Справа № 990/56/25
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

20 жовтня 2025 року

м. Київ

справа №990/56/25

адміністративне провадження № П/990/56/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Бучик А.Ю.,

суддів: Рибачука А.І., Стародуба О.П., Стеценка С.Г., Шарапи В.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву ОСОБА_1

до Вищої ради правосуддя

про визнання рішення протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

І. РУХ СПРАВИ

1. 10.02.2025 до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) до Вищої ради правосуддя (далі також- ВРП, Рада, відповідач), у якій вона просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 21.01.2025 № 82/0/15-25 про відмову у призначенні її на посаду члена Вищої кваліфікаційної суддів України (далі - ВККС України);

- зобов`язати ВРП провести повторне голосування з питання призначення її на посаду члена ВККС України.

2. Ухвалою Верховного Суду від 13.02.2025 відкрито провадження у цій справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

3. 26.02.2025 на адресу Верховного Суду від ВРП надійшов відзив на позов, у якому відповідач просить відмовити у його задоволенні.

4. 28.02.2024 позивачка подала відповідь на відзив відповідача, в якому підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5. Суд установив, що 05.04.2024 Конкурсна комісія з добору кандидатів на посади членів ВККС України (далі також - Конкурсна комісія) оголосила про початок конкурсу на зайняття вакантної посади члена ВККС України.

6. 19.09.2024 Конкурсна комісія затвердила перелік кандидатів, допущених до участі в конкурсі на зайняття посади члена ВККС України.

7. 29.10.2024 Конкурсна комісія сформувала перелік кандидатів, допущених до співбесіди, та 12, 13 листопада 2024 року провела співбесіди з кандидатами.

8. Протоколом засідання від 15.11.2024 Конкурсна комісія затвердила остаточний перелік рекомендованих кандидатів на посади членів ВККС України відповідно до частини вісімнадцятої статті 95№ Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до якого включено, зокрема, ОСОБА_1 .

9. Конкурсна комісія листом від 27.11.2024 № 2-11/27/2024 надіслала на електронну пошту ВРП документи, подані кандидатами на посаду члена ВККС України, інформацію про кандидатів, зібрану Конкурсною комісією, інформацію від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, а також пояснення, документи та інформацію, надані Конкурсній комісії на її запити.

10. 29.11.2024 на електронну пошту ВРП надійшли рекомендації Конкурсної комісії щодо двох кандидатів на посади членів ВККС України, зокрема і щодо ОСОБА_1 .

11. З метою відбору та призначення кандидата на посаду члена ВККС України ВРП рішенням від 10.12.2024 № 3585/0/15-24 затвердила та оприлюднила графік проведення співбесід з кандидатами на посаду члена ВККС України.

12. Під час попереднього розгляду матеріалів про призначення кандидата на посаду члена ВККС України член ВРП-доповідач звернувся із запитами до Національного агентства з питань запобігання корупції, Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, Державного бюро розслідувань, Національної поліції України, Служби безпеки України, Офісу Генерального прокурора, Державної прикордонної служби України, Міністерства юстиції України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації України, Господарського суду Рівненської області для отримання інформації стосовно ОСОБА_1 або повідомлення про її відсутність, а також інших відомостей, які можуть свідчити про відповідність / невідповідність кандидата критеріям професійної компетентності, доброчесності та етичним стандартам.

13. На запити члена ВРП-доповідача, відповідні органи не надали щодо ОСОБА_1 інформації, яка свідчила б про її невідповідність критеріям компетентності, доброчесності та професійної етики.

14. 14.01.2025 на засіданні ВРП проведено співбесіду з кандидатом на посаду члена ВККС України ОСОБА_1 за її особистою участю.

15. За результатами співбесіди, яка відбулася 14.01.2025, ВРП прийняла рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні на посаду члена ВККС України від 21.01.2025 № 82/0/15-25. За висновками ВРП за результатами вивчення відомостей про кандидата, співбесіди, обговорення: ОСОБА_1 відповідає критеріям доброчесності, професійної компетентності, що визначені Законом України «Про судоустрій і статус суддів», є політично нейтральною, не належить до політичних партій, професійних спілок, не бере участі в будь-якій політичній діяльності.

16. У вказаному рішенні зазначено, що за результатами аналізу інформації, отриманої з досьє кандидата та під час співбесіди, відомостей та матеріалів, отриманих з інших джерел, аналізу поведінки кандидата під час співбесіди, обговорення, шляхом порівняння всіх кандидатів на відповідність критеріям доброчесності, професійної компетентності, політичної нейтральності ВРП дійшла висновку, що ОСОБА_1 відповідає зазначеним критеріям для призначення на посаду члена ВККС України.

Проте, за результатами волевиявлення членів ВРП, яке ґрунтувалось на внутрішньому переконанні та власній оцінці обставин, пов`язаних із кандидатом на посаду члена ВККС України, а також на власній оцінці її особистих і професійних якостей, за результатами відкритого голосування членів ВРП у пленарному складі ОСОБА_1 не набрала більшості голосів. За кандидатуру ОСОБА_1 проголосувало шість членів ВРП з чотирнадцяти, які брали участь у засіданні. ВРП дійшла висновку про наявність підстав для відмови у призначенні ОСОБА_1 на посаду члена ВККС України.

17. Позивачка не погодилась із вказаним рішенням ВРП, у зв`язку з чим звернулась до суду з цим позовом.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивачки

18. Мотивуючи свої вимоги, позивачка покликається на те, що оскільки процедура добору у цій справі була чітко дотримана, а вона (як і інший претендент на вказану посаду) відповідала усім вимогам до посади члена ВККС України, то мала цілком легітимні очікування бути призначеною на відповідну посаду, а у випадку відмови - на аргументоване рішення, яке б дозволяло з достатньою чіткістю зрозуміти, чим керувалася ВРП, ухвалюючи його.

Однак, оскаржуване рішення ВРП не містить належного обґрунтування його прийняття. В описовій та мотивувальній частинах цього рішення немає посилань на будь-які встановлені обставини, які б давали підстави зазначати в його резолютивній частині про відмову у призначенні її на посаду члена ВККС України. Отже, єдиною підставою для відмови у призначенні її на посаду члена ВККС України був суб`єктивний, тобто необґрунтований і невмотивований фактор - внутрішнє переконання та власна оцінка особистих і професійних якостей позивачки частиною членів ВРП.

19. На думку позивачки, висновок, наведений в оскаржуваному рішенні, міг відповідати умовам його прийняття, якби один з двох кандидатів, які брали участь у конкурсі, був призначений на посаду члена ВККС України, а інший, який також відповідав визначеним законом критеріям - ні. У такому випадку власний розсуд виглядав би, принаймні, прийнятним. Однак вказане не стосується обставин цієї справи, оскільки два кандидати визнані такими, що відповідають критеріям для призначення на посаду члена ВККС України, проте обом, зважаючи на суб`єктивну, нічим необґрунтовану оцінку деяких членів ВРП, відмовлено у призначенні на посаду члена ВККС України.

20. Вказує також на те, що повноваження ВРП стосовно оцінки встановлених щодо кандидата на посаду члена ВККС України обставин на предмет відповідності його критеріям, визначеним законом, є дискреційними. Разом з тим наділення ВРП свободою розсуду під час оцінки кандидата на посаду члена ВККС України установленим критеріям не означає, що такий розсуд не має меж. У будь-якому випадку межа розсуду виключає свавільність дій та використання наданих повноважень не з легітимною метою, тобто не з метою, задля досягнення якої повноваження надані.

Позиція відповідача

21. Відповідач проти позову заперечив. Зазначає про те, що оскаржуване рішення прийняте згідно із принципом позитивного відбору, за яким при прийнятті на роботу перевага надається тим кандидатам, які найкраще відповідають вимогам до посади. Повноваження ВРП стосовно оцінювання обставин, пов`язаних із кандидатом на посаду члена ВККС України, та його особистих якостей є дискреційними та належать до її виключної компетенції як колегіального, незалежного конституційного органу державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні, однією з основних функцій якого є забезпечення формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів.

22. Рішення ВРП ухвалюється за результатами голосування відповідно до внутрішнього переконання кожного з її членів, які беруть участь у голосуванні. Оскаржуване рішення прийнято повноважним складом ВРП та підписано всіма членами ВРП.

23. На думку відповідача, позивачка у позові не навела жодних переконливих доводів щодо порушення ВРП її прав, свобод та інтересів, а відтак звернення до суду з цим позовом не відповідає нормам процесуального права.

Стислий зміст відповіді на відзив відповідача

24. У відповіді на відзив позивачка покликається, зокрема, на те, що ВРП, ухвалюючи оскаржуване рішення, не переслідувала легітимну мету щодо призначення члена ВККС України за принципом позитивного відбору, не діяла прозоро і в якомога послідовніший спосіб; проігнорувала процедурні гарантії, визначені законом; неналежно мотивувала рішення, а відтак оскаржуване рішення є свавільним (довільним), нераціональним, необ`єктивним та явно несправедливим.

25. На думку позивачки, при ухваленні оскаржуваного рішення мало місце зловживання відповідачем наданими йому дискреційними повноваженнями щодо призначення члена ВККС України.

IV. ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА, ОЦІНКА ДОКАЗІВ ТА МОТИВИ УХВАЛЕНОГО РІШЕННЯ

26. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

27. Частинами першою та другою статті 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

28. За правилами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

29. Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

30. За правилами частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

31. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

32. Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

33. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників (частина перша статті 78 КАС України).

34. У цій справі позивачка оскаржує рішення ВРП від 21.01.2025 № 82/0/15-25 про відмову у призначенні її на посаду члена ВККС України.

35. Частиною першою статті 1 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» передбачено, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

36. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 131 Конституції України, пункту 20№ частини першої статті 3 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», частини першої статті 95 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» призначення на посаду члена ВККС України здійснюється ВРП за результатами конкурсу в порядку, встановленому Законом України «Про судоустрій і статус суддів», строком на чотири роки.

37. Згідно із частиною шостою статті 95 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за результатами проведеного конкурсу на зайняття посади члена ВККС України Конкурсна комісія формує перелік кандидатів, які відповідають критеріям доброчесності та професійної компетентності, та передає його до ВРП.

38. Відповідно до частини другої статті 94 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» членом ВККС України може бути громадянин України, який володіє державною мовою, має вищу юридичну освіту, стаж професійної діяльності у сфері права не менше п`ятнадцяти років та відповідає критеріям доброчесності і професійної компетентності, що визначені цим Законом. Член ВККС України має дотримуватися політичної нейтральності, не може належати до політичних партій, професійних спілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності.

39. Частиною сьомою статті 94 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що до складу ВККС України не можуть бути призначені народні депутати України, члени Кабінету Міністрів України, голови судів, їх заступники, секретарі, голови судових палат, їх заступники, члени Ради суддів України, ВРП, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини. До складу ВККС України не можуть бути призначені особи, які притягалися до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення.

40. Згідно із частиною восьмою статті 94 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не можуть бути членами ВККС України: 1) особи, які визнані судом недієздатними або дієздатність яких обмежена; 2) особи, які мають судимість, не погашену або не зняту в установленому законом порядку; 3) особи, на яких протягом останнього року накладалося адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією; 4) особи, які були членами ВККС України або Вищої ради юстиції до набрання чинності Законом України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні»; 5) особи, які обіймають адміністративні посади в судах та органах судової влади; 6) особи, які не відповідають вимогам цього Закону щодо несумісності з іншими видами діяльності та не усунули таку невідповідність протягом розумного строку, але не більш як протягом тридцяти днів з дня виникнення обставин, які призводять до порушення вимог щодо несумісності.

41. Відповідно до частини першої статті 95 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» призначення на посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України здійснюється Вищою радою правосуддя за результатами конкурсу в порядку, встановленому цим Законом, строком на чотири роки.

Одна і та сама особа не може обіймати посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України більше ніж два строки поспіль.

42. Згідно з частинами другою-четвертою статті 95 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» конкурс на зайняття посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України проводиться на основі принципів верховенства права, професійності, публічності та політичної нейтральності в порядку, встановленому цим Законом.

Конкурс на зайняття посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України проводить Конкурсна комісія у порядку, передбаченому цим Законом.

Положення про проведення конкурсу на зайняття посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, методологія оцінювання відповідності кандидата критеріям доброчесності та професійної компетентності кандидатів на зайняття посади члена ВККС України, показники відповідності критеріям такого оцінювання та засоби їх встановлення затверджує Конкурсна комісія.

43. Частинами п`ятою-шостою статті 95 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що конкурсна комісія проводить добір кандидатів на посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, які відповідають критеріям доброчесності та професійної компетентності, з розрахунку не менше двох кандидатів на одну вакантну посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

За результатами проведеного конкурсу на зайняття посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України Конкурсна комісія формує перелік кандидатів, які відповідають критеріям доброчесності та професійної компетентності, та передає його до Вищої ради правосуддя.

44. Згідно з частинами сьомою-восьмою статті 95 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ВРП проводить співбесіду з рекомендованими Конкурсною комісією кандидатами відкрито та приймає за її результатами обґрунтоване і вмотивоване рішення про призначення або про відмову в призначенні відібраних кандидатів на вакантні посади членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Порядок проведення співбесіди ВРП визначається Регламентом ВРП.

45. Відповідно до частин двадцятої-двадцять третьої статті 95 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» конкурсна комісія проводить конкурс на зайняття посади члена ВККС України за критеріями доброчесності та професійної компетентності.

Кандидат на посаду члена ВККС України вважається таким, що відповідає критерію доброчесності, якщо він є незалежним, чесним, неупередженим, непідкупним, сумлінним, дотримується етичних норм та демонструє бездоганну поведінку у професійній діяльності та особистому житті, а також якщо немає сумнівів щодо законності джерел походження його майна, відповідності рівня життя кандидата або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата його статусу.

Кандидат на посаду члена ВККС України вважається таким, що відповідає критерію професійної компетентності, якщо він володіє знаннями у сфері права, в тому числі щодо функціонування судової системи, має аналітичні здібності, здатність наполегливо працювати, має усні та письмові комунікаційні навички, а також вміння взаємодіяти з колегами.

Конкурсна комісія для перевірки кандидата на посаду члена ВККС України на відповідність критеріям доброчесності та професійної компетентності застосовує зазначені показники таким чином:

1) оцінювання відповідності показникам спирається на інформацію без часових або територіальних обмежень;

2) кандидат не відповідає показникам у разі доведення невідповідності або наявності обґрунтованих сумнівів у відповідності;

3) будь-який висновок чи оцінка національного або міжнародного органу щодо доброчесності та професійної компетентності кандидата не є наперед визначальними та обов`язковими для Конкурсної комісії.

46. Частиною першою статті 34 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» визначено, що рішення ВРП ухвалюється більшістю членів ВРП, які беруть участь у засіданні ВРП, якщо інше не визначено цим Законом.

47. Згідно з частиною четвертою статті 34 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» рішення ВРП, її органів ухвалюється відкритим поіменним голосуванням, якщо інше не визначено цим Законом.

48. Відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» порядок та підстави оскарження рішення Вищої ради правосуддя визначаються законом. Підстави оскарження окремих рішень Вищої ради правосуддя визначаються цим Законом.

49. Пунктом 6.1 Регламенту ВРП, затвердженого рішенням ВРП від 24.01.2017 № 52/0/15-17, у редакції рішення ВРП від 21.11.2023 № 1068/0/15-23 (зі змінами) (далі - Регламент ВРП) визначено, що розгляд Радою питання про призначення кандидатів на вакантні посади членів ВККС України здійснюється відповідно до статті 3 Закону, статей 92, 94, 95 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Методики проведення Вищою радою правосуддя співбесіди, відбору та призначення кандидатів на посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

50. Згідно з пунктом 6.5 Регламенту ВРП з метою відбору та призначення кандидата на посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України Рада проводить співбесіду з кандидатом відповідно до затвердженого графіка.

51. Проведення співбесіди з кандидатом відбувається на пленарному засіданні Ради за його / її особистою участю.

Проведення співбесіди здійснюється з повним фіксуванням технічними засобами (відеозапис).

У разі неможливості особистої присутності кандидата з поважних причин співбесіда може проводитися в режимі відеоконференції (пункт 6.6 Регламенту ВРП).

52. Відповідно до пункту 6.8 Регламенту ВРП співбесіда з кожним кандидатом проводиться в такому порядку:

доповідь члена Ради - доповідача;

самопрезентація кандидата на посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (за згодою);

запитання та відповіді;

додаткові пояснення кандидата на посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (за згодою).

53. Пунктом 6.9 Регламенту ВРП передбачено, що Рада здійснює трансляцію співбесід із кандидатами в режимі реального часу та оприлюднює відеозаписи співбесід на офіційному вебсайті Ради невідкладно після завершення співбесіди з кандидатом.

54. Згідно з пунктом 6.10 Регламенту ВРП за результатами співбесіди Рада на пленарному засіданні ухвалює обґрунтоване і вмотивоване рішення про призначення на посаду / посади члена / членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України або про відмову у призначенні на посаду / посади члена / членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

У рішенні Ради кандидати зазначаються в алфавітному порядку.

55. Відповідно до пункту 6.11 Регламенту ВРП рішення про призначення на посаду / посади члена / членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України або про відмову у призначенні на посаду / посади члена / членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України підписують усі члени Ради, які брали участь у його ухваленні.

56. З метою визначення організаційних засад, принципів, критеріїв та процедури проведення ВРП співбесід, відбору та призначення кандидатів на посаду члена ВККС України ВРП рішенням від 28.03.2023 № 275/0/15-23 затвердила Методику проведення ВРП співбесіди, відбору та призначення кандидатів на посаду члена ВККС України (далі - Методика), яку оприлюднено на офіційному вебсайті ВРП.

57. У вступі зазначено, що ця Методика розроблена на підставі Конституції України, Закону України «Про Вищу раду правосуддя», Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та визначає організаційні засади, принципи, критерії та процедуру проведення Вищою радою правосуддя співбесіди, відбору та призначення кандидатів на посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

ВРП застосовує принцип позитивного відбору.

Ця Методика застосовується з урахуванням положень Регламенту Вищої ради правосуддя.

58. Згідно з пунктом 4.3. «Рішення» розділу 4. «Процедура відбору» вказаної Методики, для відбору кандидата для призначення на посаду члена ВККС України Рада застосовує такі прийоми та методи:

аналіз інформації з досьє кандидатів, а також матеріалів, що були отримані додатково відповідно до правил, визначених цією Методикою;

запитання та відповіді під час співбесіди;

спостереження та аналіз поведінки кандидата під час співбесід (з КК та ВРП);

обговорення.

Відбір кандидата для призначення на посаду члена ВККСУ здійснюється членами ВРП на основі власного переконання та аналізу інформації, отриманої з досьє та під час співбесіди, шляхом порівняння всіх кандидатів, які взяли участь у співбесідах, з урахуванням вимог частин третьої, четвертої статті 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Обговорення та формування переліку кандидатів для призначення на посади членів ВККСУ здійснюється ВРП конфіденційно та не підлягає публічному розголошенню.

59. Як видно з оскаржуваного позивачкою рішення ВРП відповідач за результатами аналізу інформації, отриманої з досьє кандидата та під час співбесіди, відомостей та матеріалів, отриманих з інших джерел, аналізу поведінки кандидата під час співбесіди, обговорення, шляхом порівняння всіх кандидатів на відповідність критеріям доброчесності, професійної компетентності, політичної нейтральності, дійшов висновку, що ОСОБА_1 відповідає зазначеним критеріям для призначення на посаду члена ВККС України.

А підставою для відмови в її призначенні на посаду члена ВККС України стали саме результати волевиявлення членів ВРП, яке ґрунтувалось на внутрішньому переконанні та власній оцінці обставин, пов`язаних із кандидатом на посаду члена ВККС України, а також на власній оцінці її особистих і професійних якостей. За результатами відкритого голосування членів ВРП у пленарному складі ОСОБА_1 не набрала більшості голосів, за її кандидатуру проголосувало шість членів ВРП з чотирнадцяти, які брали участь у засіданні ВРП.

60. Як зазначалось вище відбір кандидата для призначення на посаду члена ВККС України здійснюється членами ВРП на основі власного переконання та аналізу інформації, отриманої з досьє та під час співбесіди, шляхом порівняння всіх кандидатів, які взяли участь у співбесідах, з урахуванням вимог частин третьої, четвертої статті 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Обговорення та формування переліку кандидатів для призначення на посади членів ВККС України здійснюється ВРП конфіденційно та не підлягає публічному розголошенню.

61. Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що повноваження ВРП щодо відбору кандидата для призначення на посаду члена ВККСУ є дискреційними та належать до виключної компетенції ВРП як уповноваженого органу в системі правосуддя України й ніхто, зокрема і суд, не може перебрати на себе повноваження ВРП у цьому питанні.

62. Судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх дискреційних повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, зокрема, чи діяли вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо.

63. При цьому, якщо суд встановить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених у частині другій статті 2 КАС України критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо за їх наслідком порушено права, свободи та інтереси позивача.

64. Оскаржуване рішення прийнято ВРП відповідно до її повноважень, визначених законом, за результатами проведення співбесіди з рекомендованим Конкурсною комісією з добору кандидатів на посаду члена ВККС України кандидатом як передбаченого етапу в конкурсній процедурі на зайняття вакантних посад членів ВККС України.

65. Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 під дискреційним слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

66. Повноваження ВРП стосовно проведення співбесіди, відбору та прийняття рішення щодо призначення на посаду члена ВККС України є дискреційними та виключною компетенцією її як уповноваженого органу, який на постійній основі діє в національній системі судоустрою. При цьому проведення співбесіди, відбір та прийняття рішення щодо призначення на посаду члена ВККС України з рекомендованим Конкурсною комісією з добору кандидатів на посаду члена ВККС України кандидатом на посаду члена ВККС України відбувається з метою визначення відповідності кандидата на посаду члена ВККС України критеріям доброчесності, професійної компетентності та політичної нейтральності. Рішення приймається за внутрішнім переконанням членів ВРП.

67. Жоден суб`єкт, зокрема й суд, не вправі втручатися у здійснення ВРП компетенції щодо оцінювання кандидатів на посаду члена ВККС України в межах конкурсу на зайняття вакантних посад членів ВККС України.

68. Водночас суд здійснює контроль за дотриманням ВРП вимог закону при проведенні співбесіди, відбору та призначенні кандидата на посаду члена ВККС України в разі оскарження рішення (дії чи бездіяльності) ВРП. Судовий контроль за реалізацією ВРП дискреційних повноважень щодо оцінки кандидата на посаду члена ВККС України на предмет його відповідності встановленим законом критеріям доброчесності, професійної компетентності та політичної нейтральності згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України повинен забезпечити, щоб ці повноваження були використані відповідно до мети, з якою вони були надані, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом (запобігаючи всім формам дискримінації), пропорційно (зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване прийняте Комісією рішення за результатами співбесіди). Тобто суд повинен забезпечити, щоб реалізація ВРП дискреційних повноважень у процедурі прийняття рішення щодо призначення кандидатів на посаду члена ВККС України не була свавільною.

69. При цьому частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

70. Відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

71. Так, ЄСПЛ висловив правову позицію, згідно з якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості адміністративних актів, однак суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі «Druћstevnн Zбloћna Pria аnd оthers v. the Czech Republic», № 72034/01, п. 107, «Putter аnd оthers v. Bulgaria», № 38780/02).

72. Виходячи з практики ЄСПЛ надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним із принципом верховенства права, і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, та порядок її здійснення з урахуванням законної мети цього заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення у справі «Волохи проти України» № 23543/02, п. 54).

73. Наведене дає підстави стверджувати, що межі дискреції ВРП, зокрема стосовно прийняття рішення щодо призначення кандидатів на посаду членів ВККС України у конкурсній процедурі на зайняття вакантних посад членів ВККС України, не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому публічному контролю. Процес співбесіди, як і рішення в результаті цього процесу, мають бути зрозумілими як учасникам цих відносин, зокрема кандидатам на посаду членів ВККС України, так і незалежному сторонньому спостерігачу.

74. Належна мотивація рішення ВРП (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура співбесіди, відбору та призначення кандидатів на посаду члена ВККС України в межах конкурсу на зайняття вакантних посад членів ВККС України і чи була дотримана процедура його прийняття.

75. Обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи/пояснення кандидата на посаду члена ВККС України взято до уваги і, що важливо, давати розуміння, чому і чим керувалася ВРП, коли оцінювала цього кандидата. Виняткової значимості обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про відмову в призначенні кандидата на посаду члена ВККС України.

76. При цьому частиною сьомою статті 95 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» прямо передбачено обов`язок ВРП мотивувати рішення про призначення або про відмову в призначенні відібраних кандидатів на вакантні посади членів ВККС України.

77. З огляду на викладене Суд вважає, що вмотивованість рішення ВРП про відмову в призначенні кандидата на посаду члена ВККС України є не лише формальним дотриманням вимог закону, а повинна забезпечити дотримання принципу правової визначеності у питанні встановлення підстав відмови в призначенні на посаду члена ВККС України.

78. Відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими у цій статті й інших законах, зокрема у Законі України «Про Вищу раду правосуддя». Водночас оцінка Верховним Судом мотивів та обґрунтованості оскаржуваного рішення ВРП не є втручанням у її дискреційні повноваження

79. Таким чином, здійснюючи судовий контроль за реалізацією ВРП дискреційних повноважень щодо відбору та призначення кандидата на посаду члена ВККС України на предмет його відповідності встановленим законом критеріям доброчесності, професійної компетентності та політичної нейтральності згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України, суд перевіряє викладені у спірному рішенні висновки ВРП на предмет їх об`єктивності та обґрунтованості як ключових питань правового спору в цій справі.

80. Суд установив, що ВРП під час співбесіди з позивачкою розглядала питання її відповідності критеріям доброчесності, професійної компетентності та політичної нейтральності. І у спірному рішенні відповідач дійшов висновку, що ОСОБА_1 відповідає зазначеним критеріям для призначення на посаду члена ВККС України.

81. Разом з тим, за результатами відкритого голосування членів ВРП позивачка не набрала більшості голосів («за» 6 з 14), а відтак ВРП дійшла висновку про наявність підстав для відмови у її призначенні на посаду члена ВККС України.

82. Проте вказане волевиявлення членів ВРП не містить мотивів відмови та посилань на використану членами ВРП інформацію, отриману з досьє та під час співбесіди, шляхом порівняння всіх кандидатів, які взяли участь у співбесідах, яка вплинула на їх рішення.

83. Хоч волевиявлення членів ВРП і ґрунтується на їх внутрішньому переконанні та власній оцінці обставин, пов`язаних із ОСОБА_1 як кандидатом на посаду члена ВККС України, а також на власній оцінці її особистих і професійних якостей, однак таке волевиявлення має бути належним чином вмотивоване в рішенні про відмову у призначенні позивачки на посаду члена ВККС України, оскільки з аналізу фактичних обставин, які покладено в основу оскаржуваного рішення ВРП, не вбачається обставин, які б свідчили про невідповідність позивачки вимогам як до кандидата на посаду члена ВККС України.

84. Оцінивши аргументи сторін, надані докази, Суд дійшов висновку, що ВРП в оскаржуваному рішенні не навела обґрунтованих сумнівів щодо невідповідності ОСОБА_1 як кандидата на посаду члена ВККС України критеріям доброчесності, професійної компетентності та політичної нейтральності.

85. Отже, в обсязі встановлених у цій справі обставин у зіставленні з правовим регулюванням спірних правовідносин Суд дійшов висновку, що спірне рішення не відповідає критеріям обґрунтованості, безсторонності та розсудливості, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

86. Водночас враховуючи, що ВККС України як постійно діючий орган в системі судоустрою України має працювати безперервно, то оголошення конкурсу на посаду члена ВККС України і його стрімке проведення та завершення покликані на забезпечення безперервної та ефективної роботи цього органу як одного з ключових в судовій системі. Саме тому невдовзі після завершення конкурсу, оголошеного 05.04.2024, процедури проходження якого завершила позивачка 21.01.2025, було оголошено новий конкурс на посади членів ВККС України - 06.02.2025.

87. Суд акцентує увагу, що адміністративний суд захищає порушене право способом, що відповідає закону, і не може зобов`язувати суб`єкта владних повноважень вчиняти дії та/або видавати акти, які не передбачені повноваженнями суб`єкта владних повноважень.

88. При оцінці способу захисту за критерієм ефективності слід виходити з того, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та відповідати приписам законодавства.

89. У постанові від 13.09.2023 у справі № 500/3368/20 Верховний Суд зазначив: «Зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи. Дійсно, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Однак, як і будь-який інший спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.»

90. За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

91. Згідно з пунктом 4 частини другої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

92. ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» (заява № 11901/02, пункт 77) зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції, має бути «ефективним» як на практиці, так і за законом. Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності.

93. З урахуванням наведеного «ефективний засіб правового захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не приводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації на практиці, не відповідає розглядуваній нормі міжнародного договору.

94. Ефективним вважається такий спосіб захисту, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) відшкодування шкоди, заподіяної порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає завданню адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12, від 11.02.2020 у справі № 0940/2394/18 та від 01.06.2022 у справі № 620/5996/21).

95. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 23.12.2021 у справі № 480/4737/19 та від 08.02.2022 № 160/6762/21 ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

96. З урахуванням викладеного, суд хоч і констатує, що оскаржуване позивачкою рішення не містить мотивів відмови у її призначенні на посаду члена ВККС України, однак не може відновити порушене право позивачки у спосіб, який вона обрала, а саме шляхом зобов`язання відповідача провести повторне голосування з питання призначення її на посаду члена ВККС України у конкурсі, що закінчився.

97. Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Керуючись статтями 2, 22, 241- 243, 246, 250, 255, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання рішення протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді: А.І. Рибачук

О.П. Стародуб

С.Г. Стеценко

В.М. Шарапа