Справа № 140/716/25
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/716/25 пров. № А/857/20067/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Кузьмича С. М., Курильця А. Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року у справі №140/716/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя в 1-й інстанції Костюкевич С. Ф.,

дата ухвалення рішення 16 квітня 2025 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні виплати допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі; зобов`язати продовжити виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі з 01 жовтня 2024 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради №52311-24-2 від 12 грудня 2024 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеної особи. Зобов`язано Департамент соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради поновити ОСОБА_1 та її дочці ОСОБА_2 виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 жовтня 2024 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що з 01 жовтня 2024 року позивачу правомірно припинено виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі, оскільки чоловіку позивача на праві приватної власності належить квартира загальною площею 42,6 кв.м, тому розрахунок загальної площі житлового приміщення варто здійснювати на 3 особи - 14,2 кв.м, тобто більше ніж передбачено чинним законодавством (42,6 кв.м. (загальна площа): 3 (особи) 14,2 кв.м (на одну особу). Враховуючи вищезазначене, на кожного зі складу сімї позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 припадає по 14,2 кв.м житлового приміщення (частини житлового приміщення) площею, що перевищує 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї, а тому, враховуючи підпункт 5 пункту 7-1 Порядку, позивач втратила право на отримання допомоги на проживання як внутрішньо переміщена особа. На думку апелянта, суд не дослідив як здійснюється розрахунок житлового приміщення на кожного члена сім`ї, що належить до житлового приміщення, до загальної та житлової площі та неправильно здійснив поділ житлової площі квартири, замість загальної площі. Тобто при розрахунку житлового приміщення (частини житлового приміщення) підпункту 5 пункту 7-1 Порядку необхідно виходити саме з загальної площі квартири, а не житлової площі. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 23 листопада 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взята на облік як внутрішньо переміщена особа, про що отримала довідку №764-, крім того її малолітня дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взята на облік як внутрішньо переміщена особа, про що отримала довідку №764-. Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 .

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» ОСОБА_1 та її малолітня дитина з 01 січня 2024 року по 01 жовтня 2024 року отримували допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 2000 грн та 3000 грн, відповідно.

З жовтня 2024 року позивачці припинена виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

12 грудня 2024 року ОСОБА_1 подала повторну заяву про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

12 грудня 2024 року ДСВП Луцької міськради прийнято рішення №52311-24-2, яким ОСОБА_1 відмовлено в отриманні грошової допомоги з тих підстав, що особа має у власності житлове приміщення (або частину), що розташоване на територіях, не включених до переліку територій затверджених наказом №309 від 22 грудня 2022 року.

Приймаючи рішення №52311-24-2, Департамент виходив з того, що до складу сім`ї ОСОБА_1 включається: чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2

ДСВП Луцької міськради виявлено факт, що за інформацією з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (далі - Реєстр) чоловік гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_3 має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Загальна площа - 42,6 (кв.м), житлова площа 22,5 (кв.м.). Право власності квартири ОСОБА_3 оформлено згідно з договором купівлі-продажу, серія та № 615, виданий 27 вересня 2018 року.

Відповідно до підпункту 5 пункту 7-1 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам затвердженого постановою КМУ від 20 березня 2022 року №332 допомога не призначається/не виплачується на сім`ю, яка вперше звертається за її призначенням, якщо протягом трьох місяців перед зверненням або під час її отримання особа з числа членів сім`ї на 1 число місяця, з якої призначається допомога або на 1 число кожного місяця, в якому отримується допомога, має у власності житлове приміщення, що розташоване на територіях, не включених до переліку територій, або територіях включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. При цьому, не враховуються житлові приміщення, які непридатні для проживання, що документально підтверджується органом місцевого самоврядування (а в разі його відсутності обласною державною (військовою) адміністрацією), внесено до Реєстру пошкодженого та знищеного майна, або житлове приміщення (частина житлового приміщення) площею менш як 13.65 кв. м. на одного члена сім`ї).

Позивачка, вважаючи протиправними дії ДСВП Луцької міськради щодо припинення виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01 жовтня 2024 року, звернулася у суд з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не втратила право на отримання допомоги на проживання як внутрішньо переміщена особа, оскільки має частину житлового приміщення площею менш як 13,65 кв.м. на одного члена сім`ї, що свідчить про безпідставність припинення виплати позивачу з 01 жовтня 2024 року допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Право на отримання допомоги на проживання мають внутрішньо переміщені особи відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332 (далі - Порядок № 332).

Порядок №332 станом на час призначення позивачці виплати допомоги на проживання не передбачав такої підстави для відмови у призначенні допомоги як наявність у власності внутрішньо переміщеної особи житлового приміщення на відповідних територіях.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2023 року № 709 «Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб» (далі - Постанова №709) встановлено, що з 1 вересня 2023 року виплата допомоги припиняється внутрішньо переміщеним особам, якщо за результатами верифікації встановлено, що після набрання чинності цієї постанови внутрішньо переміщена особа має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташовані на територіях, не включених до переліку територій, або на територіях, включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (дату припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації (крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що документально підтверджено органами місцевого самоврядування або за технічної можливості інформацією щодо житлових приміщень, внесених до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України, або житлового приміщення (частини житлового приміщення площею менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї).

За змістом п.4 Постанови 709 передбачено внести до постанов Кабінету Міністрів України зміни, що додаються.

Згідно з п.2 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України Порядок №332 викладено в новій редакції, згідно підпунктом 5 пункту 7 якого передбачено, що допомога не призначається на сім`ю, яка вперше звертається за її призначенням, починаючи з 1 серпня 2023 року, якщо протягом трьох місяців перед зверненням уповноважена особа або отримувач на 1 число місяця, з якого призначається допомога, має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване на територіях, не включених до переліку територій, або територіях, включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації (крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що документально підтверджується органом місцевого самоврядування, або інформації (за технічної можливості), внесеної до Реєстру пошкодженого та знищеного майна, або житлового приміщення (частини житлового приміщення площею менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї).

Відповідно до п.5 Постанови №709 передбачено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування, крім пунктів 2 і 3 змін, затверджених цією постановою, які набирають чинності з 1 серпня 2023 року.

Таким чином, законодавчі зміни, внесені до Порядку № 332 постановою №709, які набрали чинності з 01 серпня 2023 року, передбачали обов`язкову верифікацію даних щодо наявності житлового приміщення у власності внутрішньо переміщеної особи, яка звернулась за такою допомогою вперше.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1226 від 21 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо врегулювання окремих питань стосовно внутрішньо переміщених осіб» підпункт 5 пункту 7 Порядку №332 викладено в новій редакції, у якому передбачено, зокрема, що допомога не виплачується внутрішньо переміщеній особі, яка є отримувачем допомоги під час її отримання, якщо на 1 число місяця, з якого призначається допомога, або на 1 число кожного місяця, в якому отримується допомога, має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване на територіях, не включених до переліку територій, або територіях, включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації (крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що документально підтверджується органом місцевого самоврядування, або інформації (за технічної можливості), внесеної до Реєстру пошкодженого та знищеного майна, або житлового приміщення (частини житлового приміщення площею менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї), або житлового приміщення (частини житлового приміщення, придбаного за кошти, отриманого на підставі договору кредиту, якщо перший внесок, сплачений уповноваженою особою або отримувачем, становив менш як 100 тис. гривень).

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 1226 від 21 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо врегулювання окремих питань стосовно внутрішньо переміщених осіб» Порядок №332 доповнено пунктом 7-1, згідно з підпунктом 5 якого із 01 грудня 2023 року допомога не призначається/не виплачується на сім`ю, яка вперше звертається за її призначенням, якщо протягом трьох місяців перед зверненням або під час її отримання уповноважена особа або отримувач на 1 число місяця, з якого призначається допомога, або на 1 число кожного місяця, в якому отримується допомога, має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване на територіях, не включених до переліку територій, або територіях, включених до переліку територій, щодо яких визначено дату завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. При цьому не враховуються житлові приміщення, які непридатні для проживання, що документально підтверджується органом місцевого самоврядування (а в разі його відсутності обласною державною (військовою) адміністрацією), або інформацією (за технічної можливості), внесеною до Реєстру пошкодженого та знищеного майна, або житлове приміщення (частина житлового приміщення) площею менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї), або житлове приміщення/частини житлового приміщення, придбані за кошти, отримані на підставі договору кредиту, якщо перший внесок, сплачений уповноваженою особою або отримувачем, становив менш як 100 тис. гривень.

Колегія суддів зазначає, що спірним у цій справі є питання, чи підпадає квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Загальна площа - 42,6 (кв.м), житлова площа 22,5 (кв.м.) під винятки, визначені підпунктами 5 пунктів 7, 7-1 Порядку № 332, зокрема чи відноситься зазначена квартира, у розумінні Порядку №332 до житлового приміщення площею менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї.

Під поняттям житлове приміщення розуміється опалюване приміщення, розташоване у надземному поверсі, призначене для цілорічного проживання і яке відповідає санітарно-епідеміологічним вимогам щодо мікроклімату і повітряного середовища, природного освітлення, допустимих рівнів нормованих параметрів відносно шуму, вібрації, ультразвуку та інфразвуку, електричних та електромагнітних полів та іонізуючого випромінювання.

Відповідно до ст.47,48 Житлового кодексу України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Таким чином, аналізуючи наведені вище норми, колегія суддів вважає, що під поняттям «житлове приміщення (частина житлового приміщення) площею менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї», яке вживається в підпунктах 5 пунктів 7, 7-1 Порядку №332, площа у розмірі 13,65 кв.м. визначена з урахуванням норми саме житлової площі (а не загальної площі об`єкту нерухомості), яка вказана у статті 47 Житлового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2025 року у постанові №120/6023/24.

Як вбачається з матеріалів справи, і цей факт не заперечується сторонами, чоловік ОСОБА_1 має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Загальна площа - 42,6 (кв.м), житлова площа 22,5 (кв.м.).

Враховуючи, що склад родини позивача становить 3 особи, тому розрахунок житлової площі квартири на одного члена сім`ї є 7,5 кв.м., тобто менше, ніж передбачено діючим законодавством (22,5 кв.м. (житлова) : 3 (особи) = 7,5 кв.м. (на одну особу)).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначений об`єкт нерухомості підпадає під винятки, які визначені підпунктами 5 пунктів 7, 7-1 Порядку №332, оскільки площа житлового приміщення становить менш як 13,65 кв. метра на одного члена сім`ї, а тому у відповідача були відсутні підстави для припинення виплати позивачці та її родині допомоги на проживання, як внутрішньо переміщеним особам.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не втратила право на отримання допомоги на проживання як внутрішньо переміщена особа, оскільки має частину житлового приміщення площею менш як 13,65 кв.м. на одного члена сім`ї, що свідчить про безпідставність припинення виплати позивачу з 01 жовтня 2024 року допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року у справі №140/716/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді С. М. Кузьмич
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 22 жовтня 2025 року.