Справа № 380/9979/25
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/9979/25 пров. № А/857/37725/25

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

за участю секретаря Єршової Ю.С.,

представника апелянта Марголич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Братичак У.В. у м. Львові, повне судове рішення складено 28 серпня 2025 року) у справі № 380/9979/25 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02.05.2025 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн у виконавчому провадженні №76749671.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що Головним управлінням відповідно до вимог чинного законодавства та згідно покладених обов`язків, в повному обсязі вжито всіх можливих (конкретних) заходів щодо виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2024 у справі №480/1382/24.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2024 у справі №480/1382/24 залишається не виконаним в повному обсязі, а тому відповідачем правомірно прийнято постанову від 02.05.2025 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області штрафу у розмірі 10200,00 грн у виконавчому провадженні №76749671.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Інші учасники справи, в судове засідання на виклик суду не з`явилися, явку уповноваженої особи не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2024 у справі №480/1382/24 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №62 від 09.02.2024, про відмову ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із недосягненням пенсійного віку та відсутністю пільгового стажу роботи. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_2 до пільгового стажу роботи за Списком №1 період роботи з 22.05.2013 по 31.08.2015 на посаді «контролер виробів капсульного виробництва виробництва №5» та з 01.09.2015 по 31.10.2016 на посаді «складальник виробів капсульного виробництва цеху №2» ДП «Шосткинський завод «Імпульс». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повтнорно розглянути заяву ОСОБА_2 від 02.02.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (список №1), у відповідності до п. «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020), з урахуванням висновку суду. У задоволенні інших вимог - відмовлено.

11.12.2024 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №76749671, якою зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виконати судове рішення протягом десяти робочих днів.

Позивачем на адресу відповідача було надіслано лист від 23.12.2024 №1300-5305-5/208176, яким повідомлено, що на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2024 у справі №480/1382/24, Головним управлінням зараховано ОСОБА_2 до пільгового стажу роботи за Списком №1 період роботи з 22.05.2013 по 31.08.2015 на посаді «контролер виробів капсульного виробництва виробництва №5», з 01.09.2015 по 31.10.2016 на посаді «складальник виробів капсульного виробництва цеху №2» ДП «Шосткинський завод «Імпульс» та повторно розглянуто заяву від 02.02.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (список №1), у відповідності до п. «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року « 1-р/2020), з урахуванням висновку суду. Додатки: рішення №62 від 09.10.2024, розрахунок стажу Форма РС-право.

За наслідками повторного розгляду заяви від 02.02.2024, з урахуванням висновку суду та рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, Головним управлінням повторно прийнято нове рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_2 №62 від 09.10.2024.

10.03.2025 відповідачем надіслано на адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області вимогу виконавця №5542 від 10.03.2025 про надання протягом трьох робочих днів інформації про виконання рішення суду та підтверджуючи документів. Вказана вимога надійшла до позивача 17.03.2025 за вх. №4223/14.

18.03.2025 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області надіслало на адресу відповідача лист №1300-5305-5/38874 про виконання судового рішення, аналогічний за змістом, що і лист від 23.12.2024 №1300-5305-5/208176.

14.04.2025 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про накладення на позивача штрафу у розмірі 5100,00 грн за невиконання без поважних причин судового рішення. Зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10-ти робочих днів.

11.12.2024 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про накладення на позивача штрафу у розмірі 10200,00 грн за повторне невиконання без поважних причин судового рішення.

Позивач, вважаючи спірну постанову про накладення штрафу протиправною, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів ст. 129-1 Конституції суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 18 наведеного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.п. 1, 16 ч. 2 ст. 18 згаданого Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» установлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Отже, аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження» Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Як встановив суд першої інстанції, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2024 у справі №480/1382/24 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №62 від 09.02.2024, про відмову ОСОБА_2 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із недосягненням пенсійного віку та відсутністю пільгового стажу роботи. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_2 до пільгового стажу роботи за Списком №1 період роботи з 22.05.2013 по 31.08.2015 на посаді «контролер виробів капсульного виробництва виробництва №5» та з 01.09.2015 по 31.10.2016 на посаді «складальник виробів капсульного виробництва цеху №2» ДП «Шосткинський завод «Імпульс». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 02.02.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (список №1), у відповідності до п. «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020), з урахуванням висновку суду. У задоволенні інших вимог - відмовлено.

