Справа № 160/11956/25
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 160/11956/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року (суддя Калугіна Н.Є., повне судове рішення складено 01 липня 2025 року) в справі № 160/11956/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про:

визнання протиправною бездіяльності щодо невключення до складу грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток;

зобов`язання здійснити перерахунок грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 88 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного дослідження доказів у справі, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апелянт вважає, що передбачена постановою № 168 додаткова винагорода виплачувалася позивачу щомісячно, отже вона є періодичним щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, підстав вважати, що така винагорода є разовим додатковим видом грошового забезпечення немає, оскільки її виплата здійснюється щомісячно

Зауважує, що розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою (пункт 6 розділу XXXI Порядку № 260).

Звертає увагу на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23 вересня 2024 року в справі № 240/32125/23, за яким на відміну від правил обчислення розміру допомоги для оздоровлення, пункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір відповідної компенсації, отже указана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункова величина), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані позивачем дні оплачуваних відпусток.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відміткою у військовому квитку.

Відповідно до витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.03.2025 № 254-ОС ОСОБА_1 виключено із особового складу загону у зв`язку із звільненням з військової служби у відставку (за станом здоров`я).

Згідно з цим наказом позивачу нараховано грошову компенсацію за: щорічну невикористану основну відпустку у розмірі 60 днів за 2023-2025 роки, щорічну невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій у розмірі 28 днів за 2024-2025 роки, всього 88 днів.

Представник позивача звернувся з адвокатським запитом від 07.04.2025, в якому просив надати інформацію щодо нарахування додаткової винагороди.

Відповіддю від 16.04.2025 №09/8622-25-Вих роз`яснено, що додаткова винагорода, передбачена Постановою №168 є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення. Одночасно, зазначено, що грошова компенсація за невикористані відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, яке належне військовослужбовцю станом на день звільнення.

На підставі архівних відомостей за 2023, 2024, 2025 року судом встановлено, що позивачу у березні 2023 року виплачено 4285,71 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 виходячи із 30000,00 грн на місяць та 10000,00 грн, додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 виходячи із 70000,00 грн на місяць, квітні, травні 2023 року виплачено 100000,00 грн додаткової винагороди у відповідності до постанови КМУ №168, у червні 2023 виплачено 1935,48 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 виходячи із 30000,00 грн на місяць, у вересні 2023 року виплачено 7741,94 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 виходячи із 30000,00 грн на місяць, у жовтні 2023 року виплачено 18000,00 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 виходячи із 30000,00 грн на місяць, у листопаді 2023 року виплачено 12580,65 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 виходячи із 30000,00 грн на місяць, у грудні 2023 року виплачено 30000,00 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 виходячи із 30000,00 грн на місяць.

У січні 2024 року позивачу виплачено 30000,00 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 виходячи із 30000,00 грн на місяць, у лютому 2024 року виплачено 14516,13 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 виходячи із 30000,00 грн на місяць та 51612,90 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 виходячи із 100000,00 грн на місяць, у березні 2024 року виплачено 75862,07 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 виходячи із 100000,00 грн на місяць, у липні 2024 року виплачено 117741,34 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 виходячи із 100000,00 грн на місяць (лікування у зв`язку з пораненням).

У січні 2025 році позивачу виплачено 232258,06 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 виходячи із 100000,00 грн на місяць (лікування у зв`язку з пораненням), у березні 2025 року виплачено 32258,06 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 виходячи із 100000,00 грн на місяць.

Суд першої інстанції вважав, що у спірних правовідносинах додаткова винагорода, встановлена постановою №168, віднесена до одноразового додаткового виду грошового забезпечення, яке не входить до місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки, тому відмовив у задоволенні позову.

Суд визнає приведені висновки помилковими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у складі ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), має статус учасника бойових дій.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13 березня 2025 року №254-ОС ОСОБА_2 звільнено з військової служби у відставку, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Наведеним наказом передбачена виплата ОСОБА_1 грошової компенсації за 60 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2023-2025 роки, 28 днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2024-2025 роки.

За архівними відомостями за 2023-2025 роки ОСОБА_1 протягом цього періоду нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, установлена постановою Кабінету Міністрів України № 168.

На звернення представника позивача листом відповідача від 16 квітня 2025 року повідомлено, що додаткова грошова винагорода не враховується при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, оскільки не відноситься до додаткових видів грошового забезпечення.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання наявності підстав для обчислення розміру компенсації за всі невикористані дні відпустки із врахуванням у складі грошового забезпечення (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір такої компенсації, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За приписами абзацу першого частини четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасники бойових дій (статті 5, 6) мають, зокрема, право на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

За положеннями абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Кабінетом Міністрів України 30 серпня 2017 року ухвалено постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова № 704), якою, зокрема, затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, додаткові види грошового забезпечення та розміри надбавки за вислугу років, у тому числі військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу. Ця постанова набрала чинності з 01 березня 2018 року.

Пунктом 2 постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу визначено здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Міністерством внутрішніх справ (пункт 3 постанови №704).

Відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про Державну прикордонну службу України» та нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, що визначають види та розміри надбавок для виплат військовослужбовцям розроблено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджену наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 (далі - Інструкція № 558).

Цією Інструкцією № 558, зокрема, визначено порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в органах Держприкордонслужби.

Відповідно до пункту 2 Інструкції № 558 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.

Місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).

Підпунктом 6 пункту 8 розділу V Інструкції № 558 установлено, що у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.

Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова № 168), в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Державної прикордонної служби, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Верховним Судом у постанові від 20 серпня 2024 року у справі №420/693/23 сформульовано наступний висновок:

«Що стосується питання обчислення розміру компенсації за основну та додаткові відпустки, то на відміну від правил обчислення розміру допомоги на оздоровлення, підпункт 6 пункту 8 розділу V Інструкції № 558 не містять жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації.

Навпаки, за умовами указаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. Тому при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.

Таким чином, ураховуючи те, що додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ № 168 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, що виплачувався позивачу, починаючи з травня 2022 року і до дня його звільнення, Верховний Суд дійшов висновку, що указана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсацій як за основну так і невикористану додаткову відпустки.».

Застосовуючи до спірних в цій справі правовідносин приведений висновок Верховного Суду на виконання частини п`ятої статті 242 КАС України, суд визнає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах додаткова винагорода, встановлена постановою №168, віднесена до одноразового додаткового виду грошового забезпечення, яке не входить до місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року в справі № 160/11956/25 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року в справі № 160/11956/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Ухвалити у справі №160/11956/25 нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невключення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) здійснити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) перерахунок грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 88 днів, обчисливши її суму із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 22 жовтня 2025 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко