Справа № 500/7266/24
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/7266/24 пров. № А/857/6420/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Носа С.П.;

суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.;

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року у справі № 500/7266/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя у І інстанції Баб`юк П.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 13 січня 2025,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася у Тернопільський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №61 від 26.11.2024 про відмову ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії згідно наданої заяви від 19.11.2024 про перехід на пенсію згідно до Закону України "Про державну службу"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області перевести ОСОБА_1 на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" з 19 листопада 2024 року та здійснити нарахування (перерахунок) та виплату такої пенсії з 19 листопада 2024 року, виходячи з розміру заробітної плати, зазначеної у Довідці про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), виданій Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 15.11.2024 за №691/5/19-00-10-31 та Довідці про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби, виданій Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 15.11.2024 за №692/5/19-00-10-31.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 19.11.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою щодо переведення на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" та додала до заяви, довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця видані Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, проте отримала відмову. Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 26.11.2024 №61 про відому в проведенні перерахунку.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 з 20.10.1993 по 07.09.2018 та з 10.09.2018 по 12.12.2019 на посадах в органах державної податкової служби.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" та здійснити відповідний перерахунок такої пенсії з 19.11.2024.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605, 60 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що в ході розгляду заяви позивача було встановлено, що відповідно даних трудової книжки НОМЕР_1 позивач працювала в органах податкової служби з 20 жовтня 1993 року по 07 вересня 2018 року, з 10 вересня 2018 року по 12 грудня 2019 року (присвоєно звання радник податкової служби 2 рангу), однак посади працівників органів державної податкової служби, які мали спеціальні звання, не були віднесені до відповідних категорій посад державних службовців до 03 жовтня 2013 року. Враховуючи вищевикладене, вважає, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003

19.11.2024 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про переведення її на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII. До вказаної заяви нею додано також довідку про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за листопад 2024 року, видану Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 15.11.2024 за №691/5/19-00-10-31 та довідку про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби, видану Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 15.11.2024 за №692/5/19-00-10-31.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом органу, що призначає пенсію визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Рішенням №61 від 26.11.2024 за результатом розгляду поданої заяви, Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області прийняло про відмову у проведенні перерахунку з тих підстав, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII.

Позивач не погоджуючись із вказаним рішенням, вважаючи його протиправним, звернулася до суду із даним позовом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Право на пенсійне забезпечення державних службовців визначено Законом №889-VIII, який набув чинності 01.05.2016.

Пункт 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і нормами Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Стосовно обчислення стажу державної служби, то пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Частиною вісімнадцятою статті 37 Закону №3723-XII передбачено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та /або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Згідно статті 46 Закону № 889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Як вбачається з записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 30.12.1977 ОСОБА_1 з 20.10.1993 по 07.09.2018 та з 10.09.2018 по 12.12.2019 працювала в органах державної податкової служби.

На підтвердження трудової діяльності позивача в органах державної податкової служби з прийняттям присяги державного службовця, присвоєнням персональних та спеціальних звань, рангів державного службовця у трудовій книжці ОСОБА_1 містяться наступні записи про її роботу: 20.10.1993 прийнята на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу аудиту юридичних осіб на час відсутності старшого державного податково ревізора-інспектора цього ж відділу; 18.01.1994 переведена на посаду старшого державного ревізора-інспектора відділу аудиту юридичних осіб; 06.10.1994 присвоєне персональне звання - інспектор податкової служби ІІІ рангу; 20.01.1995 прийнята присяга державного службовця; 26.11.1996у зв`язку із ліквідацією державної податкової інспекції по Кременецькому районі і утворення державної податкової адміністрації у Кременецькому районі переведена на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу документальних перевірок юридичних осіб; 20.03.1998 присвоєно персональне звання інспектор податкової служби ІІ рангу; 10.04.1998 переведена на посаду державного податкового інспектора сектору правового забезпечення; 06.11.1998 у зв`язку із ліквідацією державної податкової інспекції у Кременецькому районі і утворенням Кременецької міжрайонної державної податкової інспекції переведена на посаду державного податкового інспектора відділу документальних перевірок юридичних осіб; 20.12.2000 призначена заступником начальника Кременецької МРДПІ - начальником відділу стягнення податкової заборгованості; 04.02.2003 присвоєно спеціальне звання - інспектор податкової служби І рангу; 18.08.2003 переведена на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора групи стягнення коштів, майна відділу стягнення податкового боргу; 01.08.2004 у зв`язку із ліквідацією Кременецької МРДПІ та утворенням Збаразької МРДПІ призначена в порядку переводу на посаду головного державного податкового інспектора сектору планування та інформаційного забезпечення відділу забезпечення податкових зобов`язань Збаразької МРДПІ; 15.12.2004 у зв`язку із зміною назви ДПУ призначена в порядку переводу на посаду головного державного податкового інспектора сектору планування та інформаційного забезпечення відділу забезпечення податкових зобов`язань Кременецької ДМПІ; 01.02.2005 переведена на посаду завідувача сектором стягнення коштів, майна відділу забезпечення податкових зобов`язань з кадрового резерву; 01.09.2005 переведена на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи; 01.01.2007 переведена на помаду начальника відділу аудиту юридичних осіб; 14.01.2008 присвоєно спеціальне звання - радник податкової служби 3 рангу; 07.03.2008 переведена на посаду начальника відділу податкового контролю юридичних осіб; 11.01.2011 присвоєно спеціальне звання радника податкової служби 2 рангу; 01.03.2012 у зв`язку із створенням Кременецької МДПІ Тернопільської області Державної податкової служби призначена в порядку переведення начальником відділу податкового контролю; 01.07.2013 у зв`язку із реорганізацією Кременецької МДПІ шляхом приєднання до Кременецької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області переведена на посаду старшого державного інспектора відділу обслуговування платників податків; 01.01.2014 присвоєно спеціальне звання - радник податкової та митної справи 2 рангу; 08.01.2014 переведена на посаду начальника відділу обслуговування платників податків з кадрового резерву; 23.02.2015 у зв`язку із реорганізацією Кременецької ОДПІ Головного управління Міндоходів у тернопільській області шляхом приєднання до Кременецької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області призначена в порядку переведення на посаду заступника начальника - начальника Шумського відділення, як така, що успішно пройшла стажування; 11.09.2015 присвоєне спеціальне звання радник податкової та митної справи І рангу; 07.09.2018 звільнено заступника начальника Шумського відділення Кременецької ОДПІ ГУДФС у Тернопільській області в порядку переведення для подальшого працевлаштування в Головне управління ДФС у Тернопільській області; 10.09.2018 призначена в порядку переведення на посаду начальника Шумської державної податкової інспекції Кременецького управління Головного управління ДФС у тернопільській області; 12.12.2019 припинено державну службу та звільнено з роботи у зв`язку із реорганізацією та скороченням штатної чисельності.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 №509-XII Про державну податкову службу в Україні (далі - Закон №509-XII), а в подальшому з 12.08.2012 Податковий кодекс України.

Статті 1, 6 Закону №509-XII на момент прийняття позивача до органів державної податкової служби передбачали, що державна податкова служба в Україні створюється при Міністерстві фінансів України у складі Головної державної податкової інспекції України та державних податкових інспекцій по Республіці Крим, областях, районах, містах і районах у містах. Видатки на утримання державних податкових інспекцій визначаються Радою Міністрів Української РСР і фінансуються з республіканського бюджету.

У подальшому визначено, що посадовою особою органу державної податкової служби, за правилами частини першої статті 15 Закону України №509-XII, може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини п`ята та шоста статті 15 цього Закону).

Цією ж нормою установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондують вимогам статей 5, 12 Закону №3723-ХІІ щодо обмежень пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Відтак, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання і які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема, у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, - перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Згідно пунктів 342.4 статті 342 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) посадові особи органів державної податкової служби є державними службовцями.

Відповідно до статті 1 Закону № 3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Частиною другою статті 2 Закону № 3723-XII передбачено, що посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, який діяв до набрання чинності Законом №889-VІІ. Абзацами першим-третім пункту 2 цього Порядку передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України Про державну службу, а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Наведені положення законодавства, передбачали і передбачають зарахування періодів роботи в органах державної податкової служби до стажу державного службовця. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 20.10.1993 по 07.09.2018 та з 10.09.2018 по 12.12.2019 на посадах в органах державної податкової служби підлягає зарахуванню до стажу роботи державної служби.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 року стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тому, позивач, з огляду на перебуванні на службі в органах державної податкової служби на різних посадах з 20.10.1993 по 07.09.2018 та з 10.09.2018 по 12.12.2019, станом на 01.05.2016 має 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, а відтак є всі підстави для переведення її з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-ІV, на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстканції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 26.11.2024 №61 про відому у перерахунку пенсії є протиправним та підлягає скасуванню та правомірному зобов`язання пенсійний орган зарахувати до стажу державної служби періоди роботи ОСОБА_1 з 20.10.1993 по 07.09.2018 та з 10.09.2018 по 12.12.2019 на посадах в органах державної податкової служби.

У даній справі, яка розглядається спір виник щодо права позивачки на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у сукупності із пунктом 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, оскільки територіальний орган Пенсійного фонду України не визнав цього права за позивачкою.

Також, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивачки зобов`язати відповідача здійснити нарахування (перерахунок) та виплату пенсії, виходячи з розміру заробітної плати, зазначеної у Довідці про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), виданій Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 15.11.2024 за №691/5/19-00-10-31 та Довідці про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби, виданій Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 15.11.2024 за №692/5/19-00-10-31, є передчасним, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, а тому, судовому захисту підлягає тільки порушене право.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постанові від 12.09.2023 у справі №560/8328/22.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 26.11.2024 №61 про відому в проведенні перерахунку, не містить жодних обґрунтувань щодо неможливості врахування вищевказаних довідок при здійсненні відповідного перерахунку.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення його на інший вид пенсії 19.11.2024, то саме з цієї дати необхідно здійснити переведення на інший вид пенсії.

Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року у справі № 500/7266/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук