Справа № 200/2535/25
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року справа №200/2535/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі № 200/2535/25 (головуючий І інстанції Абдукадирова К.Е.) за позовом Трун Ольги Валентинівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Трун Ольга Валентинівна в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні пенсії № 80 від 30 жовтня 2024 року,

- зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачу відповідно до пункту а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з 19 квітня 2023 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову позивачу в призначенні пенсії № 80 від 30 жовтня 2024 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пенсію позивачу за Списком № 2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з 19 квітня 2023 року.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову.

Апелянт зазначив, що на виконання рішення від 03.09.2024 Донецького окружного адміністративного суду по справі 200/7673/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 19.04.2023 про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до висновку суду при розгляді заяви позивача щодо призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 відповідач мав керуватись саме пунктом б статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ, а не положеннями статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В матеріалах електронної пенсійної справи відсутні документи, які підтверджують пільговий стаж відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (Список №2). За результатами повторного розгляду винесено рішення про відмову № 80 від 30.10.2024 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Позивач 19.04.2023 року звернулася із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 05.12.2023 № 80 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03.09.2024 року у справі 200/7673/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 05.12.2023 № 80 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , яка надійшла через веб-портал Пенсійного фонду України № ВЕБ-10001-Ф-С-23- 282040, зареєстровано 28.11.2023 № 33356/Р-1000-23 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 за списком № 2 відповідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ, з урахуванням висновків суду. На виконання вищевказаного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 19.04.2023 про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

Рішенням відповідача № 80 від 30 жовтня 2024 року відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, оскільки заявниця не набула необхідного пільгового стажу за списком № 2 та не досягла пенсійного віку.

В спірному рішенні відповідача зазначено наступне.

Відповідно до висновку суду при розгляді заяви позивачки щодо призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 відповідач мав керуватись саме пунктом б статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ, а не положеннями статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пенсійний вік, визначений п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення становить 50 років. Необхідний страховий стаж, визначений п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення становить не менше 25 років. Необхідний пільговий стаж на роботах із важкими і шкідливими умовами праці визначений п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (Список №2) становить 10 років.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи жінкам. Відповідно до статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення право на пенсію за віком мають жінки після досягнення віку 55 років, тому особам, які набули не менше половини необхідного пільгового стажу, зменшення віку проводиться від 55 років.

Форма довідки затверджена додатком 5 до вказаного Порядку. Вік заявниці станом на 19.04.2023- 45 років 11 місяців. Страховий стаж особи становить 20 років 4 місяці 29 днів. Пільговий стаж за списком № 2 наданими документами, не підтверджено.

Додатково повідомлено, що заявниця набула пільгового стажу за списком № 1 11 років 6 місяців 5 днів, що дає їй право виходу на пенсію на пільгових умовах за списком № 1 після досягнення 50 років відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року у справі №200/3310/23, яке набрало законної сили, встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області зазначено, що вік позивачки на дату звернення становить 45 років 11 місяців. Загальний страховий стаж на дату звернення становить 30 років 10 місяців 29 днів, робота за списком №2 складає: 11 років 11 місяців 9 днів.

З урахуванням вищенаведеного зроблено висновок про те, відповідачем при прийнятті рішення від 26.04.2023 № 80 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах не враховано, що у розглядуваному випадку наявні підстави при вирішенні питання про призначення пенсії на пільгових умовах позивачці з урахуванням зменшення пенсійного віку на 1 рік, за кожні 2 роки роботи із шкідливими і важкими умовами праці.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 78 КАС України).

Судовим рішенням у справі №200/3310/23, встановлено, що позивачка має загальний страховий стаж на дату звернення - 30 років 10 місяців 29 днів, робота за списком №2 складає: 11 років 11 місяців 9 днів.

Отже, позивачка має повних 11 років роботи із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, що є більшим половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці.

Таким чином, позивачка мала право піти на пенсію раніше, ніж 50 років, а саме в 45 років (10 повних років роботи /2 = 5 років; 50 років 5 років = 45 років).

Отже, на дату звернення із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах позивачка мала необхідний пільговий стаж за списком №2 та досягла необхідного віку.

Водночас, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03.09.2024 Донецького окружного адміністративного суду по справі 200/7673/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 19.04.2023 про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до висновку суду при розгляді заяви позивачки щодо призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 2 відповідач мав керуватись саме пунктом б статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ, а не положеннями статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. В матеріалах електронної пенсійної справи відсутні документи, які підтверджують пільговий стаж відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (Список №2). За результатами повторного розгляду винесено рішення про відмову № 80 від 30.10.2024.

Пенсійний вік, визначений п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення становить 50 років.

Необхідний страховий стаж, визначений п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення становить не менше 25 років. Необхідний пільговий стаж на роботах із важкими і шкідливими умовами праці визначений п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (Список №2) становить 10 років.

Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступне.

За частиною третьою статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянув зразкову адміністративну справу №360/3611/20 та у рішенні від 21.04.2021 визначив такі ознаки типових справ:

а) позивач - особа, яка: звернулась до Пенсійного фонду за призначенням пенсії після 23.01.2020 з підстав, визначених статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення"; на момент звернення досягла: чоловіки - 55 років, жінки - 50 років; набула стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення";

б) відповідачем є орган Пенсійного фонду України, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії.

У пункті 119 згаданого рішення визначено, що це рішення суду є зразковим для справ, у яких предметом спору є оскарження дій територіального органу Пенсійного фонду України щодо вирішення питання про призначення пенсії на пільгових умовах, для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.

Встановлені вище обставини цього спору свідчать про те, що справа №200/2535/25 є типовою, оскільки відповідає ознакам зразкової справи №360/3611/20. При цьому розбіжність у визначенні предмета спору (у справі №360/3611/20 спір стосувався правомірності дій пенсійного органу щодо відмови у призначенні пенсії, а у цій справі - правомірності рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії) не впливає на зазначені вище висновки суду, оскільки позовна вимога про визнання протиправними рішення, дій та/або бездіяльності суб`єкта владних повноважень по суті є тотожними способами захисту порушеного права у сфері публічно-правових відносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 зазначила, що відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема стаття 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягає стаття 13 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: (...) жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ та на цій підставі вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що надалі підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

За наведених обставин на час виникнення спірних відносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення віку 50 років.

Як наслідок, на час виникнення спірних відносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік для позивача у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 дійшла висновку, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а, від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 27.02.2019 у справі №423/3544/16-а, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17, від 31.03.2020 у справі №127/16245/17.

За цих обставинах, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 80 від 30 жовтня 2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Порушені права позивачки підлягають захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії № 80 від 30 жовтня 2024 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пенсію ОСОБА_1 за Списком № 2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з 19 квітня 2023 року.

Суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що відповідно до вимог частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно норм статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин;

4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

5) як розподілити між сторонами судові витрати;

6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення;

7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Норми статті 245 КАС України визначають повноваження суду при вирішенні справи. Так, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Враховуючи положення частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви №23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 у справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява №39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування "поза будь-яким розумним сумнівом", у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування "баланс вірогідностей".

При цьому суд звертає увагу на те, що у рішенні від 23.01.2020 №1-р/2020 Конституційний Суд України, визнаючи такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення зі змінами, внесеними Законом №213-VIII вказав (п.4.4), що особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи, суд констатує, що обрані відповідачем, у цьому випадку, мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між чинними актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь невладного суб`єкта - приватної особи (тобто на користь позивача).

У цьому випадку є чинними одночасно два закони, які відносно позивача містять різні правила призначення пенсії за Списком №1 стосовно параметру вікового цензу. Відповідачем-1 взагалі не досліджувалося право на призначення пенсії відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення із врахуванням прийнятого Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII".

Суд враховує, що в межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову позивачу в призначенні пенсії № 80 від 30 жовтня 2024 року; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пенсію позивачу за Списком № 2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з 19 квітня 2023 року.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі № 200/2535/25 за позовом Трун Ольги Валентинівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 22 жовтня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко