Справа № 120/14307/24
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 р. Справа № 120/14307/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовуються протиправністю дій відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу сум індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 31.07.2024 по 01.08.2024 із застосуванням індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - 01 березня 2018 року. Також позивач вказує на протиправність дій відповідача щодо не нарахування та не виплати йому одноразової грошової допомоги в розмірі 50% за кожен календарний рік служби та щодо не проведення виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 4% щомісячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби.

Крім того позивач вважає протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати грошової компенсації замість речового майна, що підлягало видачі.

Ухвалою судом відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Так, відповідач зазначає, що у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2024 №318 позивачу була виплачена одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби відповідно до пункту 4 ХХХІІ наказу Міністерства Оборони України "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" в сумі 5560, 23 грн.

Також відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2024 №370 позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний рік служби в сумі 16681,87 грн.

Відповідно до довідки №154/54/23/1/65/1007 від 13.11.2024 військовою частиною НОМЕР_1 була виплачена позивачу індексація грошового забезпечення за 01.08.2024 в сумі 4,20 грн.

На підтвердження вищезазначеного відповідачем надано платіжну інструкцію від 12.11.2024 №2523 на суму 16435,78 грн. (призначення платежу - грошове забезпечення за листопад 2024), відомість про розподіл витрат від 13.11.2024 на загальну суму 16435,78 грн. (призначення - грошове забезпечення-одноразова грошова допомога при звільненні, індексація ГЗ за 01.08.2024) та відомість про розподіл витрат від 27.09.2024 на суму 25925,49 грн. (призначення - грошове забезпечення-грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2023 та 2024 роки; одноразова грошова допомога при звільнені).

Також відповідач зазначає, що грошова компенсація за неотримане речове майно позивачу не виплачувалася, оскільки згідно з пунктом 17 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, мобілізовані військовослужбовці звільняються у запас у тій формі одягу, що була в їх особистому користуванні, при цьому предмети речового майна, які не були видані (незалежно від причин), під час звільнення не видаються. За бажанням вони можуть звільнятися в запас у власному цивільному одязі. Окрім того, військовослужбовці Збройних Сил України всіх категорій у разі запровадження правового режиму воєнного стану на всій території держави забезпечується речовим майном згідно з нормою №1 (бойовий єдиний комплект) на строки, встановлені для 5-ї категорії військовослужбовців.

Враховуючи вищевикладене відповідач просить відмовити у задоволені позовної заяви.

Інших заяв по суті справи від сторін спору до суду не надходило.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог, суд встановив, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.07.2024 №251 матроса ОСОБА_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 , для подальшого проходження військової служби та безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, було зараховано до списків особового складу військової частини з "31" липня 2024 року, а на продовольче забезпечення з 01 серпня 2024 року.

Надалі, 01.08.2024 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №252 матроса ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , колишнього матроса резерву 20 запасної роти військової частини НОМЕР_2 , призваного за мобілізацією, було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з "01" серпня 2024 року.

19.08.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив надати йому детальний розрахунок сум, які відповідач мав би виплатити йому при звільнені та виплатити такі суми.

Листом від 20.09.2024 №154/54/21/1/1195 відповідач повідомив позивача, що виплата одноразової допомоги при звільнені в розмірі 4% за кожен повний місяць служби (за 24 календарні місяці) буде здійснена. Одноразова грошова допомога в розмірі 50% за кожен календарний рік служби не буде виплачена, оскільки у відповідності до пункту 1 розділу 32 наказу МОУ №260 від 07.06.2018 така виплата не проводиться особам, що були призвані під час мобілізації. Компенсація за неотримане речове майно не виплачується військовослужбовцям призваним під час проведення мобілізації у зв`язку з тим, що все речове майно передається в особисте користування таким військовослужбовцям згідно наказу Міністра оборони України від 29.04.2016 №232. Розрахунок по виплатам індексації грошових коштів чи довідку індексації грошових коштів не буде надано, оскільки позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 31.07.2024 по 01.08.2024.

Незгода позивача з діями військової частини щодо невиплати йому всіх належних при звільнення сум зумовила його звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі ? Закон № 2011-XII, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону № 2011-XII).

Згідно із статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05 жовтня 2000 року № 2017-III (далі ? Закон № 2017-III) з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Відповідно до статті 19 цього ж Закону № 2017-III державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регламентуються Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" (далі ? Закон № 1282-XII).

В розумінні статті 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення ? встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер (допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв`язку з вагітністю і пологами індексації не підлягають. Підтримка купівельної спроможності провадиться шляхом підвищення розміру зазначених виплат.

Підтримка купівельної спроможності соціальних виплат, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму, здійснюється шляхом перегляду їх розміру у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму відповідно до законодавства.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка до 01.01.2016 р., а з 1 січня 2016 року в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів.

Індексація пенсій, інших виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших видів соціальної допомоги проводиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, за рахунок коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

За змістом частини першої статті 9 Закону № 1282-XII індексація доходів громадян повинна проводитися за місцем їх одержання. Так як виплату заробітної плати (грошового забезпечення) здійснюють роботодавці, то і нараховувати індексацію за цим видом доходу також повинні усі без виключення роботодавці.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078). Згідно з пунктом 4 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Отже, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Позивач вважає, що у спірний період з 31.07.2024 по 01.08.2024 відповідач не здійснив нарахування та виплату йому сум індексації грошового забезпечення з урахуванням базового місяця - березень 2018 року.

Втім, в процесі розгляду справи із наданих відповідачем доказів судом встановлено, що відповідачем було обраховано та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 в сумі 4,20 грн. в листопаді 2024 року, що підтверджується відповідною довідкою військової частини НОМЕР_1 №154/54/23/1/65/1007 від 13.11.2024.

Отже, підстав вважати, що відповідач не виконав свого обов`язку в частині обрахунку та виплати позивачу індексації грошового забезпечення наразі не має. Відтак в цій частині вимоги адміністративного позову задоволенню не підлягають, оскільки допущене порушення було самостійно усунуто відповідачем після звільнення позивача з військової служби.

Щодо одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 4% за кожен календарний місяць служби та одноразової грошової допомоги в розмірі 50% за кожен повний календарний рік служби, суд зазначає наступне, суд зазначає наступне.

Відповідно до Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №460 (далі - Порядок 460):

військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Суд встановив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2024 №318 позивачу була виплачена одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби відповідно до пункту 4 ХХХІІ наказу Міністерства Оборони України "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" в сумі 5560,23 грн.

За приписами частин першої третьої статті 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

У силу частини четвертої статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 15 Закону України від 20.11.1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачено виплату військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Так, судом було встановлено, що відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.11.2024 №370 позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний рік служби в сумі 16681,87 грн.

Виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 4% за кожен календарний місяць служби та одноразової грошової допомоги в розмірі 50% за кожен повний календарний рік служби підтверджується платіжною інструкцією від 12.11.2024 №2523 на суму 16435,78 грн. (призначення платежу - грошове забезпечення за листопад 2024), відомістю про розподіл витрат від 13.11.2024 на загальну суму 16435,78 грн. (призначення - грошове забезпечення-одноразова грошова допомога при звільненні, індексація ГЗ за 01.08.2024) та відомістю про розподіл витрат від 27.09.2024 на суму 25925,49 грн. (призначення - грошове забезпечення-грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2023 та 2024 роки; одноразова грошова допомога при звільнені).

Отже суд доходить до висновку, що оскільки відповідач після звільнення позивача з військової служби виплатив вищезазначені одноразові грошові допомоги при звільненні позивачу, то позовні вимоги у цій частині також задоволенню не підлягають, оскільки право позивача на відповідні виплати є поновленим з боку відповідача.

Щодо позовних вимог в частині невиплати компенсації за неотримане речове майно, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).

Так, пунктами 2, 3 Порядку № 178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно з пунктами 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

На виконання пункту 1 статті 9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та з метою упорядкування речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України наказом Міністерства оборони України № 232 від 29.04.2016 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту» затверджено Норми забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період та Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період.

Відповідно до пункту 17 розділу III Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період мобілізовані звільняються в запас у тій формі одягу, що знаходилася в їх особистому користуванні, при цьому предмети речового майна, які не були видані (незалежно від причини), під час звільнення не видаються. За бажанням вони можуть звільнятися в запас у власному цивільному одязі.

Відповідно до пункту 29 розділу V вказаної Інструкції № 232 у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.

У свою чергу відповідно до абзацу 3 пункту 28 розділу ІІ Інструкції № 232 речове майно особистого користування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається у власність.

Таким чином, єдиною категорією військовослужбовців, яким речове майно, видане у особисте користування видається у власність, є військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом. Інші категорії військовослужбовців, зокрема ті, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації в особливий період, отримують предмети речового майна у користування (носіння).

Як встановлено судом, позивача було призвано на військову службу за мобілізацією, про що власне зазначено в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.08.2024 №252.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в особливий період при звільненні військовослужбовців з військової служби, які її проходили за призовом під час мобілізації, не передбачено видачу неотриманого речового майна особистого користування, та, як наслідок, відповідна грошова компенсація не виплачується.

Отже, за наведених вище підстав в позивача відсутнє право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно. Відтак і в цій частині заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За змістом положень статей 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року (пункт 29) статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Також суд враховує Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином, системно проаналізувавши приписи законодавства України та надавши оцінку наявним у справі доказам та ключовим доводам сторін, суд доходить до переконання, що заявлений адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, понесення сторонами судових витрат які б підлягали розподілу при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 23.10.25.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович