Справа № 440/8221/25
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Є.Б. Супрун
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 р. Справа № 440/8221/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - Рябішина Андрія Олександровича на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2025, по справі № 440/8221/25

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи "Надержинщинська виправна колоні (№65)"

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 в періоди з 23.04.2019 по 20.03.2025 грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" станом на 01.01.2019, Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024, Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025 на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";

- зобов`язати Державну установу "Надержинщинська виправна колонія (№65)" здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 23.04.2019 по 20.03.2025, а також виплачених за вказаний період грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" станом на 01.01.2019, Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024, Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2025 повернуто позовну заяву в частині позовних вимог, що охоплюють період з 01.07.2023 по 13.03.2025.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що якщо датою початку звернення до суду із позовом визначено дату коли позивач повинен був дізнатися про порушено право, а в даній справі судом правильно встановлено цю дату 20.03.2025 року день звільнення зі служби, то трьохмісячний строк до моменту звернення до суду закінчується 20.06.2025 і 13.06.2025 року коли була подана позовна заява, позивачем пропущений не був.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом 10 днів з моменту отримання копії ухвали шляхом надання до суду:

- надання до суду заяви про поновлення строку звернення з цим позовом з інших підстав (за їх наявності) та доказів, які свідчать про поважність причин пропуску цього строку, в частині вимог за період з 01.07.2023 по 13.03.2025.

20.06.2025 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Обґрунтовуючи заяву позивач зазначив, що строк звернення до суду ним не пропущено, оскільки позивач дізнався про порушення його прав у момент звільнення з військової служби 20.03.2025, а з цим позовом звернувся 13.06.2025, тобто за 7 днів до закінчення трьохмісячного строку на звернення до суду. Припустив можливість допущення судом технічної описки під час формування тексту ухвали від 18.06.2025. З огляду на це просить відкрити провадження у справі.

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що наведені у заяві обставини не підтверджують поважність пропуску позивачем строку звернення до суду.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 23.04.2019 по 20.03.2025 проходив внутрішню службу у складі Державної установи "Надержинщинська виправна колонія (№65)".

Предмет спору у цій справі зводиться до з`ясування обставин правомірності дій відповідача в частині ненарахування та невиплати грошового забезпечення в період з 23.04.2019 по 20.03.2025.

Положення ст. 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Такі правовідносини регулюються положеннями ст. 233 КЗпП України.

Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Також, необхідно враховувати, що відповідно до п. 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 з 24:00 год 30.06.2023 скасовано карантин, установлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, запроваджений на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 (термін якого неодноразово продовжувався).

Отже, з урахуванням п. 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 та відповідно завершився 30.09.2023.

Повертаючи позовну заяву в частині позовних вимог щодо виплати грошового забезпечення за період з 01.07.2023 по 13.03.2025, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України.

Натомість позивач зазначає, що строк звернення до суду у даній справі ним не порушено, оскільки суд першої інстанції в ухвалі від 18.06.2025 прийшов до висновку, що позивач про належні до виплати суми повинен був дізнатися 20.03.2025, тобто з моменту звільнення з військової служби, у зв`язку з чим звернення до суду 13.06.2025 здійснено у межах встановленого тримісячного строку.

Колегія суддів з приводу питання початку перебігу строку звернення до суду у справі, щодо якої виник спір, зазначає наступне.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху судом першої інстанції встановлено, що про належні до виплати, але не виплачені роботодавцем суми грошового забезпечення позивач повинен був дізнатися в момент звільнення з військової служби 20.03.2025 року.

Отже, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанціїї фактично встановлено момент із якого відраховується строк звернення до суду 20.03.2025 року.

При цьому, вирішуючи питання щодо обрахування строку звернення до суду і його пропуску, суд першої інстанції в ухвалі про залишення без руху вказував, що з даним позовом заявник звернувся до суду лише 13.06.2025 року, тобто з пропуском трьох місячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом, в частині вимог, які охоплюють період з 01.07.2023 (наступний після завершення карантину день) по 13.03.2025.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що у даному випадку суд першої інстанції, зазначаючи, що позивач повинен був дізнатися про не виплачені роботодавцем суми грошового забезпечення в момент звільнення з військової служби 20.03.2025 ( тобто момент із якого відраховується строк звернення до суду), а з позовом звернувся лише 13.06.2025 року, тобто з пропуском трьохмісячного строку, дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, з наведених судом першої інстанції підстав.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваної ухвали суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, з огляду на що ухвала суду підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 312, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Рябішина Андрія Олександровича - задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 07.07.2025 по справі № 440/8221/25 скасувати.

Справу № 440/8221/25 направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді З.Г. Подобайло В.В. Катунов