Справа № 520/10917/25
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 р. Справа № 520/10917/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Шляхова О.М.) від 25.07.2025 року по справі № 520/10917/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Колотекс"

до Харківської митниці

про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "Колотекс", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості № UA 807000/2025/000155/2 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA 807200/2025/000179.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлення випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2025 року по справі № 520/10917/25 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Харківської митниці про коригування митної вартості № UA 807000/2025/000155/2 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2025/000179.

Стягнуто з Харківської митниці (вул. Миколаївська, буд. 16-Б, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61005, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОТЕКС" (вул. Муромська, буд. 38, м. Харків, 61054, ) сплачений судовий збір у розмірі 6056,00 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн. 00 коп.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом не надано оцінку доводам відповідача, викладеними у відзиві на позов, у рішенні не наведені підстави з яких причин не приймаються до уваги наведені доводи, а отже, порушення норм процесуального права полягає у ненаданні належної правової оцінки доказам по справі, обставинам та матеріалам справи, що мають значення для правильного вирішення справи, що свідчить про неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та вказує на порушення під час ухвалення судом рішення норм процесуального права, а саме ст.ст. 2, 90, ч. 3 ст. 242, ч. 4 ст. 246 КАС України. Вказує, що зважаючи на прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів позивача, Харківською митницею була оформлена оскаржувана картка відмови, яка винесена у спосіб, що визначений Порядком виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.08.2012 за № 1360/21672. Товари позивача були оформлені та випущені у вільний обіг за новою електронною митною декларацією (далі ЕМД) № 25UA83U6 від 28.03.2025 і на теперішній час саме ця декларація має юридичну силу. Отже, оскаржувана картка відмови вичерпала свою дію фактом її виконання Позивачем шляхом здійснення декларування товарів за новою митною декларацією. Також зазначає, що судом першої інстанції неправильно здійснено розподіл судових витрат.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що до митного поста Харківської митниці 28.03.2025 подана електронна митна декларація № 25UA39U8 на 9 товарів, що надійшли на адресу ТОВ "КОЛОТЕКС" за зовнішньоекономічним контрактом з NINGBO NINHUA INTERNATIONAL CO, LTD, 21 JIANGXIA STR, NINGBO, 315000, CHINA.

У графі 43 ЕМД №25UA39U8 від 28.03.2025 позивачем зазначено основний метод визначення митної вартості за ціною угоди, який передбачено ст. ст. 57, 58 МК України. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Разом з митною декларацією позивачем надані наступні документи, зазначені у графі 44 вказаної ЕМД № 25UA39U8 від 28.03.2025: Пакувальний лист (Packing list) б/н 10.01.2025; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) TJ241216 від 10.01.2025; Коносамент (Bill of lading) MWNBCON25011368FD від 23.01.2025; Автотранспортна накладна (Road consignment note) 8095 від 20.03.2025; Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) TJ241216 від 10.01.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару від 24.12.2024; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги DN#0088 від 10.03.2025; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги Ін00-495 від 24.03.2025; Банківський платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортно експедиційних послуг свіфт від 12.03.2025; Документ, що підтверджує вартість перевезення товару 01 від 24.03.2025; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту), Додаткова угода № 3/1-2024 від 09.08.2024; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту), Додаткова угода № 3/1-2025 від 17.03.2025; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту), Додаткова угода № 4 від 17.03.2025; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту); Специфікація № 2 від 10.01.2025; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів 0808/2022 від 08.08.2022; Договір про надання послуг митного брокера 36 від 06.09.2024; Договір (контракт) про перевезення 01/01-21 від 01.01.2021; Договір (контракт) про перевезення 13/06 від 13.06.2023; Додаткова угода до договору на 30.12.2021; Рішення у справі № 420/1256/23 від 19.04.2023; Рішення у справі № 520/1647/24 від 10.04.2024; Ухвала у справі № 420/1256/23 від 06.11.2023; Ухвала у справі № 520/1647/24 від 09.05.2024; Ухвала у справі №520/1647/24 від 29.05.2024; Копія митної декларації країни відправлення 19615262 від 19.01.2025.

Під час здійснення митного контролю ЕМД №25UA39U8 від 28.03.2025 спрацювали ризики, згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів, зокрема за кодом: 105-2 (Контроль правильності визначення митної вартості); 106-2 (Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів).

Відповідачем встановлено, що рівень митної вартості раніше визнаних (визначених) товарів, оформлених митними органами становить: товар 2) 3,02 дол. США/кг, товар 6) 4,28 дол. США/кг. Джерелом інформації для даного рішення за товарами є наявна у митного органу цінова інформація щодо раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях: товар №2 рівень митної вартості згідно з ЄАІС 3,02$, задекларований рівень митної вартості 2,46$, джерело - №UA102020/2025/000068 (25UA68U9) від 09.01.2025 (тов. 2); товар №6 рівень митної вартості згідно з ЄАІС - 4,28$, задекларований рівень митної вартості 2,68$, джерело - №UA100100/2025/423139 (25UA39U4) від 10.02.2025.

Харківською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості оцінюваних товарів № UA 807000/2025/000155/2 за резервним методом визначення митної вартості товарів та прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA807200/2025/000179.

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови, позивач звернувся до суду першої інстанції зі вказаними вище позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим та прийнятим без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень. З огляду на викладене, рішення про коригування митної вартості товарів № UA 807000/2025/000155/2 та картка відмови № UA807200/2025/000179 є протиправними та підлягають скасуванню.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).

Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно із п. п. 5, 6, 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.ч. 1, 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.

Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч. ч. 3, 4 ст. 64 Митного кодексу України).

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного Кодексу України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Крім того, системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному, з урахуванням вимог митного законодавства щодо необхідності проведення процедури митних консультацій.

При цьому, слід враховувати, що ст. 53 МК України, якою врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16.

Судовим розглядом встановлено, що на підтвердження заявленої у митній декларації митної вартості товару, разом з декларацією підприємством позивача (його декларантом) до митного органу були надані наступні документи: Пакувальний лист (Packing list) б/н 10.01.2025; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) TJ241216 від 10.01.2025; Коносамент (Bill of lading) MWNBCON25011368FD від 23.01.2025; Автотранспортна накладна (Road consignment note) 8095 від 20.03.2025; Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) TJ241216 від 10.01.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару від 24.12.2024; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги DN#0088 від 10.03.2025; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги Ін00-495 від 24.03.2025; Банківський платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортно експедиційних послуг свіфт від 12.03.2025; Документ, що підтверджує вартість перевезення товару 01 від 24.03.2025; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту), Додаткова угода № 3/1-2024 від 09.08.2024; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту), Додаткова угода № 3/1-2025 від 17.03.2025; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту), Додаткова угода № 4 від 17.03.2025; Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту); Специфікація № 2 від 10.01.2025; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів 0808/2022 від 08.08.2022; Договір про надання послуг митного брокера 36 від 06.09.2024; Договір (контракт) про перевезення 01/01-21 від 01.01.2021; Договір (контракт) про перевезення 13/06 від 13.06.2023; Додаткова угода до договору на 30.12.2021; Рішення у справі № 420/1256/23 від 19.04.2023; Рішення у справі № 520/1647/24 від 10.04.2024; Ухвала у справі № 420/1256/23 від 06.11.2023; Ухвала у справі № 520/1647/24 від 09.05.2024; Ухвала у справі № 520/1647/24 від 29.05.2024; Копія митної декларації країни відправлення 19615262 від 19.01.2025.

Разом з тим, за наслідком розгляду цих документів, Харківською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості оцінюваних товарів № UA 807000/2025/000155/2 за резервним методом визначення митної вартості товарів та прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA807200/2025/000179.

Підстави прийняття такого рішення наведені у графі 33.

Надаючи оцінку доводам митного органу, які стали підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару, колегія суддів зазначає, що за наявними в матеріалах справи доказами судом встановлено, що 08.08.2022 року між Ningbo Ninhua International Co.Ltd (іменоване Постачальник) з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «Колотекс» з іншої сторони (іменоване надалі Покупець) укладено Контракт № 0808/2022 відповідно до якого постачальник зобов`язується здійснити поставку фурнітури та комплектуючих.

Умовами Контракту передбачено, що загальна кількість, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниця виміру, ціна за одиницю виміру, визначається Сторонами у специфікаціях, що є додатками до цього Контракту.

Строк дії контракту продовжено до 31.12.2025 року.

Розділом 3 укладеного Контракту визначено, що Товар передається в тарі/упаковці Виробника. Сторони погодили та прямо визначили це в укладеному Контракту, що тара поверненню не підлягає.

Наведене свідчить про те, що вартість упаковки включена в первісну вартість партії товару та окремо оплаті і зарахуванню до митної вартості не підлягає.

Крім того, з урахуванням застосованих правил Інкотремс, завантаження, упаковка, митне очищення також включені до договірної вартості товару, який передається покупцю повністю готовий до експорту, що прямо передбачено в Контракті.

Надалі, між сторонами відбулась процедура узгодження поставки продукції.

Розділом 5 укладеного Контракту визначені умови постачання товару - FOB, Китай.

Строк поставки кожної конкретної партії Товару узгоджується Сторонами у відповідній Специфікації. Після підписання специфікації, Постачальник направляє Покупцеві рахунок (інвойс) на здійснення оплати. Оплата товару здійснюється частинами в межах загальної ціни Контракту.

Отже, сторонами порядку визначеному договором визначено, що основними документами, які супроводжують товар та відображають основні вартісні та кількісні характеристики, відображають умови поставки є специфікація, інвойс, пакінг лист, що відповідає пункту 5.10 укладеного Контракту, відповідно до якого одночасно із Товаром, Постачальник передає наступні товарно-супровідні документи: коносамент або телекс-реліз; інвойс, пакувальний лист; інші документи на вимогу покупця.

Ціна договору визначена розділом 6 укладеного Контракту, де сторонами погоджено, що вартість конкретної партії товару, що має бути поставлена, ціна за одиницю товару, і загальна вартість товару, що поставляється, визначається згідно із погодженою сторонами Специфікацією з урахуванням Змін до специфікації. Вартість товару визначається на підставі цін постачальника, що діяли на дату погодження Специфікації.

З матеріалів справи судом встановлено, що остаточна кількість товару, номенклатура, його ціна та інші характеристики були погоджені сторонами в Специфікації № 2 від 10.01.2025 року, відповідно до якої до постачання передбачалась фурнітура та інший товар на загальну суму 63353,47 доларів США.

Разом із специфікаціями сторонами узгоджено та виставлено для оплати інвойс № TJ 241216 від 10.01.2025 року.

За змістом цих документів позиції, номер контракту, вартісні та кількісні характеристики співпадають та розбіжностей не містять, а тому доводи апелянта про наявність розбіжностей в наданих документах суд відхиляє.

Щодо доводів скаржника про не надання декларантом перекладу митної декларації країни відправлення, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ст. 254 МК України, митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. Однак, митна декларація країни постачальника, в силу ст. 53 МК України, є не обов`язковим документом для здійснення розмитнення товарів.

Колегія суддів зауважує, що у митній декларації країни постачальника, арабськими цифрами зазначено код товару, якій відповідає Українському класифікатору товарів, кількість і вартість товару, що імпортується. Також англійською мовою продубльовано отримувача товару, контракт та інші відомості. За таких обставин, надані документи дають можливість ідентифікувати контракт , товар ввезений за ним, а також його отримувача.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2020 у справі № 520/10709/18 зазначив, що митний орган відповідно до статті 254 МК України вимагає переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

Відтак, вимога митного органу про надання перекладу документів українською мовою є правомірною лише у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей.

Проте, відповідачем не надано доказів на підтвердження звернення до позивача з вимогою про необхідність надання перекладу на українську мову документів, які були подані до митного оформлення, з обґрунтуванням необхідності перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації (із зазначенням про те, які саме відомості необхідно перевірити або підтвердити).

Отже, така експортна митна декларація використовується митними органами виключно як додаткова довідкова інформація.

При цьому, колегія суддів зауважує, що з декларації країни відправлення можливо встановити одержувача товару Koloteks, а також сам товар, що постачався, його кількість та ціну, оскільки у декларації вказано номер інвойсу № TJ 241216.

Щодо посилань апелянта на те, що у перекладі декларації країни відправлення місцем прибуття товару вказано м. Стамбул (Туреччина), тоді як згідно коносаменту спірний товар прибув у порт Константа (Румунія), то з приводу наведених розбіжностей, позивач пояснив, що митна декларація країни відправлення складена саме продавцем товару, яким було визначено пункт призначення товару саме м. Стамбул (Туреччина), але в подальшому, перевізником товару після його відправлення із порту країни продавця змінено маршрут з м. Стамбул (Туреччина) на порт м. Констанца (Румунія).

Колегія суддів зазначає, що документи про зміну маршруту, додаткових зупинок, додаткового навантаження судна та інших факторів не є обов`язковими товаросупровідними документами та не впливають на кінцевий пункт доставки.

Позивачем проведено оплату за перевезення товару, в тому числі з Ningbo (Китай) до м. Констанца (Румунія).

Натомість, відповідачем не наведено обґрунтувань щодо впливу наведених обставин на митну вартість ввезеного товару.

Що стосується посилання апелянта на розбіжності в умовах поставки товару, визначених Контрактом № 0808/2022 від 08.08.2022 (FOB Китай) та тих, що визначені рахунком на оплату та митною декларацією (FOB Ningbo), суд ці доводи відхиляє, оскільки у Контракті зазначено країну відправлення товару - Китай, а у рахунку на оплату та митній декларації конкретний населений пункт цієї країни Ningbo.

В свою чергу, митним органом не зазначено, яким чином зазначені обставини мали вплив на митну вартість ввезених товарів.

Що стосується доводів митниці про те, що банківський/платіжний документ № 62 від 24.12.2024 взято до уваги, але його не можна ідентифікувати з оцінюваним товаром, в гр. 70 призначення платежу зазначено інвойс № TJ241216 від 12.17.2024, відмінний від інвойсу, наданого до митного оформлення № TJ241216 від 10.01.2025, колегія суддів зазначає, що в цьому платіжному документі міститься посилання як на номер та дату зовнішньоекономічного контракту, так і на номер інвойса, а помилкове зазначення дати інвойса 12.17.24 (такої календарної дати взагалі не може існувати) не свідчить про недостовірність цього документа.

Що стосується питання визначення складових витрат на перевезення товару, судом встановлено, що з метою перевезення вантажу та наданні експедиторських послуг, позивачем було укладено Контракт № 13/06 від 13.06.2023 року, предметом якого є надання Замовнику експедиторських послуг у портах та організації перевантаження та перевезення вантажів морським, залізничним та автомобільним транспортом, тощо.

Транспортування товару здійснювалось в два етапи та в складі одного контейнеру, а саме: маршрут транспортування контейнеру MSKU1418095 відбувався по маршруту із порту міста Нінгбо (Китай) в порт міста Констанца (Румунія) та в подальшому із міста Констанца до митного пункту Орлівка, як митної території України.

В рамках укладеного Контракту 13/06, виконавцем по Контракту (Агентом) було виставлено інвойс від 10.03.2025, згідно із якого оплаті підлягали послуги із перевезення товару із порту міста Нінгбо (Китай) в порт міста Констанца (Румунія).

Витрати по перевезенню морським транспортом склали 6159,00 доларів США, які були включені до складу загальних витрат на перевезення та доведені.

Щодо постачання продукції із порту міста Констанца до митної території України (митний пост Орлівка), судом встановлено, що на підтвердження вказаного транспортування та розміру витрат, митному органу при декларуванні було надано накладну CMR № 8095 та документ, що підтверджує вартість перевезення.

Відповідно до поданих для митного оформлення документів, вартість перевезення становила 176805,57 разом з включенням витрат на транспортування товару по митній території України.

Згідно товаросупровідних документів вартість перевезення автомобільним транспортом до митної території України склала 123650,11 грн.

Отже, витрати на транспортування товару складались із витрат на морське перевезення у розмірі 6159,00 доларів США (що по курсу станом на дату декларування становить 255514,12 гривень) та витрат на транспортування автомобільним транспортом у розмірі 123650,11 гривень за транспортування товару до митної території України.

Вказані витрати на транспортування та витрати на оплату партії товару було проведено в повному обсязі, що підтверджується наданими платіжними дорученнями.

При цьому, як зазначив позивач, так як поставки товарів та надання послуг в рамках укладених договорів як з перевізником, так і з постачальником продукції здійснюються на постійній основі, то оплата відбувалась в частковому розмірі. Такі оплати відповідають Контракту та домовленостям сторін, підтверджені товаро-супровідними документами.

Надаючи оцінку доводам скаржника щодо наявності рішень про визначення митної вартості за подібним товаром по цьому підприємству колегія суддів їх відхиляє, оскільки рішення про коригування митної вартості складається тільки на ту партію товару, яка проходить митне оформлення і не може впливати на подальше оформлення інших товарів (партій товарів) по ціні, вказаній у попередніх рішеннях про коригування митної вартості.

Доводи апелянта про те, що при виконанні митних формальностей за спірною митною декларацією спрацювала форма контролю системи управління ризиками щодо необхідності здійснити посилений контроль правильності визначення митної вартості товарів, витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів, колегія суддів вважає такими, що не стосуються обставин, які мають виключне значення для коригування задекларованої позивачем митної вартості товару.

Спрацювання системи управління ризиками є підставою для контролюючого органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції і не може бути безумовною підставою для відмови в митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю. Різниця між митною вартістю товару, задекларованого особою, та митною вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про заниження митної вартості декларантом і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 57 МК Верховний Суд зробив у постанові від 19.02.2019 у справі № 805/2713/16-а.

Колегія суддів також враховує, що цінова інформація викладена у Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної фіскальної служби України (ЄАІС) не може бути обґрунтованою підставою для коригування показників митної вартості товару, зазначених в митній декларації позивача, оскільки автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, відтак такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар.

Саме такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 19.03.2021 по справі № 820/5525/16.

Крім того, колегія суддів зауважує, що спірне рішення про коригування митної вартості не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованого митним органом та фактів, які вплинули на таке коригування, зокрема, пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки.

При цьому, відповідач обмежився лише посиланням на номер митної декларації, яка була взята за основу для коригування митної вартості оцінюваних товарів, не навівши жодних пояснень зроблених коригувань, зокрема, не зазначивши митна вартість якого товару (назва, характеристики, код за УКТ ЗЕД) бралася за основу, торгову марку, фактурну вартість, країну експорту цього товару в Україну, виробника, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Водночас, Верховний Суд у постановах від 9 вересня 2020 року (справа №400/3133/18), від 8 лютого 2019 року (справа № 825/648/17) вказував, що Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, передбачають, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити, окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Крім того, суд зазначає, що саме прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про коригування митної вартості слугувало підставою для видання картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, то визнання рішення про коригування митної вартості протиправним та його скасування є підставою для визнання протиправним та скасування сформованої митницею картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Об`єднання цих вимог є належним способом захисту порушених прав позивача, з урахуванням усталеної судової практики (постанова Верховного Суду від 17.05.2022 у справі № 809/506/17).

На підставі наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Що стосується рішення суду в частині розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

З матеріалів справи судом встановлено, що при зверненні до суду першої інстанції позивачем заявлені вимоги визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 16 березня 2020 року у справі № 1.380.2019.001962 сформулював правовий висновок відповідно до якого, при оскарженні рішення про коригування митної вартості товарів ціною позову у розумінні підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI є різниця митних платежів, що підлягали сплаті із врахуванням митної вартості, розрахованої декларантом, та митної вартості, розрахованої митним органом в оскаржуваному рішенні.

Суд також враховує правові висновки, викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 27.08.2024 по справі № 120/15468/23, згідно яких рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є взаємопов`язаними однаковими правовідносинами, відтак вказані рішення у випадку їх спільного оскарження розцінюються як одне ціле. Розрахунок судового збору у випадку оскарження рішення про коригування митної вартості разом з карткою відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення має здійснюватися виходячи лише з розміру різниці між митною вартістю, що була розрахована позивачем, та митною вартістю, що була визначена оскаржуваними рішеннями. Суд не повинен додатково визначати судовий збір за оскарження картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення як немайнову вимогу.

Враховуючи наведене вище, суд зазначає, що в цьому випадку розмір ставки судового збору за подання позовної заяви мав визначатися виходячи з розміру ставки, визначеного за подання позову майнового характеру, а ціна позову - як різниця між митною вартістю, що була розрахована позивачем, та митною вартістю, що була визначена митним органом в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару і у цій справі складає 134566,00 грн.

Тобто, сплачувати судовий збір окремо, за оскарження картки відмови, з урахуванням позиції Верховного Суду, не вимагається.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою або суб`єктом владних повноважень, ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 1 січня цього року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028,00 грн.

Разом з тим, оскільки згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору

Враховуючи вищевикладене, за подання адміністративного позову слід було сплатити 2422,40 грн. (1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб х коефіцієнт 0,8).

Натомість, при зверненні до суду першої інстанції позивач сплатив судовий збір у розмірі 6056,80 грн. та відповідно при вирішенні спірних правовідносин суд першої інстанції стягнув витрати зі сплати судового збору у цьому ж розмірі.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розподілу судових витрат, а саме шляхом викладення третього абзацу резолютивної частини тексту судового рішення в наступній редакції: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці Держмитслужби () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОТЕКС" () сплачений судовий збір у сумі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві) 40 коп.».

При цьому, інша частина сплаченої суми судового збору у розмірі 3633,60 грн. може бути повернута позивачу, як сума сплаченого судового збору у більшому розмірі, шляхом подання відповідної заяви до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської митниці задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2025 року по справі № 520/10917/25 змінити шляхом викладення третього абзацу резолютивної частини тексту судового рішення в наступній редакції: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці Держмитслужби () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОТЕКС" () сплачений судовий збір у сумі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві) 40 коп.».

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2025 року по справі № 520/10917/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов