Справа № 560/20053/23
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

іменем України

22 жовтня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І.

розглянувши адміністративну справу за позовом Військової академії (м.Одеса) до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищих навчальних закладах,

ВСТАНОВИВ:

Військова академія (м. Одеса) звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищих навчальних закладах.

Ухвалою суду від 03 квітня 2024 року відкрито провадження у справі. При цьому суд зазначив, що питання про поновлення строку звернення до суду буде вирішено після набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у справі №160/20365/23.

Ухвалою від 03 квітня 2024 року провадження у справі №560/20053/23 за позовом Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 було зупинено до набрання чинності судовим рішенням у справі №160/20365/23.

Ухвалою від 08 вересня 2025 року поновлено провадження у справі №560/20053/23 за позовом Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищих навчальних закладах.

Ухвалою від 08 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху з огляду на визнання неповажними причин пропуску строку звернення до суду, зазначених Військовою академією (м. Одеса) у відповідних заявах, надано строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Від позивача 20 жовтня 2025 року надійшла заява про поновлення процесуального строку, тобто з пропуском строку встановленого ухвалою суду від 08 вересня 2025 року.

В зазначеній заяві позивач просить поновити строк звернення до суду, оскільки, на його думку, право на подання позову виникло з моменту закінчення строку для добровільного виконання відповідачем вимоги-пропозиції від 02.10.2023 №26/1/75, тобто з 13.10.2023 року, коли останній не виконав своїх зобов`язань щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у ВВНЗ; при цьому позивач вважає причини пропуску місячного строку звернення поважними, оскільки через складну воєнну обстановку, значне навантаження на органи військового управління, зокрема Військову академію (м. Одеса), а також з урахуванням правової позиції Верховного Суду, він не мав об`єктивної можливості своєчасно звернутися до суду.

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спори щодо проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору, що зумовлює відшкодування витрат, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України.

Тобто у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду і зазначена правова позиція також викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16, у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №140/721/19 та у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 340/685/19.

При цьому, з адміністративним позовом представник позивача звернувся до суду 18.11.2023 року, тобто із порушенням спеціального місячного строку на звернення до суду із даними позовними вимогами.

Так, відповідно до положень частини 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з», пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964 затверджено «Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти», який визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти.

Пунктом 7 Порядку № 964 передбачено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Тобто, обов`язковою умовою для відшкодування витрат у судовому порядку є відмова особи від її добровільного відшкодування.

Так, відповідач ознайомився із розрахунком 13.02.2020 року та зобов`язався добровільно відшкодувати витрати на утримання в академії (з розрахунком згоден).

Таким чином відлік строку звернення до суду із даними вимогами розпочався через 15 днів після видання наказу від 13.02.2020 року №9-РС, тобто позов подано із суттєвим пропущенням строку на звернення до суду і судом не встановлено поважних причин, які об`єктивно перешкоджали позивачу реалізувати своє право на судовий захист.

При цьому, формування вимоги-пропозиції від 02.10.2023 року Військовою академією, тобто через три роки після відрахування курсанта та невиконання останнім обов`язку добровільного відшкодування витрат на навчання, взятого ним шляхом підписання довідки-розрахунку від 13.02.2020 року, не утворює підстави для перебігу строку на звернення до суду із даними вимогами. Інший підхід би свідчив про абсолютну руйнацію принципу правової визначеності, що суперечить засадам адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати пропуск позивача строку на звернення до суду таким, що було пропущено з поважних причин.

Крім того, відповідно до ч. 7 «Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти», затвердженої постановою КМУ від 12.07.2006 року № 964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

У відповідності до довідки розрахунку від 13.02.2020 року №1/55/167 відповідач згоден з розрахунком та взяв на себе зобов`язання добровільно відшкодувати витрати пов`язання з утриманням курсантів.

Однак боржник добровільно не розпочав погашення заборгованості не відшкодував витрати пов`язані з утриманням курсантів у повному обсязі.

Військова академія (м. Одеса) шляхом направлення листа, з вимогою погашення заборгованості, звернулась до боржника в порядку вирішення спору в добровільному порядку, для не накладення в подальшому на останнього виконавчого збору, однак боржник вимоги листа в добровільному порядку не виконав, заходи для погашення заборгованості добровільно не вчинив, тим самим надав пряму відмову у добровільному погашенні заборгованості в рахунок військової академії.

Саме у зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості на виконання вимоги від 02.10.2023 року, позивачем подано позовну заяву в межах місячного строку встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Так, враховуючи приписи частини десятої статті 25 Закону № 2232-XII та пункт 7 Порядку № 964, право на звернення до суду у позивача у цій категорії справ виникає лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови. Саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення суб`єкта владних повноважень до суду.

Суд зазначає, що формування вимоги-пропозиції від 02.10.2023 року Військовою академією, тобто через три роки після відрахування курсанта та невиконання останнім обов`язку добровільного відшкодування витрат на навчання, взятого ним шляхом підписання довідки-розрахунку від 13.02.2020 року, не утворює підстави для перебігу строку на звернення до суду із даними вимогами. Інакший підхід би свідчив про абсолютну руйнацію принципу правової визначеності, що суперечить засадам адміністративного судочинства.

Дослідивши позицію Верховного Суду у справі №160/20365/23 до якої було зупинено провадження у справі, встановлено, що у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2024 року у справі №160/20365/23 зазначено, що застосовуючи визначений законодавством підхід до обчислення строків звернення до суду в подібних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку: після отримання рапорту ОСОБА_1 про небажання продовжувати навчання, позивач повинен був здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в академії, відобразити загальну суму до відшкодування у відповідному наказі про звільнення, а також визначити конкретний строк для добровільного відшкодування цих витрат. І лише у випадку, якщо відповідач не відшкодує визначену суму у вказаний строк, з наступного дня після його спливу позивач міг набути право звернення до суду.

На переконання Верховного Суду, обізнаність відповідача з розрахунком витрат, яка мала місце ще 22 березня 2018 року, не є тотожною фактичному наданню строку на добровільне відшкодування, однак відсутність будь-яких подальших дій з боку позивача протягом понад чотирьох років, у тому числі відсутність встановлення строку добровільного погашення, свідчить про неналежне виконання ним процесуального обов`язку діяти добросовісно та своєчасно.

Разом з тим, колегія суддів погодилась із судами попередніх інстанцій, що позов у цій справі подано зі значним порушенням строку звернення до суду, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України. Зокрема, у довідці-розрахунку від 22.03.2018, з якою ОСОБА_1 ознайомився під підпис і зазначив, що з розрахунком згоден, не вказано строк, протягом якого він повинен добровільно сплатити суму витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі. Така бездіяльність позивача щодо визначення строку та подальшого контролю за його дотриманням унеможливила віднесення подальших дій (зокрема, повторної вимоги від 14.07.2023) до моменту виникнення права на судовий захист.

Тобто, ОСОБА_1 фактично не був належним чином повідомлений про строк добровільного погашення витрат, але сам позивач був обізнаний про порушення з 2018 року, і ця обставина унеможливлює обчислення строку звернення з моменту повторної вимоги у 2023 році.

Натомість, у справі №160/20365/23 строк відшкодування не було визначено взагалі, що, на думку Верховного Суду, не звільняє позивача від обов`язку діяти у межах строків, визначених процесуальним законом. Позивач був зобов`язаний або встановити строк, або звернутись до суду протягом одного місяця з дня, коли дізнався про порушення договору тобто, не пізніше квітня 2018 року.

Таким чином, Верховний Суд підтвердив, що нереалізація права на звернення до суду була наслідком виключно пасивної поведінки позивача, а обставини, на які він посилається у касаційній скарзі, не є поважними причинами пропуску процесуального строку.

При цьому, з матеріалів позовної заяви вбачається, що Військовою академією (м. Одеса) не вживалося будь-яких заходів задля відшкодування спірних витрат на навчання в добровільному чи судовому порядку, тобто допущено бездіяльність, яка не обумовлена будь-якими сторонніми факторами чи обставинами непереборної сили, що об`єктивно перешкоджали суб`єкту владних повноважень вчиняти ці дії.

Таким чином позивачем належним чином не наведено обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних обставин, що зумовили поважність пропуску встановленого законом строку звернення до суду.

Наведені ж представником позивача підстави не можуть бути визнані такими, що об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

Суд зазначає, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Жодних інших обставин, які б вказували на поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, позивачем не наведено, а судом не встановлено.

Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу, тобто, якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду, не надано доказів поважності причин пропуску такого строку, позовну заяву належить залишити без розгляду.

Керуючись частиною 3 статті 123, статтями 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищих навчальних закладах - залишити без розгляду .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддя П.І. Салюк