Справа № 420/31867/25
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
22 жовтня 2025 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Катаєва Е.В., вивчивши адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в періоди з 16 липня 2022 року по 28 березня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, компенсації невикористаної щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільнені визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 р., Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2023 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 16 липня 2022 року по 28 березня 2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, компенсації невикористаної щорічної основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільнені, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на; 01.01.2022 р., Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2023 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
Ухвалою суду від 22.09.2025 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.
Залишаючи позов без руху, суд виходив із того, що позов не відповідає вимогам ст.161 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, крім іншого, чи відповідає заява вимогам, встановленим ст.ст.160, 161, 172 цього Кодексу.
Згідно з ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Позивач подав до суду заяву, у якій просив поновити строк звернення, в обґрунтування чого зазначив про те, що з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії ч.1 ст.233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
Позивач наголошував, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині позовних вимог за період з 19.07.2022 року по 20.05.2023 року) слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).
Дослідивши подану заяву, суд дійшов висновку про неповажність заявлених причин пропуску строку, враховуючи наступне.
Так судова палата дійшла висновку, що якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: - правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); - у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).
Відповідно до п.п.4.3 п.4 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 №280 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 22.04.2021 №104), начальник фінансового органу під час зняття військовослужбовців з грошового забезпечення повинен забезпечити їх належним грошовим забезпеченням і не пізніше дня остаточного розрахунку з військовослужбовцем видати грошовий атестат про здійснені виплати та утримання в порядку, установленому цими Правилами.
Згідно з п.п.11.1 п.11 Правил грошовий атестат видається військовослужбовцю військовою частиною, в якій він перебуває на грошовому забезпеченні, у випадку, зокрема: вибуття до нового місця служби (навчання) з виключенням зі списків особового складу військової частини; звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби).
Отже, під час зняття військовослужбовця з грошового забезпечення з ним має бути проведений повний розрахунок грошового забезпечення та виданий грошовий атестат. Саме з дати вручення грошового атестату пов`язується строк звернення до суду з цим позовом.
Оскільки за позицією Верховного Суду саме з дати вручення грошового атестата обчислюється тримісячний строк звернення до суду у цій категорії справ (щодо періоду після 19.07.2022 року), вказані обставини впливають на дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом щодо періоду з 19.07.2022 по 28.03.2023 року.
Натомість позивач не заявив обставини та не надав докази на підтвердження дати вручення йому грошового атестату на підтвердження заявлених ним обставин в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом.
При цьому, судом встановлено, що позивач вже двічі звертався до Одеського окружного адміністративного суду з тотожними позовами.
При цьому, позивач не оскаржив зазначені ухвали суду, а вирішив подати новий позов до того самого відповідача, з тих самих обставин та з тим самим предметом позову.
Таким чином, позивачу необхідно було подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом із зазначенням інших причин поважності його пропуску, а саме об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.
Ухвалою суду від 22.09.2025 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.
Представниця позивача адвокат Єрьоміна В.А. подала до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення, у якій зазначила, що на спірні правовідносини строки звернення до суду не застосовуються, оскільки охоплюють період з 19.07.2022 до 19.05.2023 року.
Зазначила, що Верховний Суд у постанові від 28.09.2023 у справі №140/2168/23 дійшов висновку, що дія частини 1 статті 233 КЗпП України (в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX) поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією норми законної сили.
Крім того в силу приписів пункту 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України строк на звернення до суду з позовами щодо нарахування та виплати (стягнення) належної заробітної плати, в тому числі й у відносинах публічної служби, був продовжений до завершення карантину, тобто до 30 червня 2023 року.
Дослідивши подану заяву, суд дійшов висновку про неповажність заявлених причин пропуску строку, враховуючи наступне.
Разом з цим відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року №211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року №651).
Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.
У справі ж, що розглядається, на момент звернення позивача до суду 18.09.2025 року з позовом про виплату грошового забезпечення, зокрема за період з 19 липня 2022 року по 28 березня 2023 року, в Україні діяв карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а тому відлік тримісячного строку звернення до суду з цим позовом в частині спірних вимог, розпочався 01 липня 2023 року.
Проаналізувавши доводи позивача, покладені в основу причин пропуску строку звернення, суд дійшов висновку про їх неповажність.
Суд вважав необхідним залишити адміністративний позов без руху та надати позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду, та роз`яснює, що недоліки повинні бути усунуті шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом із зазначенням інших причин поважності його пропуску.
Ухвалою суду від 30.09.2025 року позов залишено без руху, продовжено строк на усунення недоліків позову.
На виконання ухвали суду представниця позивача подала заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом, в якій просила врахувати обставини, що об`єктивно перешкоджали позивачу звернутися до суду раніше. Зокрема, відповідно до витягу з наказу про звільнення, долученого до матеріалів справи, позивача було звільнено з військової служби у зв`язку з наявністю у нього дружини, яка є особою з інвалідністю. У зв`язку з цим після звільнення позивач був вимушений зосередити свої зусилля на забезпеченні догляду та належної підтримки дружини, що потребувало значних фізичних, психологічних та часових ресурсів. Така ситуація фактично унеможливлювала оперативне вирішення правових питань та подання позову до суду раніше.
Також представниця зазначила, що на час попередніх звернень до суду позивач не володів достатніми доказами для належного підтвердження поважності причин пропуску строку звернення. Саме тому він був змушений повторно подати позовну заяву, вже належно обґрунтувавши поважність причин пропуску процесуального строку та надавши відповідні документи.
Розглянувши подану заяву представниці позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що наведені у ній обставини не можуть бути визнані поважними причинами пропуску встановленого законом строку. Посилання сторони позивача на те, що після звільнення з військової служби позивач був змушений приділяти значну увагу догляду за дружиною, яка є особою з інвалідністю, не підтверджує наявність об`єктивних, непереборних перешкод для своєчасного звернення до суду. Суд вважає, що такі обставини не позбавляють особу можливості реалізувати своє право на судовий захист, зокрема шляхом подання позову у межах передбачених законом строків.
При цьому, позивач уже двічі звертався до Одеського окружного адміністративного суду з аналогічними позовними вимогами, тотожними за предметом і підставами тим, які заявлені у цій справі. Це свідчить про те, що після звільнення він мав фактичну можливість подати позов та реалізувати своє право на судовий захист, а тому твердження про наявність об`єктивних перешкод є безпідставними.
У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що наведені у заяві позивача причини пропуску строку звернення до суду є неповажними, а обставини, на які він посилається, не свідчать про наявність дійсних, істотних або непереборних перешкод, що унеможливлювали б подання позову в межах встановленого процесуального строку.
Жодних інших підстав, а саме об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду, які не залежали від волевиявлення позивачки та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строк - позивачем у заяві не заявлено.
Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно з ч.5,6,8 ст.169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення. Копія позовної заяви залишається в суді. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом
При таких обставинах в силу п.9 ч.4 ст.169 КАС України позов підлягає поверненню.
Керуючись ст.169 КАС України, суд,-
У Х В А Л И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - повернути позивачу без розгляду.
Роз`яснити позивачу що повернення позовної заяви не позбавляє її права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом
Ухвала набирає законної сили у порядку ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. ст. 293-295 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва