Справа № 260/1159/25
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/1159/25 пров. № А/857/18037/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року в справі № 260/1159/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Калинич Я.М.,

час ухвалення рішення 31 березня 2025 року,

місце ухвалення рішення м.Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила:

визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 04.09.2024 №36 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 18.11.2024 №36 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 із врахуванням до трудового стажу періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 06.06.1977 року, починаючи з 11.09.2024.

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 06.06.1977 року, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, починаючи з 11.09.2024.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 04.09.2024 року №36 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 18.11.2024 року №36 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 06.06.1977 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 вересня 2024 року, з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при прийнятті рішення належним чином не проаналізував норми і положення Порядку №637 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та не врахував, що ГУ ПФУ в Полтавській області правомірно не зараховано до страхового стажу позивача ача періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 06.06.1977 року, оскільки відсутній документ, що підтверджує зміну прізвища ОСОБА_2 (на титульній сторінці відсутня дата видачі свідоцтва про шлюб), а також не враховані архівні виписки з наказів та довідка про заробітну плату в радгоспі заводі «Кирканський» Республіки Молдова, оскільки по батькові ОСОБА_3 не відповідає паспорту ОСОБА_4 .

Крім того, Головним управління у рішенні про відмову від 11.09.2024 було зазначено, що в електронній пенсійній справі в заяві від 27.08.2021 року долучено сканкопію паспорта від 23.02.1998 НОМЕР_3 , з зазначенням прізвища « ОСОБА_5 » (російською), а у заяві від 11.09.2024 року долучено сканкопію паспорта від 23.02.1998 року НОМЕР_4 із зазначенням прізвища « ОСОБА_6 » (російською). Звертає увагу апеляційного суду на те, що страховий стаж позивача становить 17 років 10 місяців 04 дні, що є недостатнім для призначення даного виду пенсії, проте всупереч вказаному суд прийняв рішення про задоволення позовних вимог.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 28 серпня 2024 року ОСОБА_7 , звернулася до Головного управління ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком. Вказана заява позивача, відповідно до принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, яке, у свою чергу, рішенням від 04.09.2024 року №36 відмовило ОСОБА_7 у призначенні пенсії за віком.

Відповідно до даного рішення, страховий стаж ОСОБА_1 , на момент звернення з заявою про призначення пенсії, становить 17 років 10 місяців 04 дні, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. Так, до страхового стажу позивача не було враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 06.06.1977 року, оскільки відсутній документ, що підтверджує зміну прізвища ОСОБА_2 (на титульній сторінці відсутня дата видачі свідоцтва про шлюб), а також не були враховані архівні виписки з наказів та довідка про заробітну плату в радгоспі - заводі «Кирканський» Республіки Молдова, оскільки по батькові - ОСОБА_3 не відповідає паспорту - ОСОБА_4 .

В подальшому, позивач повторно звернулася до Головного управління ПФУ в Закарпатській області з заявою про призначення пенсії за віком. Вказана заява позивача, відповідно до принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, яке рішенням №36 від 18.11.2024 року відмовило ОСОБА_7 , у призначенні пенсії за віком.

Відповідно до даного рішення, страховий стаж ОСОБА_1 , на момент звернення з заявою про призначення пенсії, становить 17 років 10 місяців 04 дні. Також, відповідно до даного рішення, позивача повідомлено, що в електронній пенсійній справі в заяві від 27.08.2021 року долучено сканкопію паспорта від 23.02.1998 НОМЕР_5 , з зазначенням прізвища « ОСОБА_5 » (рос.), а у заяві від 11.09.2024 року долучено сканкопію паспорта від 23.02.1998 року НОМЕР_4 із зазначенням прізвища « ОСОБА_6 » (рос.).

Вважаючи такі рішення органів Пенсійного фонду України протиправними, позивач звернулася за захистом свої прав до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, межі дій суб`єкта владних повноважень - органу пенсійного фонду чітко визначені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема, Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) та Законом № 1058-IV.

За змістом частини першої статті 26 Закону № 1058-IV (в редакції, чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 56 Закону № 1788-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) установлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно положень пункту 1 Порядку № 637 (у відповідній редакції) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За вимогами пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком, зокрема, додаються документи про стаж, що визначені Порядком № 637.

Відповідно до положень пунктів 3, 17, 18 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Отже, зміст наведених правових норм свідчить, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній, їх неправильності чи неточності, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Такими документами, зокрема, є архівні та уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання, тощо. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 677/831/17 зазначив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Як встановлено судом, при поданні заяви, 28 серпня 2024 року, про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , було надано трудову книжку від 06 червня 1977 року серії НОМЕР_1 , на першому аркуші якої міститься запис «Прізвище ОСОБА_8 змінено на прізвище ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_6 ».

Відтак очевидним є висновок про те, що оскільки відповідач мав в розпорядженні трудову книжку, в якій по хронології відображено місця та роботи які виконувала позивач, наявні відтиски печаток, тому відповідач до обрахунку стажу ОСОБА_1 поставився формально, та протиправно не зарахував спірний період до страхового стажу.

Верховний Суду в постановах від 19.12.2019 у справі № 307/541/17, від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 звернув увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Орган пенсійного фонду не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці чи інших офіційних документах.

Відповідно до положень Інструкції №162, зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом, а тому порушення вимог ведення трудової книжки жодним чином не повинна нести настання негативних наслідків для працівника.

Верховний Суду, сформулював у постановах від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, від 17.07.2018 у справі № 220/989/17, висновок, що недоліки записів у трудовій книжці не можуть бути підставою для незарахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки.

Щодо не врахування архівних виписок з наказів та довідки про заробітну плату в радгоспі - заводі «Кирканський» Республіки Молдова, оскільки по батькові - ОСОБА_3 не відповідає паспорту - ОСОБА_4 , суд першої інстанції правильно зауважив, що у трудовій книжці позивачки вказано, що у період з 06.06.1977 по 24.08.1977 вона працювала в радгоспі - заводі «Кирканський» Республіки Молдова.

Як наслідок, вказані записи про період роботи є першочерговими та за їх наявності ГУ ПФУ в Полтавській області взагалі не мало відмовляти у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з підстав наявності певних недоліків в оформлені архівних виписок з наказів та довідок про заробітну плату, адже основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише за відсутності останньої або відповідних записів у ній, їх неправильності чи неточності, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Водночас пенсійний орган не висловлює аргументованих сумнівів щодо неналежності трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06 червня 1977 року позивачці, а лише вказує про відсутність вказівки на дату свідоцтва про шлюб на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки та неточності в написанні по батькові позивачки.

В контексті обставин цієї справи та доводів ГУ ПФУ, покладених ним в основу свого рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, суд враховує й те, що за частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV органи пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Матеріали справи не містять доказів звернення ГУ ПФУ до відповідних підприємств, установ та організацій з метою надання необхідних додаткових документів, а також здійснення відповідної перевірки достовірності поданих позивачем та відображених у його трудовій книжці відомостей щодо періодів роботи та страхового (трудового) стажу позивачки.

Колегія суддів зазначає, що хоча й витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, однак перекладання обов`язку доказування, надання відомостей на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може слугувати умовою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Колегія суддів зазначає, що перекладення тягаря доказування на позивача не узгоджується із завданням адміністративного судочинства. По суті органи Пенсійного фонду, свою позицію побудували виключно на припущеннях (сумнівах) щодо непідтвердження наявності у позивача страхового (трудового) стажу через формальні неточності із не зазначення дати свідоцтва про шлюб на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки останньої та неможливості врахування довідок через неточності в написанні по батькові позивачки.

Оскільки висновок пенсійного органу про недостатність трудового (страхового) стажу позивачки зроблений з формальних підстав неврахування записів трудової книжки, без здійснення розрахунків згідно такої, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про належність зобов`язання пенсійного органу, визначений за принципом екстериторіальності, і який розглядав заяву, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року в справі № 260/1159/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді С. М. Кузьмич
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 22 жовтня 2025 року.