Справа № 500/169/25
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/169/25 пров. № А/857/13917/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Гуляк В.В.

Ільчишин Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі № 500/169/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії

місце ухвалення судового рішення м. Тернопіль
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїМартиць О.І.
дата складання повного тексту рішенняне зазначено

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року 25 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 127456 (сто двадцять сім тисяч чотириста п`ятдесят шість) грн 80 коп. з урахуванням суми податків та зборів.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військову частину НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968,96 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив змінити рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.04.2025 року по справі № 500/169/25 в частині визначення розміру суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з чим витребувати у військової частини НОМЕР_1 : детальний помісячний розрахунок, здійснений на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.08.2024 року по справі № 500/3860/24; довідку про середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 за два останні місяці, що передували місяцю звільнення з військової служби (тобто червень, липень 2023 року), складену відповідно до постанови КМУ №100 від 08.02.1995 та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судове рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що на виконання вимог ухвали суду від 20 січня 2025 року відповідачем надано довідку про середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 № 355 від 14.03.2025 без урахування сум, належних до виплати на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.08.2024 у справі № 500/3860/24, також надана копія основної заявки-розрахунку, в якій вказана загальна сума здійсненого перерахунку на виконання рішення суду по справі № 500/3860/24. Позивач зазначає що, вказані у довідці суми грошового забезпечення є значно меншими. Тому позивач вважає, що при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом використано інформацію з наданої відповідачем довідки.

Таким чином, судом невірно визначено суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки не враховано суми здійсненого перерахунку грошового забезпечення позивача на виконання судового рішення у справі № 500/3860/24.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Крім того не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що на день звільнення позивача з військової служби був відсутній спір щодо виплат при звільненні, тож підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні. Крім того, відповідач вважає, що на спірні правовідносини не поширюється дія положень статті 117 КЗпП України. Таким чином, положення КЗпП України застосуванню до спірних правовідносин не підлягають, а спеціальним законодавством, яке регулює дані правовідносини, не передбачено стягнення відшкодування за затримку розрахунку при звільненні.

Про розгляд апеляційних скарг відповідач та позивач в особі його представника повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційних скарг до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні належить до виплати не більш як за шість місяців, що становить 184 календарних дні.

Суд зазначав, що відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2025 №355 про розміри місячного грошового забезпечення позивача із визначенням середнього грошового забезпечення, розмір середньоденного заробітку позивача становить 692,70 грн., середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні в межах, визначеного статтею 117 КЗпП України, шестимісячного строку становить 127456,80 грн (692,70 грн х 184 дні).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з виплати індексації грошового забезпечення та компенсації втрати частини доходів у розмірі 127456,80 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач проходив військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 з 02.03.2022.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №216 від 04.08.2023 старшого солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 04.08.2023.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.08.2024 у справі №500/3860/24 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення (основного та додаткового) за період з 02.03.2022 та 04.08.2023 виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 року, 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошове забезпечення (основне та додаткове) за період з 02.03.2022 та 04.08.2023 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 року та 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразових виплат при звільненні: грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 роки та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпуски як учаснику бойових дій за 2022, 2023 рік, одноразової допомоги при звільненні, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022, 01.01.2023 та відповідного тарифного коефіцієнту.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок (нарахування) та виплату ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 роки та додаткової відпуски як учаснику бойових дій за 2023 рік, одноразової допомоги при звільненні, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 року, та 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2025 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.08.2024 в адміністративній справі №500/3860/24 залишено без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Рішення суду набрало законної сили.

Вважаючи, що наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду із даним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги відповідача з приводу не поширення на спірні правовідносини положень ст. 117 КЗпП України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством. Разом з тим, спеціальними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для застосування норм статтей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення позивача.

Отож, обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні, передбачений у статті 117 КЗпП України є доведеним.

При цьому, як слідує з матеріалів справи звільнення позивача зі служби відбулося без проведення остаточного з ним розрахунку, що підтверджується постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2025 року у справі №500/3860/24, яка набрала законної сили.

Як наслідок, передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.

Частинами 1 і 2 ст. 51 Бюджетного кодексу України прямо визначено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Витрати на безоплатне або пільгове матеріальне і побутове забезпечення, на яке згідно із законодавством України мають право окремі категорії працівників бюджетних установ, військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу, поліцейські, а також у частині медичної допомоги і санаторно-курортного лікування та відпочинку для оздоровлення - члени сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, пенсіонери з числа військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських та члени їхніх сімей, здійснюються за рахунок бюджетних асигнувань на функціонування цих бюджетних установ.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги позивача з приводу неналежної суми грошового забезпечення взятої для розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затв. Постановою КМ України № 100 від 08.02.1995 р., середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.8 зазначеного Порядку).

Відповідно до пункту 7 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Як вказано у пункті 8 Порядку №100 можливість проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи із кількості саме календарних, а не робочих днів, має бути прямо передбачена законодавством. Таким законодавством у даному випадку є Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (який набрав чинності 20.07.2018) (далі - Порядок №260).

Тобто Порядок №260 є спеціальним у спірних правовідносинах в частині особливостей обчислення грошового забезпечення військовослужбовців.

З урахуванням викладеного, Порядком №100 врегульовані загальні засади алгоритму обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати (пункти 2,8), тоді як Порядком №260 встановлено особливості обчислення грошового забезпечення для військовослужбовців. Як наслідок до спірних правовідносин необхідно застосовувати відповідні алгоритми, передбачені Порядком №100 з обов`язковим врахуванням спеціального правового регулювання порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, визначеного Порядком №260.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у подібних правовідносинах, в постанові

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 1 липня 2022 року, який набув чинності 19.07.2022 року текст статті 117 викладено в такій редакції:

"У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті".

Колегія суддів зазначає, що з вказаним позовом до суду позивач звернувся після набрання чинності приведеними положеннями закону, а відтак з урахуванням приведених змін середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягає стягненню, але не більш як за шість місяців, тобто з 05.08.2023 року по 05.02.2024, що становить 185 календарних дні.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2025 року витребувано в Військової частини НОМЕР_1 довідку про розмір заробітної плати позивача за останні 2 календарні місяці перед звільненням, тобто за червень, липень 2023 року складену відповідно до постанови КМУ №100 від 08.02.1995 та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (з урахуванням рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.08.2024 року по справі № 500/3860/24).

На виконання вказаної ухвали військова частина НОМЕР_1 надіслала 03.10.2025 року заяву за вхідним номером К-62791/25 в якій було долучено довідку від 02.10.2025 року №905 у якій зазначено, що кількість календарних днів служби позивача у червні-липні 2023 року становила 61 день, а розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за вказаний період становив -42947,26 грн.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідачем та позивачем не надано суду доказів фактичного нарахування та /або виплати грошового забезпечення з урахуванням рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.08.2024 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2025 року у справі №500/3860/24.

Отож станом на дату розгляду апеляційної скарги докази виконання обумовленого судового рішення в частині нарахування сум грошового забезпечення є відсутніми.

Як наслідок, суд апеляційної інстанції здійснює розрахунок середньоденного грошового забезпечення позивача виключно з урахуванням сум грошового забезпечення, яке на дату ухвалення судового рішення є фактично нарахованим за період червня та липня 2023 року, а зокрема: 42947,26 грн/61 календарні дні=704,05 грн.

Що ж стосується грошового забезпечення, яке мало б бути нараховане на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.08.2024 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2025 року у справі №500/3860/24, то колегія суддів його не ураховує у зв`язку з відсутністю доказів фактичного виконання обумовленого судового рішення в частині нарахованих сум грошового забезпечення.

Відтак середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період не більш як за шість місяців з урахуванням існуючого нарахованого грошового забезпечення позивача нарахованого (за два місяця до звільнення) становить 129542,20 грн. Розрахунок: 704,05 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) * 184 (кількість днів затримки розрахунку).

При цьому сума середнього заробітку, що підлягає до відшкодування, вирахувана шляхом множення середньоденного заробітку (704,05 грн.) на число календарних днів за період з 05.08.23 року по 05.02.2024 (шість місяців), становить 129542,20 грн, а отже є підстави для задоволення апеляційної скарги позивача у цій частині та збільшення присудженої судом першої інстанції до стягнення суми середнього заробітку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги позивача, то вони знайшли своє часткове підтвердження, а висновки суду першої інстанції є такими, що зроблені за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи, а відтак апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розміру середнього заробітку, який підлягає виплаті на користь позивача за час затримки розрахунку.

У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Досліджуючи питання, яке стосуються розподілу судових витрат понесених позивачем у даній справі, то колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги та адміністративного позову, суд присуджує на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено витрати пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції у вигляді сплати судового збору у розмірі 1453,44 грн у суді апеляційної інстанцій.

Як наслідок, суд присуджує за рахунок бюджетного фінансування відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1453,44 грн.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі № 500/169/25 змінити в мотивувальній та резолютивній частині, а зокрема у частині розміру середнього заробітку, який підлягає виплаті військовою частиною НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 за час затримки розрахунку зазначивши його замість суми « 127456,80грн» - суму 129542,20 грн.

В іншій частині рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі № 500/169/25 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетного фінансування Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 1453,44 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Н. В. Ільчишин
В. В. Гуляк