Справа № 813/2570/18
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 жовтня 2025 року

м. Київ

справа №813/2570/18

адміністративне провадження №К/990/40380/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Гриціва М. І.,

суддів: Рибачука А. І., Тацій Л. В.

перевірив касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські перспективи» про перегляд постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Українські перспективи» до Виконавчого комітету Львівської міської ради за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент економічного розвитку Львівської міської ради та Акціонерне товариство «Українська залізниця», про визнання рішення нечинним, і

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Українські перспективи» звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило:

- визнати протиправним та нечинним пункт 1 рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 25 травня 2018 року № 535 «Про затвердження схеми впорядкування земель транспорту у межах м. Львова рекламними конструкціями»;

- визнати протиправними та скасувати з моменту його ухвалення рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 25 травня 2018 року № 535 «Про затвердження схеми впорядкування земель транспорту у межах м. Львова рекламними конструкціями» в частині, що стосується рекламних конструкцій ТОВ «Українські перспективи», а саме:

- підпункти 3.1.6, 3.1.7, 3.1.8, 3.2.4, 3.2.5, 3.2.6, 3.2.7 пункту 3 рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 25 травня 2018 року № 535 «Про затвердження схеми впорядкування земель транспорту у межах м. Львова рекламними конструкціями»;

- пункт 4 рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 25 травня 2018 року № 535 «Про затвердження схеми впорядкування земель транспорту у межах м. Львова рекламними конструкціями» в частині вул. Луганська (від вулиці Стрийської до проспекту Червоної Калини).

Львівський окружний адміністративний суд ухвалою від 20 червня 2018 року розгляд справи призначив в порядку загального позовного провадження.

Цей же суд рішенням від 24 квітня 2025 року позов ТОВ «Українські перспективи» задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував підпункти 3.1.6, 3.1.7, 3.1.8, 3.2.4, 3.2.5, 3.2.6, 3.2.7 пункту 3 рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 25 травня 2018 року №535 «Про затвердження схеми впорядкування земель транспорту у межах м. Львова рекламними конструкціями» та пункт 4 рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 25 травня 2018 року № 535 «Про затвердження схеми впорядкування земель транспорту у межах м. Львова рекламними конструкціями» в частині вулиці Луганської (від вулиці Стрийської до проспекту Червоної Калини).

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 02 вересня 2025 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року скасував та ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

ТОВ «Українські перспективи» не погодилося з судовим рішенням суду апеляційної інстанції і через підсистему «Електронний суд» подало касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі скаржник описує фактичні обставини у справі, наводить відповідне обґрунтування, яке містить посилання на практику касаційного суду, яка (практика), як її інтерпретує скаржник, доводить слушність і переконливість доводів своєї касаційної скарги. Серед іншого, скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції розглянув та вирішив справу з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права і покликається на пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі ?? КАС України) як на встановлену процесуальним законом підставу для касаційного оскарження.

На думку автора касаційної скарги, суд апеляційної інстанції застосував норму права, зокрема статті 16,18 Закону України «Про рекламу» без врахування висновків щодо застосування норми права, викладених: у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2024 року у справі №990/324/23, від 14 березня 2028 року у справі №9901/22/17, від 06 червня 2018 року у справі № 800/489/17, від 12 червня 2018 року у справі № 800/587/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/415/18, від 09 квітня 2019 року у справі № 9901/611/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 9901/283/19, від 18 вересня 2019 року у справі № 9901/284/19, від 13 листопада 2019 року у справі № 9901/331/19 щодо права на захист та права на оскарження індивідуального акту суб`єкта владних повноважень особою, на яку цей акт спрямований; у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 461/8179/16-а щодо розміщення спеціальних рекламних конструкцій, зокрема, на об`єктах залізничного транспорту та території залізниці, є розміщенням реклами на транспорті, не потребує отримання у виконавчому органі місцевого самоврядування дозволу; у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 522/19532/14-а щодо відсутності повноважень органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів на здійснення заходів щодо державного нагляду (контролю) у сфері рекламних послуг.

Крім того, скаржник запевняє Суд, що також відсутній висновок Верховного Суду щодо повноважень органу місцевого самоврядування та його виконавчих органів ухвалювати рішення стосовно контролю за рекламою на транспорті АТ «Українська залізниця» та приведення такої реклами до вимог, передбачених Правилами розміщення зовнішньої реклами та прийняття рішення щодо демонтажу такої реклами.

Суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, дійшов висновку, зокрема про те, що рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 25 травня 2018 року № 535 «Про затвердження схеми впорядкування земель транспорту у межах м. Львова рекламними конструкціями» є індивідуально-правовим актом і що реклама на транспорті є окремим видом реклами, що має ряд спільних ознак із зовнішньою та внутрішньою рекламою і водночас має певні особливості та окремий порядок регулювання розповсюдження реклами і тому для розміщення реклами на транспорті не потрібно отримувати дозволи органів місцевого самоврядування та погоджується така реклама лише з власником(ами) об`єктів транспорту або уповноваженими ними органами (особами). Також суд першої інстанції при задоволенні позову виходив з того, що відповідач, ухваливши своє рішення від 25 травня 2018 року № 535 вийшов за межі своїх повноважень.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржену постанову суду, з-поміж іншого узагальнив, що у позивача відсутнє право на оскарження індивідуального акту суб`єкта владних повноважень, оскільки у нього відсутнє будь-яке оформлене право на розміщення рекламних конструкцій, які підпадають під дію оскаржуваного акту, оскільки термін договорів з АТ «Укрзалізниця» закінчився.

Колегія суддів перевірила наведене в касаційній скарзі обґрунтування і дійшла висновку про таке.

Ця справа № 813/2570/18 розглядалась в загальному позовному провадженні.

Правила статті 330 цього Кодексу встановлюють форму та зміст касаційної скарги.

Всупереч вимогам частини четвертої статті 330 цього Кодексу автор касаційної скарги не додав до касаційної скарги документа про сплату судового збору або документа, який підтверджує підстави звільнення від сплати цього платежу відповідно до закону.

На підставі підпункту 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01 січня 2018 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 1 762 грн.

Частина перша статті 4 Закону № 3674 визначає, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 цього Закону ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру, суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем встановлена на рівні 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини третьої статті 4 цього Закону, якщо до суду подаються процесуальні документи, передбачені частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, ставка судового збору, що підлягає сплаті за звернення з цією касаційною скаргою становить 2 819 грн 20 коп. (1 762* 200% = 3 524 * 0,8 = 2 819,20).

Судовий збір необхідно сплатити за такими реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/Печерс.р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007; код класифікації доходів бюджету: 22030102; призначення платежу: 101 ____(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ____ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ____ (Дата оскаржуваного рішення) по справі _____ (Номер справи), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва суду, де розглядається справа).

Описані обставини розкривають причини неможливості прийняття судом касаційної скарги ТОВ «Українські перспективи» про перегляд судових рішень і заразом показують дії для виправлення ситуації, пов`язаної зі (не)сплатою судового збору. Зокрема, скаржник може усунути названі вище недоробки шляхом надання документа на підтвердження сплати судового збору або документів / доказів, які би були вагомими підстави для задоволення клопотання про звільнення від сплати цього платежу.

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються правила статті 169 цього Кодексу.

Приписи цих статей визначають, що суддя, коли встановить, що касаційна скарга подана без додержання встановлених вимог, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, у якій зазначаються недоліки касаційної скарги, встановлюється спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Отож, з огляду на викладені вище обставини та міркування, на виконання вимог частини другої статті 332 та статті 169 КАС України касаційну скаргу треба залишити без руху і надати скаржнику строк для усунення її недоліків (вад).

За правилами частини шостої статті 332 КАС України питання про залишення касаційної скарги без руху вирішується колегією суддів у складі трьох суддів не пізніше двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги. .

Касаційна скарга буде повернута скаржнику, якщо він не усуне її недоліки протягом установленого строку (пункт 1 частини четвертої статті 169 КАС України).

Керуючись статтею 330, частинами другою, шостою статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські перспективи» про перегляд постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року залишити без руху.

Надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Українські перспективи» десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків, зазначених у її мотивувальній частині.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Керуючись статтями 328, 330, 332, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Суддя-доповідач М. І. Гриців

Судді: А. І. Рибачук

Л. В. Тацій