Справа № 460/15880/25
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2025 року м. Рівне №460/15880/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

доІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання протиправним та скасування наказу,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.05.2025 №286 у частині призову Позивача на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Мотивуючи вимоги позову ОСОБА_1 зазначив, що він 09.05.2025 року подав шляхом надсилання цінного листа з описом вкладення до такого з кур`єрською доставкою до Голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про оформлення йому відстрочки у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, та про видачу довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Проте, 09.05.2025 року його було затримано службовими особами відповідача, які без добровільної згоди позивача здійснили його транспортування для проходження військово-лікарської комісії. Водночас, позивач наголошує, що згоди на проходження військово-лікарської комісії він не надавав та інші документи не підписував. При цьому, позивачем надавались для службових осіб відповідача всі необхідні документи, які підтверджували наявність у нього правових підстав для відстрочки, а також докази направлення засобами поштового зв`язку згаданої заяви про оформлення йому відстрочки. Вважає, що відповідач порушив п. 60 та п. 63 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 року (надалі - Порядок).

Ухвалою суду від 08.09.2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк на усунення недоліків. У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, а тому вона вважається поданою у день її первинного подання до суду.

Ухвалою суду від 17.09.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику (повідомлення) сторін у судове засідання. Встановлено строк для подачі відзиву Відповідачем.

30.09.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказує, що позивачем було порушено процедуру подання заяви на відстрочку - подання особисто на комісії з пред`явленням військово-облікових документів, а тому дану заяву було розглянуто ІНФОРМАЦІЯ_2 у порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян». 10.05.2025 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №286 позивач був призваний на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 та був знятий з військового обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі того, що він є військовослужбовцем. А тому вважає призов на військову службу військовозобов`язаного ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 під час мобілізації законним та обґрунтованим, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

03.10.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої він на спростування позиції відповідача посилається на преюдиційність обставин, що встановлені рішенням Рівненського окружного адміністративного суду 21.08.2025 року у справі №460/9507/25, а тому наполягає на тому, що скерувавши 09.05.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 заяву з додатками про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, він розпочав процес реалізації права на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а тому не міг бути згідно закону направлений для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби та не підлягав призову на військову службу.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.

09.05.2025 року ОСОБА_1 подав шляхом надсилання цінного листа з описом вкладення до Голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про оформлення йому відстрочки у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, та видачу довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - наявність у матері, ОСОБА_2 , інвалідності II групи.

До заяви було долучено наступні документи: 1. Завірена копія паспорта ОСОБА_1 . 2. Завірена копія картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 . 3. Завірена копія витягу з Реєстру територіальної громади ОСОБА_1 . 4. Завірена копія військового квитка ОСОБА_1 . 5. Завірена копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 . 6. Завірена копія паспорта ОСОБА_2 . 7. Завірена копія картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_2 . 8. Завірена копія витягу з Реєстру територіальної громади ОСОБА_2 . 9. Завірена копія довідки ДЗ Центральна МСЕк МОЗ України серії АВ №0034928. 10. Копія пенсійного посвідчення - на 1 арк. 11. Завірена копія довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні. 12. Копія довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №908335. 13.05.2025 року Голова комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав вказану заяву ОСОБА_1 .

Факт надсилання відповідної заяви з додатками до такої підтверджується копією опису вкладення до цінного листа до Голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про направлення заяви про оформлення відстрочки від 09.05.2025 року, квитанцією АТ «Укрпошта» про відправлення поштового відправлення №970, накладною №970, відстеженням поштового відправлення №970.

09.05.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_4 та був скерований для проходження медичного обстеження для визначення придатності для проходження військової служби під час мобілізації на військово-лікарську комісію (ВЛК).

За результатами медичного обстеження, відповідно до довідки ВЛК №2025-0509-1216-5924-3 від 09.05.2025, на підставі графи ІІ розкладу хвороб графи ТДВ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , був визнаний придатним до військової служби.

Судом встановлено, що на вказаній довідці військово-лікарської комісії відсутня відмітка про ознайомлення ОСОБА_1 з постановою ВЛК, а саме відсутній підпис Позивача.

10.05.2025 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №286 Позивач був призваний на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 та був знятий з військового обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі того, що він є військовослужбовцем.

Листом №1/10985 від 21.05.2025 ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив позивача, що відповідно до пункту 58 Постанови КМУ від 16.05.2024 №560 «Про затвердження Порядку, проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані особисто подають на ім`я голови комісії районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені у встановленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5, йому необхідно надати вищезазначені документи, засвідчені в установленому порядку. Враховуючи вищевикладене для вирішення питання з надання та оформлення у встановленому законом порядку відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації потрібно особисто прибути за вищевказаною адресою та подати відповідну заяву маючи із собою військово-обліковий документ (військовий квиток або тимчасове свідчення військовозобов`язаного) та паспорт, так як додаток 6 до Порядку передбачає, що довідка дійсна за пред`явлення військово-облікового документу.

19 червня 2025 року комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 було видано Акт обстеження сімейного стану військовослужбовця солдата ОСОБА_1 , відповідно до якого комісія пропонує прийняти рішення щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 на рівні командування військової частини НОМЕР_1 з урахуванням сімейних обставин даного військовослужбовця: у зв`язку з наявністю другої групи інвалідності у матері військовослужбовця ОСОБА_1 та відсутністю інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, що можуть здійснювати догляд у ОСОБА_2 .

Рішення комісії було затверджено начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 , підполковником ОСОБА_3 .

21 серпня 2025 року Рівненський окружний адміністративний суд за розглядом справи №460/9507/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 постановив рішення, відповідно до якого визнав протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 09.05.2025 року. Рівненський окружний адміністративний суд при прийнятті рішення зауважив, що обов`язок «особисто подати» не є тотожним обов`язку «особисто прибути», позаяк ані Закон №2232-XII, ані Закон №3543-XII, ані Порядок №560 не зобов`язують військовозобов`язаного особисто прибувати до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для реалізації права на отримання відстрочки від призову під час мобілізації з підстав, передбачених ст. 23 Закону №3543-XII. З огляду на визначену процедуру розгляду заяви про відстрочку, суд дійшов висновку, що вжите в пункті 58 Порядку №560 словосполучення «особисто подають» стосується не способу подачі документа (власноруч або засобами поштового зв`язку), а джерела волевиявлення (підписання не через представника, а особисто). У спірних правовідносинах відповідач не ставив під сумнів факт, що заява про відстрочку направлена військовозобов`язаним особисто. Жодного факту про те, що відповідна заява подана позивачем через представника матеріали справи не містять. З огляду на наведене, правові підстави вважати, що позивачем не дотримано вимоги щодо особистої подачі заяви про відстрочку від мобілізації, як це передбачено п.58 Порядку №560, відсутні.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Так, згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21.08.2025 року у справі №460/9507/25 вступило у законну силу та не оскаржувалося Відповідачем в апеляційному порядку, а тому обставини, що встановлені даним судовим рішенням є обов`язковими до урахування у судовій справі №460/15880/25, у якій беруть участь ті самі особи ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись із діями відповідача та наказом про призов, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

За приписами ч.1ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно з ч.2 цієї ж статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно достатті 106 частини 1 пункту 20 Конституції України,Закону України "Про правовий режим воєнного стану"Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженимЗаконом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Станом на час виникнення спірних правовідносин та станом на час розгляду цієї адміністративної справи судом, воєнний стан в Україні триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022вирішено оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - Указ № 69/2022).

Відповідно до пункту 4 Указу № 69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ(тут і даліЗакон №3543-ХІІ, в редакції станом на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 3543-XII:

мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону № 3543-XII загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 3543-XII передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону № 3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Частиною п`ятою статті 22 Закону № 3543-XII передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). Військовозобов`язані та резервісти, які перебувають на зборах, у разі оголошення мобілізації продовжують перебувати на зборах. За необхідності зазначені особи призиваються на військову службу командирами відповідних військових частин за розпорядженням Генерального штабу Збройних Сил України. Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно з частинами п`ятою, сьомою статті 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 2 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 4 Закону № 2232-XII передбачено, що збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

За приписами частини першої статті 17 Закону № 2232-XII відстрочка від направлення для проходження базової військової служби надається призовникам, які: мають право на звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 цього Закону.

Пунктом 4 частини першої статті 24 Закону № 2232-XII передбачено, що початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно з частиною одинадцятою статті 38 Закону № 2232-XII призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Відповідно до пункту 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008) громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом. У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу. З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2. За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Підпунктом 1 пункту 252 Положення № 1153/2008 передбачено, що у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону № 3543-XII, а також прийом громадян на військову службу за контрактом.

Згідно з пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки). Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

Відповідно до пункту 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; надають командирам військових частин інформацію про військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку, з метою добору громадян для проходження служби у військовому резерві та військової служби за контрактом;.

Пунктом 11 Положення № 154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, серед іншого: розподіляють призовників під час їх приписки до призовних дільниць і призову на строкову військову службу за видами (родами сил і військ) Збройних Сил, іншими військовими формуваннями; організовують та проводять професійно-психологічний відбір громадян під час приписки до призовної дільниці, призову на військову службу, службу у військовому резерві, відбору кандидатів на військову службу за контрактом; беруть участь в організації та забезпеченні роботи районних (міських) призовних комісій, готують для розгляду зазначеними комісіями матеріали з питань призову громадян на строкову військову службу, службу у військовому резерві, надання відстрочки або звільнення їх від призову на строкову військову службу, службу у військовому резерві; оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

За приписами статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з вимогами п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.

Відповідно до ч. 2 та ч. 7 ст. 23 Закону №3543-XII особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в пунктах 3-15 частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути прийняті на військову службу за контрактом. Перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Аналіз наведених положень законодавства свідчить, про те, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом. Військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, належить до військової служби за призовом. Однак, особи, які мають право на відстрочку передбачену в пунктах 3-15 частини першої ст. 23 Закону №3543-XII можуть бути прийняті на військову службу лише за контрактом.

Відповідно до п. 63 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 року (надалі - Порядок) військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіональних органів СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів) із заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. У разі ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаний, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, направляється на медичний огляд для визначення придатності до військової служби.

Відповідно до п. 60 Порядку до ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач станом на 09.05.2025 року мав правову підставу щодо надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та скерувавши 09.05.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 заяву з додатками про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, позивач розпочав процес реалізації права на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а тому не підлягав 10.05.2025 року призову на військову службу під час мобілізації в силу прямої заборони п. 60 та п. 63 Порядку.

Відтак позивач міг бути прийнятий територіальнім центром комплектування та соціальної підтримки на військову службу лише за контрактом. Натомість матеріалами справи встановлено та відповідачем у відзиві підтверджено, що позивач був призваний на військову службу саме під час мобілізації.

А тому прийнятий наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.05.2025 №286 у частині призову на військову службу під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є протиправним та належить до скасування.

Згідно із п. 8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 р. № 154 (далі також Положення), виконання завдання з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, призову громадян на військову службу покладені саме на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п.4 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки виконують покладені на них завдання у взаємодії з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також з органами військового управління, з`єднаннями, військовими частинами, установами, організаціями, вищими військовими навчальними закладами та військовими навчальними підрозділами закладів вищої освіти Збройних Сил та інших військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронними та розвідувальними органами, державними органами спеціального призначення з правоохоронними функціями, громадськими об`єднаннями (організаціями).

Відповідно до абз.9 пункту 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

З аналізу вищевказаних норм слід прийти до висновку, що обов`язок щодо перевірки наявності відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу та підстав для її надання покладено на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, а тому Відповідач мав перевірити наявність чи відсутність у ОСОБА_1 права на відстрочку від призову за мобілізацією.

При цьому, судом встановлено, що рідні позивача 10.05.2025 зверталися до правоохоронних органів з приводу незаконних дій відповідача, у яких йдеться про наявність у ОСОБА_1 правової підстави на відстрочку та скерування ним 09.05.2025 року відповідної заяви про надання відстрочки до Відповідача. В тому числі була скерована скарга до ОК «ЗАХІД» Сухупутних Військ Збройних Сил України на незаконне утримання Позивача під час розгляду комісією заяви на відстрочку.

Державні органи, що не впроваджують або не дотримуються власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вимогу від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСПЛ у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), пункт 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67, від 11 червня 2009 року, також рішення у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, пункт 71).

Конституційний Суд України, розвиваючи практику застосування статті 8 Основного Закону України, вказав, що верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій держави. Верховенство права як нормативний ідеал, до якого має прагнути кожна система права, і як універсальний та інтегральний принцип права необхідно розглядати, зокрема, у контексті таких основоположних його складових: принцип законності, принцип юридичної визначеності, принцип справедливого суду. Верховенство права означає, що органи державної влади обмежені у своїх діях заздалегідь регламентованими та оголошеними правилами, які дають можливість передбачити заходи, що будуть застосовані в конкретних правовідносинах, і, відповідно, суб`єкт правозастосування може передбачати й планувати свої дії та розраховувати на очікуваний результат (абзаци третій, четвертий, шостий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 червня 2019 року №6-р/2019).

Юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (законні очікування). Таким чином, юридична визначеність передбачає, що законодавець повинен прагнути до чіткості та зрозумілості у викладенні норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (абзаци четвертий - шостий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 20 червня 2019 року №6-р/2019).

Конституційний Суд України виходить із того, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №1-2/2016).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (Справа "Михайлюк та Петров проти України" (Заява № 11932/02), пункт 25, "Полторацький проти України" №38812/97, пункт 155).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень, приймаючи оскаржуваний наказ від 10.05.2025 №286, у частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації не дотримався вищенаведених критеріїв до рішення суб`єкта владних повноважень.

Наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 10.05.2025 №286 у частині, що стосується Позивача, не був прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Суб`єктом владних повноважень не було використано повноваження з метою, з якою такі повноваження надано. Такий наказ не був прийнятий обґрунтовано та розсудливо, оскільки відповідачем не було вжити всіх дій, які він повинен був і міг вчинити для з`ясування всіх обставин, що мали значення для прийняття наказу.

Спірний наказ прийнятий Відповідачем з грубим порушенням вимог Положення №560.

За таких обставин права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22, в адміністративному судочинстві добросовісність (несвавільність, розумність, справедливість) рішення суб`єкта владних повноважень означає, що при його прийнятті повинен бути застосований певний стандарт поведінки посадових осіб такого суб`єкта, що характеризується законністю, транспарентністю та повагою до прав та інтересів суб`єкта приватного права (від лат. uberrima fides - найбільш добросовісний).

Верховний Суд в постанові від 18.01.2023 у справі №580/1300/22 визначив підходи щодо застосування принципу "легітимних очікувань" (legitimate expectations): 77. Принцип легітимних очікувань властивий, головним чином, для публічно-правових спорів, що вирішуються адміністративними судами, оскільки у сукупності з принципами правової визначеності та належного урядування створює надійну основу для гарантування реалізації в Україні основної ідеї/мети системи адміністративних судів, а саме, захисти «малої людини» від «великої держави», в особі її багаточисленних суб`єктів владних повноважень, які наділені множинністю повноважень та низкою механізмів владного примусу.79. Правовим підґрунтям для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норми права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі приписів щодо певного права, яке однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, який визначає механізм реалізації такого права, не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права…".

Отож, ОСОБА_1 після направлення 09.05.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 заяви про надання відстрочки від призову на військову службу на особливий період мав легітимні очікування щодо забезпечення дотримання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки встановлених Порядком №560 заборон на направлення Позивача для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби та його призову до прийняття такого рішення.

Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт виданий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи в публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.

Подібний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 06 жовтня 2021 року у справі №9901/26/21, від 03 листопада 2021 року у справі №9901/226/21, від 02 лютого 2022 року у справі № 9901/256/21, від 16 березня 2023 року у справі № 9901/494/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 990/152/22, від 14 вересня 2023 року у справі №990/73/23.

Можливість оскарження актів індивідуальної дії не шкодить самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені в суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки. Тобто індивідуально-правові акти можуть бути предметом оскарження в адміністративній справі.

Отже, у разі видання суб`єктом владних повноважень, в даному випадку начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 наказу про призов ОСОБА_1 на військову службу за мобілізацією, позивач, враховуючи очевидну протиправність видання такого наказу (наявність у нього правової підстави для відстрочки від проходження військової служби та дотримання позивачем процедури особистого подання (направлення 09.05.2025 року) заяви з відповідними документами, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації), має законне право звернутись до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу в частині, яка безпосередньо стосується позивача, що ним (позивачем) фактично і було зроблено у даній справі.

Суд з урахуванням вищевикладеного приходить до висновку, що такий спосіб судового захисту як визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу, є ефективним та належним, не призводить до порушення публічних правовідносин щодо проходження громадянами військової служби за мобілізацією, а навпаки дозволяє попередити в майбутньому порушення прав та законних інтересів позивача з боку ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов на військову службу під час мобілізації від 10.05.2025 №286, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 є протиправним та належить до скасування.

Закріплений у ч.1ст.9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.05.2025 №286 у частині призову на військову службу під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Повний текст рішення складений 22.10.2025.

Суддя Олег ГРЕСЬКО