За змістом вказаного судового рішення «….з огляду на те, що періоди та пільговий характер роботи позивача у спірні періоди підтверджені як записами у трудовій книжці позивача, так і уточнюючими довідками, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ у Львівській області відмовляючи зарахувати періоди роботи позивача з 22.05.2013 по 31.08.2015 та з 01.09.2015 по 31.10.2016 до пільгового стажу з підстав відсутності наказів на підприємстві про результати проведення атестації діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а відтак рішення про відмову в призначенні пенсії від 09.02.2024 №62, прийняте ГУ ПФУ у Львівській області підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині задоволенню».

Позивачем на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2024 у справі №480/1382/24 повторно розглянуто заяву ОСОБА_2 від 02.02.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (Список №1) та прийнято нове рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_2 №62 від 09.10.2024.

Як слідує з такого рішення, а також розрахунку стажу Форми РС-право, до пільгового стажу роботи ОСОБА_2 за Списком №1 зараховано періоди з 22.05.2013 по 16.11.2013, з 01.01.2014 по 21.09.2014 та з 01.01.2015 по 03.03.2015 (із врахуванням робочих днів згідно табеля робочого часу) в ДП «Шосткинський завод «Імпульс».

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно зауважив, що пенсійний орган вибірково зарахував періоди роботи ОСОБА_2 до пільгового стажу роботи за Списком №1, враховуючи лише робочі дні, тоді як рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2024 у справі №480/1382/24, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області чітко зобов`язано зарахувати ОСОБА_2 до пільгового стажу роботи за Списком №1 весь період роботи з 22.05.2013 по 31.08.2015 на посаді «контролер виробів капсульного виробництва виробництва №5» та з 01.09.2015 по 31.10.2016 на посаді «складальник виробів капсульного виробництва цеху №2» ДП «Шосткинський завод «Імпульс», а не пропорційно робочих днів.

Відповідні дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області свідчать про те, що останнє фактично не погоджується з рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.08.2024 у справі №480/1382/24 щодо зарахування ОСОБА_2 усього періоду роботи з 22.05.2013 по 31.08.2015 та з 01.09.2015 по 31.10.2016 до її пільгового стажу за Списком №1, яке у свою чергу набрало законної сили та підлягає безумовному виконанню.

Колегія суддів поділяє твердження суду першої інстанції, що наведене свідчить про невиконання позивачем рішення суду без поважних причин та, як наслідок, про правомірність прийнятої державним виконавцем спірної постанови про накладення штрафу в розмірі 10200, 00 грн у виконавчому провадження.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції», п.40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi проти Італії», заява №22774/93, п.66, ECHR 1999-V).

Так, у п .53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26.04.2005р., і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19.02.2009р.).

Основною функцією судового рішення є відновлення порушених прав позивача (стягувача). Заради цього відновлення Держава визначає пріоритет інтересів постраждалої сторони - стягувача, порушені права якої було визнано та поновлено судом і видано відповідний виконавчий документ.

Таким чином, враховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника.

Принцип «res judicata» (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.

У силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Відтак, невиконання судового рішення відбулось із залежних від позивача причин, які не можна вважати поважними у розумінні ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», що не виключає можливості накладення штрафу на боржника.

Враховуючи, що позивачем не виконано рішення суду в повному обсязі без поважних причин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду є обґрунтованою і такою, що не підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року у справі № 380/9979/25 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 22 жовтня 2025 року