Справа № 300/5685/25
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/5685/25 пров. № А/857/36619/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 300/5685/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Івано-Франківської області про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

місце ухвалення судового рішення м. Івано-Франківськ
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанції
дата складання повного тексту рішенняне зазначена

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року повернуто позовну заяву у справі № 300/5685/25.

Не погоджуючись з такою ухвалою позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати.

В доводах апеляційної скарги позивач вказує, що суд при винесенні названої ухвали порушив норми процесуального права та закрив доступ позивачу до суду.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлявся шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу зазначену позивачем, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази, однак рекомендоване поштове відправлення повернулося неврученим.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КАС України учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За приведених обставин, позивач вважається повідомленим по розгляд апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на ухвалу, зазначену у п.3 ч.1 ст.294 КАС України, суд апеляційної інстанції з урахуванням ч.2 ст.312 КАС України здійснює розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з адміністративним позовом з пропуском строку звернення до суду. У заяві про поновлення строку звернення до суду, позивачем не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом. У зв`язку із відсутністю належного обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду, позивачем не виконано вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху в частині подання обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин пропуску строку, разом з доказами поважності причин його пропуску.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Івано-Франківської області, Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.08.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Івано-Франківської області, Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - повернуто позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно із частиною шостою статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (частина 2 статті 44 КАС України).

Відповідно до ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Велика Палата Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року справа № 990/139/23.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

Судом встановлено, що звернувшись 12.08.2025 року до суду з позовною заявою про зобов`язання відповідача вчинити дії адміністративної процедури по скаргам позивача: скарга №35 від 04.03.24 року, скарга №36 від 04.03.24 року, скарга №257 від 02.12.24 року, скарга №273 від 02.12.24 року, скарга №258 від 02.12.24 року, скарга №13 від 08.01.25 року, скарга №254 від 26.11.24 року, скарга №268 від 09.12.24 року, а також стягнення моральної шкоди, позивач пропустив строк звернення до суду з відповідним позовом в становлений ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України, позаяк позивач знав що продовж тривалого проміжку часу не отримав задоволення вимог поданих ним скарг.

З матеріалів справи убачається, що позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом з посиланням на те, що позивач дізнався про те, що відповідач не розглядає вищезазначені скарги, лише 12.08.2025 року.

Натомість колегією суддів ураховано, що Законом України «Про звернення громадян» встановлено різні граничні строки для розгляду скарг, зокрема: за загальними правилами до одного місяця від дня надходження, а для звернень, що не потребують додаткового вивчення, невідкладно, але не пізніше 15 днів. Якщо питання порушене у зверненні неможливо вирішити в місячний термін, його розгляд може бути продовжений, але загальний строк вирішення не може перевищувати 45 днів.

Отож недотримавши відповідного рішення за результатом розгляду поданої скарги, позивач принаймні по закінченню максимального терміну 45 днів мав змогу та міг дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів в частині, яка стосується не забезпечення розгляду відповідачем поданих скарг.

Відтак доводи позивача на те, що він дізнався про те, що відповідач не розглядає вищезазначені скарги, лише 12.08.2025 року, жодним чином не підтверджує, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів.

Крім того колегія суддів зазначає, що приведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду не є поважними причинами для поновлення пропущеного строку, позаяк не вказують на наявність об`єктивних, непереборних обставин, які не залежали від волі позивача та які унеможливлювали своєчасне вчинення ним процесуальної дії щодо звернення до суду з цим позовом в найближчий проміжок часу після закінчення 45 денного терміну розгляду поданих ним скарг та протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів.

При цьому колегія суддів зазначає, що позивач не довів, а суд не встановив існування об`єктивних перешкод для своєчасного звернення позивача з цим позовом до суду, таких як: тривала хвороба, перебування на стаціонарному лікуванні, реабілітації, а також обставини, пов`язані із запровадженням воєнного стану, через які позивач був позбавлений можливості звернутися до суду у визначений законом строк, підтверджених відповідними доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у зв`язку із відсутністю належного обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду, позивачем не виконано вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху в частині подання обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин пропуску строку, разом з доказами поважності причин його пропуску.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 300/5685/25 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення. Порядок, строки та підстави подання касаційної скарги на ухвалу суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос