-IV, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р. п. 2 ч.1 ст.49, друге речення ст.51 Закону № 1058-IV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону № 1058-IV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-IV,держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07.10.2009 р. порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування".

Як встановлено ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні по справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що ОСОБА_1 , як громадянин України незалежно від країни свого проживання вправі користуватися конституційними правами, в тому числі й правом на належне пенсійне забезпечення.

Щодо перерахунку пенсії позивачу відповідно до ст.ст.27, 28 та ч.2,3 ст.42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим законом та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені уст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.2).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4).

Статтею 27 Закону №1058-IV встановлений порядок визначення розміру пенсії за віком.

Відповідно до ч.1 ст.27 цього Закону, розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П= ЗП*КС, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.27 Закону №1058, за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Стаття 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначає мінімальний розмір пенсії за віком.

За визначенням ст.1 Закону №1058-ІV, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Згідно із абз.8 ч.2 ст.5 Закону №1058-IV, виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

У редакції, чинній на дату призначення позивачу пенсії, ч.1 ст.28 Закону №1058-ІV передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з ч. 2 ст.28 Закону №1058-ІV, з 1 січня 2018 року для осіб, які досягли віку 65 років, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, але не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно з ч.3 ст.28 Закону №1058-ІV, за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено абзацом першим частини першої цієї статті, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі, пропорційному до наявного страхового стажу, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Для пенсій, призначених після 1 січня 2018 року, мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим цієї частини, виплачується після досягнення особою віку 65 років. До досягнення цього віку таким особам може бути призначена державна соціальна допомога на умовах і в порядку, визначених Законом України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям".

Отже, з дня поновлення виплати пенсії позивач користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно вимог Закону України № 1058-IV, будь-яких обмежень її прав, як пенсіонера, якій призначено виплату пенсії за рішенням суду наведеним Законом не встановлено.

Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік передбачається зростання мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим, пенсійний орган в автоматичному режимі перераховує мінімальний розмір пенсійних виплат для непрацюючих пенсіонерів, які досягли віку 65 років та мають страховий стаж не менше 30 років для жінок та 35 років для чоловіків.

Таким чином, з системного аналізу матеріалів по справі можна дійти висновку, що перерахунок пенсій здійснюватиметься автоматизованим способом за матеріалами пенсійних справ, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.04.2024 р. у справі № 120/16953/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести ОСОБА_1 поновлення та виплату пенсії з 07.10.2009 р. відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з компенсацією втрати частини доходів. 12.07.2024 р. відповідач провів макетну обробку електронної пенсійної справи позивача. Згідно протоколу перерахунку пенсії від 12.07.2024 р. позивачу згідно із Законом України призначається пенсія з 07.10.2009 р., розмір якої на визначено в твердому розмірі 618,70 грн. Зокрема, зазначено наступні відомості: шифр та вид пенсії: 101, пенсія за віком; умови призначення: ЗУ №1058-IV; дата перерахунку: 05.07.2024 середньомісячний заробіток: 0,00; вид перерахунку: макетна обробка; підстава: лист ГУ ПФУ від 05.06.2024 № № 1500-0306-5/85418; особливості: "ІІ кат. - Ліквідатори на ЧАЕС; був пенсіонером з 08.06.1991 р. по довічно. Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм. - з 07.10.2009 р. по довічно; розмір пенсії за віком (ст.27) (0,00 х 0,41738): 0,00 грн.; доплата до прожиткового мінімуму (ст.28 ч.1 абз.1): 544 грн; додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії ЧАЕКС (ліквідатори) (15 % від 544 грн.): 74,70 грн. розмір пенсії з надбавками 618,70 грн.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, виконання вимог закону, в тому числі, щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій є обов`язком відповідача.

При цьому, суд звертає увагу, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26.04.2024 р. у справі № 120/16953/23 не містять застережень щодо встановлення твердого розміру пенсійної виплати позивачеві та щодо того, що пенсія позивача не підлягає масовим перерахункам.

Таким чином, при поновленні позивачеві пенсії та здійсненні перерахунку відповідачем безпідставно встановлено особливість "Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм.;", що призвело до порушення права позивача на належний розрахунок пенсії та подальшого підвищення її розміру відповідно до приписів статті 42 Закону № 1058-ІV.

Згідно з ч.ч.2-3 ст.42 Закону №1058-IV, яка регулює питання індексації та перерахунку пенсій, для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність/мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Із наведеного правового регулювання слідує, що з дня призначення пенсії позивач користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно вимог Закону №1058-IV та будь-яких обмежень прав, як пенсіонера, якому призначено виплату пенсії за рішенням суду, наведеним Законом не встановлено.

Крім того, перерахунок пенсій здійснюється автоматизованим способом за матеріалами пенсійних справ, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Отже, при поновленні позивачу пенсії відповідачем безпідставно встановлено особливість "Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм.", що призвело до порушення його прав на належний розрахунок пенсії, оскільки Закон України №1058 не містить застережень щодо встановлення твердого розміру пенсійної виплати та заборону перерахунків пенсій осіб, які постійно проживають за межами України.

Відтак, суд констатує, що відповідачем допущені протиправні дії щодо не здійснення нарахування та виплати позивачу пенсії за віком у законодавчо встановлених розмірах, з урахуванням збільшення розмірів мінімальної пенсії за віком, що призвело до порушення його права на належний розрахунок пенсії та подальшого підвищення її розміру відповідно до приписів ч.2,3 ст.28, ст.42 Закону № 1058-ІV.

Щодо перерахунку пенсії позивача відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 р. № 124 та від 01.04.2020 р. № 251 суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" від 20.02.2019 р. №124 установлено, що у 2019 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої 42 Закону №1058-ІV затвердженим цією постановою, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17.

Постановою Кабінету Міністрів України "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" від 20.02.2019 р. №124 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону №1058-ІV (далі по тексту Порядок №124), яким визначено механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії відповідно до ч.2 ст.42 Закону №1058-ІV.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що з моменту поновлення позивачу виплати пенсії, розмір пенсії за віком не має сталої величини, оскільки зазнає змін, виходячи з мінімального розміру пенсії, відповідних надбавок та підвищень розміру пенсії.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078.

Хоч вказаний Порядок і затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 р. №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", проте, враховуючи пункт 1 Порядку №124, його дія поширюється не лише на проведення індексації пенсій у 2019 році, а й на її проведення в наступні роки.

Відповідно до абзаців 1 і 2 пункту 5 Порядку №124, у 2019 році перерахунок пенсій у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 р. на коефіцієнт, визначений згідно з абзацом першим пункту 4 цього Порядку.

Кожен наступний перерахунок у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Також постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 р. № 251 "Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році" установлено, що у 2020 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11; у разі, коли розмір підвищення в результаті перерахунку пенсії, зазначеного в цьому пункті, не досягає 100 гривень, встановлюється доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії; перерахунок пенсій, передбачений цим пунктом, проводиться з 1 травня 2020 року.

Крім того слід зазначити, що з 01.10.2017 р. відповідно до Закону України від 03.10.2017 р. №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" розпочато осучаснення (підвищення) пенсій в автоматичному режимі, без звернення пенсіонерів, за матеріалами пенсійних справ.

Враховуючи викладене, матеріалами справи підтверджено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не виконало покладений обов`язок щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 пенсії з урахуванням обов`язкових автоматичних масових перерахунків.

Сторонами не заперечується, що з 07.10.2009 р. (дата призначення пенсії) по 04.02.2024 року (дата звернення до суду) розмір пенсії позивача не змінювався та становить 618,70 грн. щомісячно.

За таких обставин, враховуючи, що при призначенні позивачу пенсії та здійсненні перерахунку відповідачем безпідставно встановлено особливість "Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм.", що призвело до порушення права на належний розрахунок пенсії, відповідно до ст.28 Закону № 1058-ІV, постанов Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 р. №124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" та від 01.04.2020 р. № 251 "Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році", та подальшого підвищення її розміру відповідно до приписів ст.42 Закону № 1058-ІV, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо нарахування та виплати позивачу пенсії починаючи з 07.10.2009 р. в твердому розмірі довічно, без обов`язкового врахування автоматичних перерахунків відповідно до ст.28 та ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в редакції на момент фактичної виплати та осучаснення (підвищення) пенсій в автоматичному режимі.

Щодо перерахунку пенсії позивачу на підставу пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону 1058-IV, суд зазначає наступне.

01.10.2011 р. набув чинності Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 р. № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI).

Законом № 3668-VI розділ XV Закону № 1058-IV доповнено пунктом 4-1 такого змісту: Для осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", крім тих, яким після набрання чинності зазначеним Законом здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії: мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу; збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.

Законом № 3668-VI розділ XV Закону № 1058-IV доповнено пунктом 4-3 такого змісту: Пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %. При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

Закон № 3668-VI набрав чинності 01.10.2011 р, тобто після того як позивачу призначено пенсію за віком, у зв`язку з чим на позивача розповсюджуються положення пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону 1058-IV.

Щодо нарахування компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст.46 Закону №1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. №2050-III (далі - Закон №2050-III), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з ч.1-2 ст.2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), сума індексації грошових доходів громадян.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), сума індексації грошових доходів громадян.

Враховуючи зазначені вище норми, суд дійшов висновку, що оскільки непроведення виплати пенсії позивачу у належному розмірі відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, то виплати перерахованої пенсії мають проводитися без обмеження будь-яким строком та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до ч.2 ст.46 Закону № 1058-IV.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.11.2021 р. у справі № 460/8138/20.

Разом з цим, відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 р. у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 р. (заява № 38722/02)).

"Ефективний засіб правого захисту" в розумінні ст.13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що повним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є: визнання протиправними дії відповідача стосовно запровадження окремого порядку розрахунку пенсії позивача, не передбаченого в Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме здійснення розрахунку поточної пенсії та пенсії за минулий час без урахування масових перерахунків відповідно до ст.42 Закону № 1058-IV та діючого пенсійного законодавства на момент фактичної виплати та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату поточної пенсії позивача та пенсії за період з 07.10.2009 р. і до початку виплати поточної пенсії, в тому числі додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю позивача як потерпілого від аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, з перерахунком відповідно до ст.ст.27, 28 та ч.2,3 ст.42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 р. № 251 й від 20.02.2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", в чинній редакції на момент нарахування до фактичної виплати пенсії позивачу, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів з 01.09.2014 р.

Приписами ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч.1 ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Позивач звільнений від сплати судового збору, інших витрат не поніс, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) стосовно запровадження окремого порядку розрахунку пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) не передбаченого в Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме здійснення розрахунку поточної пенсії та пенсії за минулий час без урахування масових перерахунків відповідно до ст.42 Закону № 1058-IV та діючого пенсійного законодавства на момент фактичної виплати.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) здійснити перерахунок та виплату поточної пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) та пенсії за період з 07.10.2009 р. і до початку виплати поточної пенсії, в тому числі додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю від аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, з перерахунком відповідно до ст.ст.27, 28 та ч.2,3 ст.42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 р. № 251 й від 20.02.2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", в чинній редакції на момент нарахування до фактичної виплати пенсії, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів з 01.09.2014 р.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко