Справа № 400/1017/25
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/1017/25

Категорія 111031101Головуючий у суді І інстанції: Н.В. Лісовська час і місце ухвалення: спрощене провадження, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Федусика А.Г., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 р. у справі № 400/1017/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0-1426 від 15.05.2024р., № 0-1426 від 15.05.2024р., № 0-1426 від 20.06.2024р., № 0-1426 від 20.06.2024р., мотивуючи його тим, що є власником нежитлових приміщень. Вказана будівля не об`єктом оподаткування згідно з п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (далі ПК України), оскільки фактично ФГ Гладун, в процесі здійснення своєї господарської діяльності, займається вирощуванням сільгосппродукції, зберіганням та ремонтом сільськогосподарської техніки, зберігання запасних частин та обладнання, зберігання ПММ, зернові культури реалізовує, з метою отримання доходу.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 15.05.2024р р. № 0-1426, № 0-1426 та від 20.06.2024р р. № 0-1426, № 0-1426.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не з`ясовано обставин, що мають значення для правильного її вирішення, а саме, не встановлено чи належать будівлі до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) для цілей визначення податкової пільги згідно з пунктом «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 ПК України.

30.06.2005 року позивач надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у якому вказує на те, що фермерське господарство - це така специфічна організаційно-правова форма ведення підприємницької діяльності у сфері сільськогосподарського виробництва, при якому юридична особа може вести свою діяльність за рахунок земель та майна засновника господарства. Тому, фізична особа власник чи користувач земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а також власник об`єктів нерухомості, може займатися сільськогосподарським товаровиробництвом через утворене фермерське господарство.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень вказаних у ППР, крім того він є засновником та головою ФГ «Гладун» (), про що свідчить інформація, яка міститься у довідці від 04.03.2024р. № 8/14-29-07-05/33581819 та відповіді № 1432469 від 30.05.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

15.05.2024 р. відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення № 0-1426, № 0-1426, та 20.06.2024 р. № 0-1426, № 0-1426 р. якими позивачу нараховано податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік.

Не погоджуючись із вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів правомірність оскаржуваних рішень, що є підставою для задоволення позову.

П`ятий апеляційний адміністративний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Згідно інформації наявної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №382095533 від 08.06.2024 та даних IКС Податковий блок, фізична особа ОСОБА_1 , є власником нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, а саме:

- нежитлова будівля, свинарник, загальною площею 587,3 кв.м., розмір частки ?, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлова будівля, загальною площею 412,10 кв.м., розмір частки ?, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- нежитлова будівля, склад, загальною площею 402 кв.м., розмір частки ?, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- нежитлова будівля, загальною площею 41,7 кв.м., розмір частки ?, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- нежитлова будівля, склад, загальною площею 249,7 кв.м., розмір частки ?, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлова будівля, телятник, загальною площею 261,9 кв.м., розмір частки ?, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ст. 266 ПК України.

Так, відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України передбачає, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

У разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності (підпункт 266.8.1 пункту 266.8 статті 266 ПК України).

Системний аналіз вищенаведеної норми, надає суду підстави для висновку, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати, відповідно до пункту ж підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником і така будівля не здаються їх власником в оренду, лізинг, позичку.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11.04.2023 р. у справі № 380/18104/21.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу XIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін сільськогосподарський товаровиробник має інше змістовне навантаження.

Визначення сільськогосподарський товаровиробник також міститься у статті 1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття виробники сільськогосподарської продукції.

Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України Про сільськогосподарський перепис виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 24.04.2020 р. у справі № 500/2407/18.

Відповідно до ст.1 Закону України Про фермерське господарство визначено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

В розумінні вказаних норм позивач не являється сільськогосподарським товаровиробником, оскільки в матеріалах справи відсутні докази здійснення ним діяльності з виробництва сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощування та вилову риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснення операцій з її постачання.

Так, фізичною особою ОСОБА_1 нежитлові приміщення, які йому належать, з метою ведення сільськогосподарської діяльності були передані ФГ «Гладун» в безоплатне користування (договір № 2 від 01.03.2019р., № 4 від 21.08.2020р., Акт приймання-передачі споруд від 01.03.2019, від 21.08.2020), про що було зафіксовано у довідці від 04.03.2024р. № 8/14-29-07-05/ НОМЕР_1 : за адресою - Україна, Миколаївська область, Миколаївський район, с. Володимирівка, вул. Нова, буд. 40-А (майстерня місце зберігання ПММ, запчастин), буд. 42-А (переробний цех), Україна, АДРЕСА_3 (зерновий склад) (про це зазначив позивач, у своєму відзиві на апеляційну скаргу).

Як вбачається з відповіді № 1432469 від 30.05.2025 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань:

- ОСОБА_1 є одним із засновників ФГ Гладун;

- ФГ «Гладун» () є самостійною юридичною особою.

Згідно підпункту "г" пункту 30.9 статті 30 Кодексу, звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги.

Відповідно до пункту 30.2 статті 30 Кодексу, підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266. статті 266 Кодексу, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Враховуючи вищевказане застосування податкової пільги передбачає наявність двох умов, перша - власник об`єкта нерухомості є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

З метою уніфікації об`єктів нерухомості Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації розроблено та затверджено наказом від 17.08.2000 № 507 Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі Класифікатор, ДК БС), який містить Методику класифікації будівель за головною класифікаційною ознакою їх цільовим функціональним призначенням.

Так, відповідно до ДК БС «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силосі тощо.

Згідно з ДК 018-2000, до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) належить клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271), який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

Одночасно, клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» охоплює такі підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Відповідно до технічного паспорту на нежитлову будівлю №29617168 від 25.12.2009, що розташована за адресою Миколаївська обл., Миколаївський р-н, село Володимирівка, вулиця Нова, будинок 36 складовою вказаної нерухомості є склад.

Технічний паспорт №29616598 від 23.11.2009 на виробничий будинок, нежитлова будівля, що розташована за адресою АДРЕСА_2 складовою характеристикою об`єкта є: ангар-майстерня, АЗС, вбиральня, навіс, споруди.

Технічний паспорт №29615103 від 31.12.2009 на виробничий будинок, нежитлова будівля, що розташована за адресою АДРЕСА_2 складовою характеристикою об`єкта є: цех.

Нежитлова будівля за адресою Миколаївська обл., Миколаївський р-н, село Володимирівка, вулиця Нова, будинок 46, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №382095533 від 08.06.2024 не містить характеризуючи ознак об`єкта, вказаний об`єкт визначено, як склад.

Так, застосування абз. «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником (юридичною та фізичною особою), друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) віднесений до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку.

Вказаний висновок міститься у постанові Верховного суду від 24.07.2024 №400/2283/20.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту - платнику.

Разом з тим, сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме споруди сільськогосподарських товаровиробників не може бути підставою для звільнення від оподаткування.

Законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у сільськогосподарській діяльності), а й з використанням цієї будівлі у сільськогосподарській діяльності.

Таким чином, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі та використання цієї будівлі за її призначенням.

Отже, фізичні особи, які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД, з урахуванням Класифікатора ДК 016-2010, мають у володінні, користуванні, або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, володіють та використовують будівлі, споруди, віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, відносяться до сільськогосподарських товаровиробників з метою визначення об`єкта оподаткування згідно з підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу.

Відповідно підпункту 16.1.3. пункту 16.1 статті 16 Кодексу, платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Податкову декларацію про отримані доходи від діяльності за 2023 рік, як сільськогосподарський товаровиробник позивач до податкового органу не подавав.

За даними податкового обліку позивач не зареєстрований, як фізична особа - підприємець, є засновником та членом Фермерського господарства «Гладун» ().

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вище зазначене майно перебуває у власності позивача. Інформація щодо передачі прав власності цього майна до юридичної особи, фермерського господарства «Гладун» у Державному реєстрі речових прав відсутня.

Оскільки об`єкти нерухомого майна, що належить позивачеві на праві власності, не використовуються безпосередньо ним для ведення сільськогосподарської діяльності та фактично передано у використання іншій особі, така обставина виключає можливість застосування до позивача пільги, передбаченої підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.05.2025р. по справі № 340/3070/20.

Щодо посилань скаржника на правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 24.04.2020 р. по справі № 540/2206/19 від 29.04.2021 р. у справі № 2340/4117/18 та від 09.05.2023 р. у справі № 380/10802/22, то колегія суддів зазначає, що обставини зазначених справ, не є релевантними до даної справи, оскільки у названих справах спірним питанням було передача позивачем належного йому на праві власності майна у користування фермерському господарству, власником та єдиним засновником якого був саме позивач, а не інша особа, і така передача була здійснена з урахуванням положень Закону України «Про фермерське господарство».

Враховуючи вищенаведене, у платника відсутня сукупність умов для надання пільги відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу.

На підставі права власності та у відповідності до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті ст. 266 Кодексу ОСОБА_1 цілком обґрунтовано сформовано податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

З огляду на викладене, оскаржуване позивачем Рішення суду першої інстанції не можна вважати таким, що прийнято відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для його скасування з постановленням нового рішення у справі.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішенням було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області, - задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року по справі № 400/1017/25, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді А.Г. Федусик О.І. Шляхтицький