Справа № 243/9339/25
Суддя: Фалін І. Ю.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 243/9339/25
Провадження № 2-а/243/95/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя Фалін І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Дьяченко Олег Валентинович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Дьяченко Олег Валентинович, з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 09.10.2025 він їхав автомобільним транспортом з м. Слов`янська Краматорського району Донецької області до м. Харкова. На блокпості при в`їзді у м. Ізюм Харківської області співробітник поліції перевірив документи ОСОБА_1 та з`ясував, що останній «перебуває у розшуку ТЦК». Після цього ОСОБА_1 був доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , де без складання адміністративного протоколу була одразу винесена постанова № 1024/П від 09.10.2025, відповідно до якої після вступу у законну силу Закону України від 21.03.2024 № 3621-ІХ, громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби, зобов`язані до 05.06.2025 пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, а ОСОБА_1 16.10.1998 комісією ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 був визнаний обмежено придатним до військової служби і станом на 09.10.2025 не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Позивач звертає увагу суду, що адміністративний протокол відносно нього взагалі не складався, а розгляду фактично не було, адже ОСОБА_1 просто видали постанову під підпис.

Позивач вважає безпідставною винесену відносно нього постанову, ІНФОРМАЦІЯ_4 повинні були надіслати йому повістку та повідомити, куди і коли він повинен прибути для проходження ВЛК. Між тим, жодних повісток позивач не отримував. Адреси ТЦК та ВЛК, у зв`язку з їх постійними змінами локацій, позивачу не відомі. Також, в мережі інтернет відсутні актуальні адреси РТЦК та ВЛК.

Позивач вважає, що повноваження ІНФОРМАЦІЯ_5 не поширюються на територію Краматорського району, де зареєстрований та мешкає ОСОБА_1 . Позивач до 09.10.2025 перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 . Посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_5 без звернення позивача самостійно змінили місце його обліку з ІНФОРМАЦІЯ_6 на ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Оскільки ОСОБА_1 зареєстрований у Краматорському районі, на обліку, як військовозобов`язаний, він також перебував у ІНФОРМАЦІЯ_6 , а тому підстав складати та розглядати відносно нього адміністративний протокол за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП співробітники ІНФОРМАЦІЯ_5 законних підстав не мали.

Посилаючись на викладене, з огляду на ст. 235, п. 1 ст. 247, ст. ст. 251, 254, 268, 278, 280 КУпАП, ст. 62 Конституції України, норми Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016), позивач просить суд скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковника ОСОБА_2 , № 1024/П від 09.10.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Дьяченко О.В., в судовому засіданні не брали участь, повідомлялись належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання по справі.

Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_8 , також повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, будь-яких заяв або пояснень з приводу неприбуття в судове засідання їх представника від відповідача на адресу суду не надходило. Своїм правом на подання відзиву, у відповідності до ч. 4 ст. 47, ст. 162 КАС України, відповідач не скористався.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 9 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини.

Згідно паспорту ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 , виданого 13.08.2010 Слов`янським РВ ГУМВС України в Донецькій області, місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з військово-облікового документу, сформованого 10.10.2025 та роздрукованого із застосунку «Резерв+», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є військовозобов`язаним, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_10 . Має військове звання «рядовий», потребує проходження базової загальновійськової підготовки, солдат резерву. Дані уточнені вчасно. Дата уточнення даних: 25.07.2024. Адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 1024/П від 09.10.2025, яка була винесена ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_3 , суть адміністративного правопорушення наступна.

В пункті 2 Прикінцевих положень Закону України від 21.03.2024 № 3621-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», зі змінами, внесеними Законом України від 12.02.2025 № 4235-ІХ «Про внесені зміни до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», які набули чинності 15.02.2025, який за класифікацією документів належить до законодавства про оборону, визначено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України до відповідного підрозділу розвідувальних органів України), або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

В абзаці 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» визначено, що громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. В частині 3 статті 17 Закону України «Про оборону» визначено, що громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.

09.10.2025 об 11-05 год в ході вивчення наявних облікових документів в ІНФОРМАЦІЯ_11 відомостей в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів було встановлено, що громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 комісією ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 визнаний обмежено придатним до військової служби, станом на 09.10.2025 не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Внаслідок викладеного вище, ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_4 , постановив накласти на громадянина ОСОБА_1 штраф у сумі 25500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено ст. 286 КАС України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, будь-які рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких їх ухвалено або вчинено.

За змістом ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративна відповідальність за частиною третьою статті 210-1 КУпАП настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період і тягне накладення штрафу у розмірі від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено та який діє до теперішнього часу.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про оборону України», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Так, згідно п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

За змістом абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Як встановлено з оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 1024/П від 09.10.2025, відповідач, посилаючись на те, що ОСОБА_1 , будучи раніше обмежено придатним до військової служби, не пройшов своєчасно повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, вбачає в діях ОСОБА_1 саме порушення положень п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» та абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Недоведена вина прирівнюється до невинуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин, викладених в оскаржуваній постанові, а саме, що ОСОБА_1 16.10.1998 комісією ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 був визнаний обмежено придатним до військової служби та після цього не проходив повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.

Крім того, як вбачається з військово-облікового документу із застосунку «Резерв+» на ім`я військовозобов`язаного ОСОБА_1 , сформованого 10.10.2025, дані останнього уточнені вчасно, тобто згідно абз. 4 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», - «протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом». Зазначено дату уточнення даних: 25.07.2024.

Наведене свідчить, що позивач ОСОБА_1 не переховувався від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, оскільки добровільно та своєчасно оновив свої персональні дані, як передбачено законодавством.

Крім того, оскаржувана постанова взагалі не містить посилання на докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення (пояснення свідків, акт, фото- чи відеозапис тощо відповідно до ст. 251 КУпАП), на підставі яких суб`єктом владних повноважень було прийнято рішення у формі постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Вказані обставини свідчать про те, що відповідачем взагалі не було зібрано доказів вчинення адміністративного правопорушення, що суперечить як положенням КУпАП, так і Конституції України.

При цьому, суд наголошує, що сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем шляхом надання належних та допустимих доказів не доведено порушення ОСОБА_1 правил військового обліку за обставин, викладених в оскаржуваній постанові, оскільки відсутні докази того, що позивач раніше був визнаний обмежено придатним до військової служби та після цього не проходив повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за обставин, викладених в оскаржуваній постанові, оскільки доказів протилежного відповідачем не надано.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах у справі про адміністративне правопорушення місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням викладених обставин, враховуючи відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова № 1024/П від 09.10.2025 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача сплачену суму судового збору у розмірі 605,60 грн.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 2, 12, 25, 72, 77, 139, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Дьяченко Олег Валентинович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, задовольнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 1024/П від 09.10.2025, яка була винесена ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_3 , відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 25500,00 грн. (двадцять п`ять тисяч п`ятсот грн. 00 коп.), - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_3 , понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок)

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 23.10.2025.

Суддя І.Ю. Фалін