Справа № 640/12420/21
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БРЕНДКОМ» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БРЕНДКОМ» (далі позивач, ТОВ «БРЕНДКОМ», Товариство) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі відповідач, ГУДПС у м. Києві, Головне управління), у якому просить:

визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 14.12.2020 № 1 (форма «С») про сплату 500000,00 грн грошових зобов`язань;

визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 14.12.2020 № 1 (форма «ПС») про сплату 40800,00 грн штрафних санкцій.

Позовні вимоги мотивує тим, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті за результатами проведеної відносно Товариства фактичної перевірки з питань дотримання вимог чинного законодавства, яке регулює придбання, зберігання та реалізацію пального, оформленої актом фактичної перевірки від 09.11.2020 № 863/Ж5/26-15-07-01- 05/35531293, в якому зроблені помилкові та такі, що не відповідають дійсності висновки контролюючого органу про порушення позивачем частини першої статті 15 Закону України 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у вигляді зберігання пального без наявності ліцензії на право зберігання пального, пунктів 44.1, 44.6 статті 44, пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України у вигляді не надання посадовим особам контролюючого органу документів під час перевірки та пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, пункту 8.4 розділу VIII «Порядку обліку платників податків і зборів» у вигляді не своєчасного подання повідомлення за формою №20-ОПП по 41 об`єкту, пов`язаному з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.

Вказує, що контролюючим органом безпідставно не враховано те, що Товариство здійснює діяльність з надання послуг з вантажного перевезення власним та орендованим вантажним автотранспортом, однак не зберігає пальне, оскільки заправка автомобілів здійснюється наливом з колонки у постачальника на заправці або з оснащеного лічильником бензовозу постачальника пального на стоянці автомобілів, яка знаходиться за адресою: Київська обл., с. Піщана, Білоцерківського району, вул. Автовокзальна, б. 3, де і здійснюється заправка автомобілів для власних потреб безпосередньо у паливні баки.

Заперечує позивач й висновки контролюючого органу про не надання документів, аргументуючи це тим, що Товариством надано усі документи. які вимагались особами, що проводили перевірку, про що свідчить значний за обсягом перелік наданих документів, наведений в самому ж акті перевірки.

Також позивач посилається на недотримання процедури проведення фактичної перевірки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за вказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» визначено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.

На підставі Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, акту приймання-передачі від 29.01.2025, розпорядження керівника апарату Одеського окружного адміністративного суду №1 від 03.02.2025 «Про здійснення реєстрації та автоматизованого розподілу судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва» та протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 28.03.2025, головуючим суддею у справі № 640/12420/21 визначено суддю Пекного А.С.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 02.04.2025 цю адміністративну справу прийнято до провадження та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Замінено відповідача - Головне управління ДПС у м. Києві () на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Ухвалою від 18.04.2025 продовжено ГУ ДПС у м. Києві установлений ухвалою від 02.04.2025 строк для подання відзиву на позовну заяву на п`ять робочих днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою від 29.04.2025 продовжено Головному управлінню ДПС у м. Києві процесуальний строк для подання доказів на десять робочих днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Відповідачем 02.05.2025 подано відзив, у якому він заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно, на підставі належним чином встановлених фактичною перевіркою обставин порушення позивачем вимог частини першої статті 15 Закону України 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», пунктів 44.1, 44.6 статті 44, пункту 85.2 статті 85, пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України та пункту 8.4 розділу VIII «Порядку обліку платників податків і зборів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588.

Позивачем 05.06.2025 подано відповідь на відзив разом із заявою про поновлення строку на її подання.

Ухвалою від 06.06.2025 поновлено Товариству строк для подання відповіді на відзив.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.

Як встановлено судом, ТОВ «БРЕНДКОМ» зареєстроване як юридична особа, ідентифікаційний код 35531293, місцезнаходження: 01025, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 7, офіс №1.

Основним видом господарської діяльності ТОВ «БРЕНДКОМ» є код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний).

Іншими видами економічної діяльності є: код КВЕД 25.11 Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій; код КВЕД 25.99 Виробництво інших готових металевих виробів, н. в. і. у.; код КВЕД 43.21 Електромонтажні роботи; код КВЕД 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; код КВЕД 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; код КВЕД 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; код КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; код КВЕД 47.30 Роздрібна торгівля пальним; код КВЕД 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; код КВЕД 59.11 Виробництво кіно- та відеофільмів, телевізійних програм; код КВЕД 62.01 Комп`ютерне програмування; код КВЕД 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н. в. і. у.; код КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; код КВЕД 73.11 Рекламні агентства; код КВЕД 73.12 Посередництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації; код КВЕД 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; код КВЕД 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель.

Крім того, Товариство орендує нежитлове приміщення площею 700 кв.м. за адресою: Київська обл., с. Піщана. Білоцерківського р-н, вул. Автовокзальна, буд. 3 на підставі укладеного з Приватним підприємством «К-А-Н» як орендодавцем договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2019, а також орендує нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 8, кім. 319.

Товариство має у власності транспортні засоби: спеціалізовані вантажні сідлові тягачі, спеціалізовані напівпричіпи-контейнеровози, легковий автомобіль.

Крім того, позивач орендує для здійснення господарської діяльності напівпричіп-бортовий-тентований, спеціалізовані вантажні сідлові тягачі та спеціалізовані напівпричіпи-контейнеровози.

Для заправки зазначених транспортних засобів позивач купляє пальне на підставі договорів купівлі-продажу та поставки нафтопродуктів № 31/08/17-1 від 31.08.2017, № 11/08-20 від 11.08.2020, № 102/02-ВД від 26.02.2020, № 28/09-17 від 18.09.2017, № 222 від 13.08.2018, № 0706-19/1-СК від 07.06.2019, № 01/09-18 від 01.09.2018, № 20 від 087.02.2019.

У період з 28.10.2020 по 06.11.2020 Головним управлінням ДПС у Київській області згідно з наказом Головного управління ДПС у Київській області від 26.10.2020 №7689 проведена фактична перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «БРЕНДКОМ» з питань дотримання вимог чинного законодавства, яке регулює придбання, зберігання та реалізацію пального.

За висновками перевірки, оформленої актом від 09.11.2020 № 863/Ж5/26-15-07-01- 05/35531293, контролюючим органом встановлено:

зберігання пального за адресою: м.Київ, вул. Володимирська, 7 оф.1 та Київська обл., с. Піщана, Білоцерківського району, вул. Автовокзальна, б. 3, без наявності ліцензії на право зберігання пального, чим порушено вимоги частини першої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»;

в порушення пунктів 44.1, 44.6 статті 44, пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України посадовим особам контролюючого органу не надано документів під час перевірки;

в порушення пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, пункту 8.4 розділу VIII затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 «Порядку обліку платників податків і зборів» ТОВ «БРЕНДКОМ» не своєчасно подано повідомлення по 41 об`єкту за формою №20- ОПП, пов`язаних з оподаткування або через які провадиться діяльність про відкриття до ДПС за формою № 20-ОПП.

Щодо зберігання пального висновки контролюючого органу засновані на тому, що згідно Єдиного реєстру акцизних накладних - 2019, TOB «НК ПРЕМІУМ РЕСУРС» в адресу ТОВ «БРЕНДКОМ» складено 05.09.2020 та зареєстровано 08.09.2020 акцизну накладну №163 з номенклатурою товару Важкі дистиляти (газойлі) (код УКТ ЗЕД ) в загальному обсязі 30 336,36 літрів, адреса отримання пального зазначено: м. Київ, вул. Володимирська, 7. Згідно з видатковою накладною №117 від 05.09.2020 та ТТН №05/01 від 05.09.2020 ТОВ «БРЕНДКОМ» здійснило придбання 05.09.2020 Дизельного палива ДТ-Л-К5 за кодом УКТ ЗЕД у TOB «НК ПРЕМІУМ РЕСУРС» (код 41069949) кількістю 30 465 літрів, яке було розвантажено за адресою: Київська обл., с. Піщана, Білоцерківського району, вул. Автовокзальна, буд. 3. На підтвердження використання (заправки автомобілів з бензовозу) 05.09.2020 Дизельним паливом ДТ-Л-К5, ТОВ «БРЕНДКОМ» до перевірки не надано підтверджуючі документи, а саме: - шляхові листи, які б свідчили про наявність автомобілів на місці заправки, подальший рух автотранспорту за маршрутом, наявність палива на початок та кінець маршруту; - товарно-транспортні накладні, акти замовлення автоперевезення, які б підтверджували використання автотранспорту 05.09.2020 в господарській діяльності товариства; - підтвердження наявності у бензовозу постачальника сертифікованого лічильника та обладнання для заправки з автоцистерни до баків автомобілів пальним; - договорів зберігання пального; - ТОВ «БРЕНДКОМ» не надано до перевірки оборотно-сальдові відомостей по рахунках 203 за період з 01.07.2019 по 06.11.2020. Ненадання цих документів зафіксовано відповідним актом від 06.11.2020 №677/Ж5/26-15-07-01-05. Проаналізувавши надану Товариством документацію, особи, які проводили перевірку виснували, що перевіркою встановлено неможливість заправки 05.09.2020 з автоцистерни до баків автомобілів пальним в придбаному обсязі 30 465 літрів, тому оскільки ТОВ «БРЕНДКОМ» за даними Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання не отримувало ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, то відповідно воно допустило зберігання пального за адресою: м.Київ, вул. Володимирська, 7 оф.1 та Київська обл., с. Піщана, Білоцерківського району, вул. Автовокзальна, б. 3, без наявності ліцензії на право зберігання пального.

Також в акті зазначено, що ТОВ «БРЕНДКОМ» 06.11.2020 не своєчасно подано повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність до органів Державної фіскальної служби за формою № 20-ОПП, встановленою Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.04.2014 року № 462), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.05.2014 за № 503/25280.

Відповідачем складено акт про ненадання документів №677/Ж5/26-15-07-01-05 від 06.11.2020, відповідно до якого Товариством на запит від 04.11.2020не надано таких документів: шляхових листів, які б свідчили про наявність автомобілів на місці заправки, подальший рух автотранспорту за маршрутом, наявність палива на початок та кінець маршруту; товарно-транспортних накладних, актів замовлення автоперевезення, які б підтверджували використання автотранспорту 05.09.2020 в господарській діяльності товариства; підтвердження наявності у бензовозу постачальника сертифікованого лічильника та обладнання для заправки з автоцистерни до баків автомобілів пальним; - договорів зберігання пального; оборотно-сальдових відомостей по рахунках 203 за період з 01.07.2019 по 06.11.2020.

Позивачем 30.11.2020 подано заперечення на акт перевірки.

Відповідач висновком від 09.12.2020 №119/26-15-07-01-05 залишив висновки акту перевірки без змін, а заперечення позивача без задоволення.

Надалі відповідачем 14.12.2020 прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ 1 (форма «С»), згідно з яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 500000,00 грн за порушення статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»;

№ 1 (форма «ПС») згідно з яким до позивача на підставі пункту 117.1 статті 117 Податкового кодексу України застосовано штрафні санкції у розмірі 40800,00 грн за порушення пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, пункту 8.4 розділу VIII затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 «Порядку обліку платників податків і зборів».

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

При вирішенні цього спору суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначені Законом № 481/95-ВР.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі - Закон № 481/95-ВР) (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - так само) оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Частиною сьомою статті 15 Закону № 481/95-ВР встановлено річну плату за ліцензії на право зберігання пального у розмірі 780 гривень.

Згідно з частинами восьмою, десятою, шістнадцятою, дев`ятнадцятою та двадцять першою статті 15 Закону № 481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.

Відповідно до приписів пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковим правопорушенням є протиправне діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Частиною першою статті 17 Закону № 481/95-BP встановлено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до частини другої статті 17 вищевказаного Закону до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500 000 гривень.

Верховний Суд у постанові від 31 травня 2020 року у справі № 540/4291/20 вже сформулював висновок щодо застосування норм статті 15 Закону № 481/95-ВР у подібних правовідносинах. Верховний Суд, застосувавши норми зазначеної статті, якими врегульовано порядок отримання ліценції на зберігання пального, у взаємозв`язку з нормами підпунктів 14.1.6, 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, виснував, що зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу. Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального має ознаки, які згідно з нормами ПК України виключають кваліфікацію його як «акцизний склад» та/або «акцизний склад пересувний», у суб`єкта господарювання немає обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.

Таким чином, для встановлення в діях суб`єкта господарювання складу такого правопорушення, як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, встановленню підлягають обставини, зокрема щодо місця та способу зберігання пального, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини щодо використання пального.

Сам по собі факт наявності «на балансі» у суб`єкта господарювання невикористаного пального не є достатньою підставою для його оцінки як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії.

Такий само висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 24 жовтня 2024 року у справі № 280/8788/21.

Відповідно до підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Згідно із статтею 15 Закону №481/95-ВР ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

-документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

-акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

-дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження.

Таким чином, згідно вказаних норм, чинним законодавством України передбачено обов`язок суб`єкта господарювання щодо отримання ліцензії на право зберігання пального для стаціонарних цистерн/ємностей, які мають фактичне місцезнаходження.

При цьому, Закон №481/95-ВР не містить вказівки на те, що пальне повинно зберігатися виключно у стаціонарних ємностях для зберігання пального; не визначає граничний об`єм пального чи обмежень по строку, з якого починається «зберігання пального»; саме по собі зберігання пального не є підставою для реєстрації акцизного складу, оскільки вимагає певного обсягу пального.

У цьому спірному випадку, посилаючись на поставку Товариством з обмеженою відповідальністю «НК ПРЕМІУМ РЕСУРС» позивачу пального загальним обсягом 30 465 літрів згідно видаткової накладної №117 від 05.09.2020 та товарно-транспортної накладної №05/01 від 05.09.2020, відповідач стверджує про те, що ТОВ «БРЕНДКОМ» зберігало дизельне пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального, оскільки не могло спожити стільки палива.

Позивач, в свою чергу, зазначав, що придбане пальне 05.09.2020 було залите до паливних баків 18 вантажних автомобілів, які мають значну місткість до 1000 літрів і більше в кожному автомобілі, а також суттєві витрати палива в середньому до 60 літрів на 100 км. Ці транспортні засоби завантажились у с. Мена Чернігівської області та розвантажились у м. Южне Одеської області. Прямуючи до місця розвантаження, транспортні засоби були дозаправлені з належного ТОВ «НК ПРЕМІУМ РЕСУРС» бензовозу у м. Біла Церква Київської області та тим самим поставлене пальне 30 465 літрів було повністю спожите.

Однак будь-яких доказів у спростування вказаних обставин, а також наявності у ТОВ «БРЕНДКОМ» стаціонарних або пересувних цистерн/ємностей, які б відповідали визначенню «акцизний склад» та/або «акцизний склад пересувний» відповідач до суду не надав та й в акті фактичної перевірки не зазначив.

При цьому в Акті перевірки Головне управління зазначило, що місце зберігання пального ним не встановлено. Поряд з цим в Акті перевірки не відображено і спосіб його зберігання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей).

Таким чином, висновок контролюючого органу про порушення позивачем приписів статті 15 Закону №481/95-ВР ґрунтується виключно на обставинах придбання позивачем пального, а не його зберігання.

Враховуючи, що у спорах про правомірність застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії основним і вирішальним предметом доказування є підтвердження або спростування обставин саме факту здійснення суб`єктом господарювання діяльності зі зберігання пального, а не його придбання, суд вважає, що невстановлення під час фактичної перевірки обставин здійснення позивачем діяльності зі зберігання пального, часу цієї діяльності та місця, у якому пальне зберігалося, унеможливлює визнання правомірним застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності ліцензії.

За таких обставин суд, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 14.12.2020 № 1 (форма «С») є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 14.12.2020 № 1 (форма «ПС»), яким до позивача на підставі пункту 117.1 статті 117 Податкового кодексу України застосовано штрафні санкції у розмірі 40800,00 грн за порушення пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, пункту 8.4 розділу VIII затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 «Порядку обліку платників податків і зборів», то суд зазначає таке.

За змістом акту перевірки, контролюючим органом встановлено, що позивачем не своєчасно подано повідомлення про 41 об`єкт оподаткування за формою № 20-ОПП, встановленою Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.04.2014 року № 462), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.05.2014 за № 503/25280.

Слід відмітити, що позивач протягом судового розгляду не зазначив жодного доводу на спростування такого висновку відповідача та не надав з цього приводу ніяких доказів.

У тому числі позивач не спростовує наявності цих об`єктів та їх статус саме як об`єктів оподаткування, як не заперечує і свого обов`язку подавати повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

За правилами, встановленими пунктом 63.3 статті 63 Податкового кодексу України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, може прийняти рішення про зміну основного та неосновного місця обліку великого платника податків, у тому числі визначити, що облік такого платника податків здійснює територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, який здійснює супроводження великих платників податків, та його структурні підрозділи в разі створення.

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.

Відповідно до Податкового кодексу України з метою використання єдиної раціональної методики обліку платників податків і зборів у контролюючих органах був розроблений Порядок №1588.

Абзацом другим пункту 1.4 розділу І Порядку №1588 передбачено, що платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцями обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку.

Згідно з пунктом 8.1 розділу VIII Порядку №1588 (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податків зобов`язаний повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючий орган за основним місцем обліку у порядку, встановленому цим розділом.

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України (пункт 8.2 розділу VIII Порядку №1588).

Якщо у платника податків відбувається реєстрація, створення чи відкриття об`єкта оподаткування на території адміністративно-територіальної одиниці, де він не перебуває на обліку, то такий платник податків зобов`язаний стати на облік за неосновним місцем обліку у контролюючому органі за місцезнаходженням такого об`єкта у порядку, визначеному розділом VII цього Порядку (пункт 8.3 розділу VIII Порядку №1588).

Абзацом першим пункту 8.3 розділу VIII Порядку №1588 передбачено, що повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Пунктом 117.1 статті 117 Податкового кодексу України встановлено, що неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.

Застосовуючи наведені норми права, Верховний Суд у постанові від 21 липня 2020 року (справа №826/14197/17) дійшов висновку, що платник податків зобов`язаний подавати повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою 20-ОПП кожного разу після реєстрації, створення чи відкриття нових об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.

Основною метою запровадження форми №20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо). При цьому до 01 січня 2011 року суб`єкти господарювання не були зобов`язані подавати інформацію про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, до податкових органів, у зв`язку з чим останні не мали повної інформації про наявні до указаної дати об`єкти оподаткування у платників податків.

Водночас із набранням чинності пунктом 63.3 статті 63 Податкового кодексу України у всіх без виключення платників податків виник обов`язок із надання контролюючому органу повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність. Суд також враховує, що чинним законодавством не передбачено терміну, протягом якого необхідно було подати таке повідомлення щодо об`єктів, створених, відкритих чи зареєстрованих до 2011 року (на відміну від десятиденного строку, встановленого пунктом 8.3 розділу VIII Порядку №1588 у випадку реєстрації, створення чи відкриття відповідних об`єктів оподаткування).

Відповідно до пункту 111.5 статті 111 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на час проведення податкової перевірки) триваюче правопорушення - безперервне невиконання норм цього Кодексу платником податків, який вчинив певні дії чи допустив бездіяльність і не вчиняв подальших дій для його усунення до моменту виявлення такого правопорушення контролюючим органом.

Згідно з пунктом 113.3 статті 113 Податкового кодексу України у разі вчинення платником податків двох або більше порушень іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо.

Відтак, невиконання платником податків такого обов`язку є підставою для притягнення відповідальності згідно з пунктом 117.1 статті 117 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене та й на те, що позивачем не зазначено, які його права, свободи чи інтереси порушено податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС у м. Києві від 14.12.2020 № 1 (форма «ПС») і не наведено обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням таких його прав, свобод, інтересів, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 14.12.2020 № 1 (форма «С»).

В решті позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат здійснюється за правилами статті 139 КАС України та Закону України «Про судовий збір» з урахуванням частки задоволених позовних вимог майнового характеру.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 257-262 КАС України, суд

вирішив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «БРЕНДКОМ» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві податкове повідомлення-рішення від 14.12.2020 № 1 (форма «С») про застосування до товариства з обмеженою відповідальністю «БРЕНДКОМ» штрафних санкцій в сумі 500 000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БРЕНДКОМ» (01025, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 7, офіс №1, ) судові витрати із сплати судового збору в сумі 7500,00 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний