Справа № 300/6150/24
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/6150/24 пров. № А/857/6835/25 № А/857/6837/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Затолочного В.С., Іщук Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року та на додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року, ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження суддею Главачем І.А. у м.Івано-Франківську у справі №300/6150/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ :

09 серпня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 23.05.2024 за №47 про відмову у перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 з 23.05.2024;

- зобов`язати зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди пою військової служби з 04.11.1973 по 10.11.1975, періоди роботи з 01.01.1992 по 01.04.1912, з 01.04.1992 по 11.02.1993, з 15.02.1993 по 01.02.1995, з 01.08.2001 по 28.12.2008, з 09.05.2010 по 13.10.2010, з 25.11.2010 по 17.04.2019 на території російської федерації;

- зобов`язати зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу період роботи в районі Крайньої Півночі з 08.12.1977 по 01.01.1991 на пільгових умовах, як один рік роботи у вказаний період часу за один рік та шість місяців;

- зобов`язати провести з 23.05.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням військової служби з 04.11.1973 по 10.11 1975, з урахуванням стажу роботи з 01.01.1992 по 01.04.1992, з 01.04.1992 по 11.02.1993, з 15.02.1993 по 01.02.1095, з 01.08.2001 по 28.12.2008, з 09.05.2010 по 13.10.2010, з 25.11.2010 по 17.04.2019 на території російської федерації, з урахуванням стажу з 08.12.1977 по 01.01.1991 в районі Крайньої Півночі на пільгових умовах, як один рік роботи в указаний період у районі Крайньої Півночі за один рік та шість місяців, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати провести з 23.05.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , врахувавши заробітну плату згідно Довідки про заробітну плазу за 1986-1990 роки від 01.08.2005 за №24-8-10-132, виданої Оротуканським заводом гірського устаткування на ім`я ОСОБА_1 , згідно Довідки про заробітну плату за період з 16.02.1993 по 01.02.1995 за №93, виданої Артель старателів «Майская» об`єднання «Северовостокзолото» на ім`я ОСОБА_1 , з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до загального страхового стажу періодів роботи з 08.12.1977 по 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, а також періоди роботи з 01.01.1992 по 01.04.1992, з 01.04.1992 по 11.02.1993, з 15.02.1993 по 01.02.1095, з 01.08.2001 по 28.12.2008, з 09.05.2010 по 13.10.2010, з 25.11.2010 по 17.04.2019 на території російської федерації, та не врахування заробітної плати згідно довідки від 01.08.2005 за №24-8-10-132, виданої Оротуканським заводом гірського устаткування та довідки про заробітну плату за №93, виданої Артель старателів «Майская» об`єднання «Северовостокзолото».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 23.05.2024 перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії, зарахувавши до загального страхового стажу періодів роботи з 08.12.1977 по 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, а також періоди роботи з 01.01.1992 по 01.04.1992, з 01.04.1992 по 11.02.1993, з 15.02.1993 по 01.02.1095, з 01.08.2001 по 28.12.2008, з 09.05.2010 по 13.10.2010, з 25.11.2010 по 17.04.2019 на території російської федерації, з урахуванням заробітної плати згідно довідки від 01.08.2005 за №24-8-10-132, виданої Оротуканським заводом гірського устаткування та довідки про заробітну плату №93, виданої Артель старателів «Майская» об`єднання «Северовостокзолото».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року доповнено абзац 2, 3 резолютивної частини рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 по справі №300/6150/24, а саме після періодів роботи з 01.01.1992 по 01.04.1992, з 01.04.1992 по 11.02.1993, з 15.02.1993 по 01.02.1095, з 01.08.2001 по 28.12.2008, з 09.05.2010 по 13.10.2010, з 25.11.2010 по 17.04.2019 на території російської федерації (які потрібно зарахувати до страхового стажу) - виразом «та період військової служби з 04.11.1973 по 10.11.1975».

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області оскаржило їх в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувані рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягають скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нові про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Тому на осіб, які працювали в російській федерації після 01 січня 1992 року, не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначенні/ перерахунку пенсії стажу роботи та заробітку на її території. Звертає увагу суду, що довідки № 173 від 17.08.2005 та № 24-8-10-132 від 01.08.2005 не містять печаток, а в довідці про заробітну плату відсутній підпис головного бухгалтера.

Оскаржуючи додаткове рішення, апелянт зазначає, що оскільки в трудовій книжці не зазначено дату видачі військового квитка, до того ж позивачем надано сканкопію однієї сторінки військового квитка, яка не містить повної інформації про службу в армії, тому даний період не підлягає зарахуванню.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційні скарги не скористався, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16.02.2024 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що визнається та не заперечується сторонами.

23.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про зарахування до страхового стажу періоди роботи після 1991 року в російської федерації та заробітної плати за періоди з 01.12.1986 по 31.12.1991.

Надалі, відповідач провів перерахунок пенсії позивача 23.05.2024, рішення №47 про перерахунок (вид перерахунку: МП, До призначення, сплата внесків (абз.2 п.4.3 Порядку №22-1) (масовий)) (а.с.86).

ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, розглянувши звернення позивача, листом від 17.06.2024 №5741-4406/Б-02/8-0900/24 повідомило, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи/служби, згідно з трудовою книжкою від 30.07.1972 та вкладкою до неї НОМЕР_1 :

з 04.11.1973 по 10.11.1975 служба в радянській армії, оскільки в трудовій книжці не зазначено дату видачі військового квитка, яка не містить повної інформації про службу в армії;

з 01.01.1992 по 01.04.1992 робота у Виробничому кооперативі "Ескіз" (на території росії);

з 01.04.1992 по 11.02.1993 робота на Оротуканському заводі гірського устаткування Магаданської області (на території росії);

з 15.02.1993 по 01.02.1995 робота в Артєлі старатєлєй «Майская» об`єднання «Сєвєровостокзолто» (на території росії);

з 01.08.2001 по 28.12.2008 робта в муніципальному дитячому саду «Бруснічка» п. Оротукан (на території росії);

з 09.05.2010 по 13.10.2010 робота в ООО «Гєрба» (на території росії);

з 25.11.2010 по 17.04.2019 робота в АО «Руднік Каральвєєм» (на території росії).

До страхового стажу не враховано періоди роботи, згідно записів трудової книжки на території російської федерації, оскільки з 01.01.2023 російська федерація призупинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Окрім того, періоди роботи на території російської федерації враховуються по 31.12.1991.

До страхового стажу не враховано періоди роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі як один рік роботи за один рік та шість місяців роботи.

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими нормативно-правовими актами.

Строкові письмові трудові договори заявником не надавалися, а в трудовій книжці відсутня інформація щодо укладення договорів, їх терміни та користування пільгами.

Відповідно до статті 40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. В разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами.

Враховуючи викладене, для перерахунку пенсії ОСОБА_1 немає підстав.

Також, звернуто увагу, що довідки №173 від 17.08.2005 та №24-8-10-132 від 01.08.2005 не містять печаток, а в довідці про заробітну плату відсутній підпис головного бухгалтера.

Позивач, вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, звернувся до суду з даним адміністративними позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного рішення (далі Закон № 1058-IV).

Стаття 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає умови призначення пенсії за віком.

Відповідно до частини першої цієї статті особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років;

Пунктом 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV встановлено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Колегія суддів зазначає, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі №302/662/17-а, від 18 грудня 2018 року у справі №263/13671/16-а, від 10 січня 2019 у справі №352/1612/15а (2а/352/70/15), від 10 вересня 2019 року у справі №348/2208/16-а, від 18 червня 2020 року у справі №537/1415/17, від 27 липня 2022 року у справі №560/755/19, від 17 жовтня 2022 року у справі №592/5589/17.

Основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що згідно записів трудової книжки, що відповідачем не заперечується, позивач у спірні періоди, а саме з 08.12.1977 по 01.01.1991 працював на роботах в районах Крайньої Півночі, а саме в Магаданській області.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року, відповідно до якої Магаданська область відноситься до районів Крайньої Півночі.

Разом з тим, позивачем спірний період роботи підтверджено також й іншими документами, які надавались пенсійному органу, зокрема, довідками за №173 від 17.05.2005, за №66 від 26.10.2010, за №171-к від 05.09.1995, за №172-к від 05.09.1995 та випискою з особового рахунку застрахованої особи (а.с.46-58).

Отже, суд першої інстанції вірно виснував, що факт його роботи в районах Крайньої Півночі підтверджено всіма необхідними документами, зокрема, записами в трудовій книжці, архівними довідками.

Як наслідок, не зарахування пенсійним органом до загального страхового стажу позивача спірних періодів роботи в районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні є протиправним, оскільки періоди роботи з 08.12.1977 по 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі підлягають пільговому розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців.

Щодо вимог позивача про зарахування до страхового стажу роботи періодів роботи з 01.01.1992 по 01.04.1912, з 01.04.1992 по 11.02.1993, з 15.02.1993 по 01.02.1995, з 01.08.2001 по 28.12.2008, з 09.05.2010 по 13.10.2010, з 25.11.2010 по 17.04.2019 в російській федерації, апеляційний суд зазначає таке.

В розумінні положень статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення). Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно з статтею 7 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасників Угоди та членів їх сімей здійснюються відповідно до законодавства держави, на території якого вони проживають.

Всі видатки, пов`язані з здійсненням пенсійного забезпечення за вказаною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми договорами (стаття 3 вказаної Угоди).

Згідно з статтею 6 зазначеної Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якого з держав-учасниць, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди. Нарахування пенсій відбувається з заробітку (доходу) за період роботи, який зараховується в трудовий стаж.

Відповідно до статті 8 Угоди органи, які здійснюють пенсійне забезпечення в державах-учасницях Угоди, співпрацюють один з одним в порядку, визначеному договором між їх центральними органами.

Основні напрями співробітництва Сторін у галузі трудової діяльності та соціального захисту осіб (далі працівники) і членів їхніх сімей, які постійно проживають на території однієї з держав Сторін і провадять свою трудову діяльність на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності (далі роботодавці або наймачі) на території іншої держави Сторін відповідно до законодавства Сторони працевлаштування врегульовано Угодою про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994.

Відповідно до статті 9 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (і) двосторонніми угодами.

Згідно з положеннями статті 4 зазначеної Угоди кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для провадження трудової діяльності документи і завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку переклад їх державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

Відповідно до статті 7 зазначеної Угоди оподаткування трудових доходів працівників Сторони працевлаштування здійснюється в порядку та розмірах, встановлених законодавством Сторони працевлаштування. Сторони не допускають подвійного оподаткування зароблених працівниками коштів.

Таким чином, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність та відповідно до наданих державами-учасницями міжнародних угод документів на підтвердження наявності відповідного стажу.

Відповідно до статті 22 федерального закону №167-Ф3 від 15.12.2001 «Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації» передбачено, що страхувальники по відношенню до застрахованих осіб з числа іноземних громадян або осіб без громадянства, які тимчасово проживають на території російської федерації, а також іноземні громадяни та особи без громадянства які тимчасово перебувають на території російської федерації, сплачують страхові внески по тарифу, встановленому діючим федеральним законом для громадян російської федерації на фінансування страхової частини трудових (страхових) пенсій, незалежно від року народження вказаних застрахованих осіб.

Пунктом 1 статті 11 федерального закону російської федерації №400-ФЗ від 28.12.2013 передбачено, що в страховий стаж включаються періоди роботи або іншої діяльності, які виконуються на території російської федерації при умові, що за ці періоди нараховувались і сплачувались страхові внески в Пенсійний фонд російської федерації.

Отже, як законодавством України так і законодавством російської федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, з наступними змінами та доповненнями, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості (зазначені неповні чи неточні відомості) про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Так, як свідчать матеріали справи у позивача є в наявності трудова книжка від 30.07.1972 та вкладиш до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09.05.201(а.с. 15-21), які надані пенсійному органу при зверненні за призначенням пенсії та які містить усі необхідні записи, зокрема і про період роботи на території російської федерації у спірні періоди і, відповідно, підтверджує стаж роботи позивача протягом спірних періодів.

Колегія суддів звертає увагу, що жодних виправлень, підчищень тощо у трудовій книжці позивача немає, тобто позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться відповідні записи про спірні періоди роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.

Вказані записи у трудовій книжці скріплені і засвідчені підписами вповноважених осіб роботодавця та відповідними печатками, не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.

Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачем суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем для призначення пенсії за віком.

Ба більше, періоди роботи позивача з 01.01.1992 по 01.04.1912, з 01.04.1992 по 11.02.1993, з 15.02.1993 по 01.02.1995, з 01.08.2001 по 28.12.2008, з 09.05.2010 по 13.10.2010, з 25.11.2010 по 17.04.2019 в російській федерації додатково підтверджується довідкою №173 від 17.08.2005, довідкою №РК-05/44 від 10.04.2019, наказом №180-к від 04.04.2019, довідкою №66 від 26.10.2010, випискою з особового рахунку застрахованої особи, довідкою №04-02/414 від 29.01.2009, довідками про заробітну плату, трудовим договором №РК-260/10 від 25.11.2010, які наявні в матеріалах справи та надавались пенсійному органу.

Спірні правовідносини свідчать, що єдиною підставою для неврахування до страхового стажу позивача періодів роботи протягом 1992-2019 років є висновок пенсійного органу про те, що до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території російської федерації по 31.12.1991.

Згідно висновків суду першої інстанції, позивач підтвердив страховий стаж за спірний період належними доказами.

Щодо таких висновків суду, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, ст.13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписаної від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року та ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» (далі за текстом - Конвенція) встановлено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

01.12.2022 було прийнято Закон України № 2783-ІХ «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». 22.12.2022 названий закон опубліковано у газеті «Голос України» та 23.12.2022 цей закон набрав чинності.

Згаданий Закон передбачає: зупинення дії у відносинах з російської федерацією та республікою білорусь Конвенції та Протоколу до неї; вихід з зазначеної Конвенції та Протоколу до неї.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.84 Конвенції кожна Договірна Сторона може вийти з цієї Конвенції, направивши письмове повідомлення про це депозитарію за 12 місяців до закінчення поточного п`ятирічного терміну її дії. Мінська конвенція набрала чинності 19 травня 1994 року. Останнім днем чергового п`ятирічного періоду дії Конвенції для України є 18 травня 2024 року. З 19 травня 2024 року Конвенція буде вважатися припиненою для України у відносинах з усіма її сторонами. Після виходу України з Мінської Конвенції правове співробітництво у цивільних і кримінальних справах здійснюватиметься на підставі двосторонніх міжнародних договорів України з відповідними державами-учасницями Мінської конвенції та багатосторонніх міжнародно-правових інструментів, що діють в рамках Ради Європи, ООН, Гаазької конференції з міжнародного приватного права, чинних у відносинах з відповідними державами. За відсутності міжнародного договору співробітництво судів та інших компетентних органів у цивільних і кримінальних справах здійснюватиметься згідно з внутрішнім законодавством на основі принципу взаємності.

Таким чином, відповідно до цих норм права Україна продовжує бути учасницею і дотримуватись зобов`язань за Конвенцією щодо її учасників до настання терміну виходу України з Конвенції (зважаючи на те, що Конвенція була ратифікована Україною в жовтні 1994 року).

Однак, це правило не поширюється на відносини з російською федерацією та республікою білорусь, оскільки Законом України від 01.12.2022 №2783-ІХ було зупинено дію Конвенції у відносинах з цими країнами.

Отже, після набуття чинності Законом України від 01.12.2022 №2783-ІХ норми Конвенції не можуть були застосовані у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь щодо будь-яких документів виданих та посвідчених у цих країнах, незалежно від дати їх видачі та посвідчення.

В подальшому Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 04.02.2023 №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймаються на території України без спеціального посвідчення.

Зважаючи на той факт, що станом на 24 лютого 2022 року Конвенція і Протокол до неї у відносинах з російської федерації та республіки білорусь діяли, і виготовлені або засвідчені там документи приймалися на території України без спеціального посвідчення, з прийняттям цієї постанови КМУ від 04.02.2023 №107 документи цих держав і надалі приймаються на території України без спеціального посвідчення, але лише під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.

Після припинення воєнного стану в Україні та закінчення строку 6 місяців після його припинення передбачається проставлення апостиля, що випливає з наведеного вище.

Разом із тим, Україна залишається учасницею іншого міжнародного договору, а саме Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (1961 року). Російська федерація та республіка білорусь також залишаються учасницями цієї Конвенції. Зазначена Конвенція передбачає проставлення апостиля, якщо угода між двома чи декількома договірними державами не відміняють чи не спрощують дану формальну процедуру або не звільняють сам документ від легалізації (ст. 2, ст. 3 цієї Конвенції).

Вказана Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Таким чином, надані позивачем в підтвердження роботи у спірний період докази відповідають наведеним положенням та підлягають врахуванню при обрахунку страхового стажу позивача.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем подано усі документи для підтвердження стажу його роботи на території іншої держави - рф, при цьому такий стаж підлягає визнанню на території України відповідно до вищевказаних міжнародних договорів.

Враховуючи викладене та з огляду на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не зарахування спірних періодів роботи на території російської федерації та, як наслідок, підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача спірні періоди його роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 01.04.1912, з 01.04.1992 по 11.02.1993, з 15.02.1993 по 01.02.1995, з 01.08.2001 по 28.12.2008, з 09.05.2010 по 13.10.2010, з 25.11.2010 по 17.04.2019.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду проходження строкової військової служби з 04.11.1973 по 10.11.1975, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлено, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.

Питання зарахування до стажу періоду служби в Радянській армії, регулювалось у 1980-х роках Положенням про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженим Постановою Ради міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590.

Так, підпунктом «к» пункту 109 цього Положення передбачено, що окрім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба у складі Збройних Сил СРСР.

Цим же пунктом Положення встановлено, що при призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком і інвалідності робітником і службовцем, що працював на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах і на інших роботах важкими умовами праці, періоди, вказані в підпунктах «к» і «л», прирівнюються по вибору того, хто звернувся за призначенням пенсії або до роботи, яка передує цьому періоду, або до роботи, який йде за закінченням цього періоду.

Згідно із абзацом 2 частини першої статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 від 18.10.1973, ОСОБА_1 в період з 04.11.1973 по 10.11.1975 проходив строкову військову службу.

Як встановлено судом вище, період проходження позивачем військової служби з 04.11.1973 по 10.11.1975 також підтверджується записами трудової книжки від 30.07.1972 (запис №4) (а.с.35-37,92-96) .

Посилання відповідача на те, що сканкопія однієї сторінки військового квитка не містить повної інформації про службу в армії не заслуговує па увагу, позаяк період військової служби вказано у трудовій книжці.

Таким чином, відповідачем протиправно, незважаючи на відомості трудової книжки та військового квитка, що підтверджують військову службу, не зараховано період проходження позивачем строкової військової служби з 04.11.1973 по 10.11.1975 до його страхового стажу.

Щодо не врахування довідок про розмір заробітної плати при визначенні розміру пенсії, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01.07.2000 враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Тобто за бажанням пенсіонера, у разі доцільності, пенсія може обчислюватися в тому числі з урахуванням заробітку за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд незалежно від перерв до 1 липня 2000 року.

При цьому, у разі надання особою заяви на призначення (перерахунок) пенсії із наданням довідки за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд незалежно від перерв до 01.07.2000. зазначена довідка може бути врахована для призначення (перерахунку) розмір; пенсії тільки після обов`язкового підтвердження первинними документами, на підставі яких було видано зазначену довідку.

Тобто, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01.07.2000 є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписок з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 17.03.2015 у справа №21-11а15 та Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13.02.2018 у справі №358/1179/17, від 24.04.2018 у справі №686/6278/17.

Чинним законодавством, яким врегульовано порядок ведення бухгалтерського обліку визначено, що первинним документом для фіксування господарської операції з нарахування заробітної плати є розрахункова відомість, а для фіксування операції з виплати заробітні плати у готівковій формі - платіжна відомість (відомість па виплату грошей або видаткова відомість). Вони є підставою для бухгалтерського обліку відповідних операцій - нарахування та виплати заробітної плати (частина перша статті 9 Закону України від 16.07.1999 №996- XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Апеляційним судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, позивач у період з 1986 по 1990 рік працював в ОАО «Оротуканський завод горного оборудования» та з 15.02.1993 по 01.02.1995 працював в Артель старателів "»Майская» об`єднання «Сєвєровостокзолото».

Довідка про розмір заробітної плати від 01.08.2005 за №24-8-10-132 в ОАО «Оротуканський завод горного оборудования», видана на підставі особових рахунків позивача за 1986-1990 роки із помісячним розшифруванням, що свідчить про їх відповідність вимогам Порядку №22-1.

Довідка про розмір заробітної плати №93 в Артель старателів «Майская» об`єднання "»Сєвєровостокзолото», видана на підставі особових рахунків позивача за період з 16.02.1993 по 31.01.1995 із помісячним розшифруванням, що також свідчить про їх відповідність вимогам Порядку №22-1.

Крім того, відповідно до наданих довідок зі всіх сум сплачено страхові внески до пенсійного фонду російської федерації.

Із змісту спірних довідок вбачається, що вони видані на підставі особових рахунків. Крім того зазначені довідки завірені печатками, містять відомості про фактичну суму заробітної плати позивача. Жодних недоліків щодо наявності обов`язкових реквізитів вказані довідки не містять.

Щодо відсутності печатки та підпису головного бухгалтера на довідці про розмір заробітної плати від 01.08.2005 за №24-8-10-132 в ОАО «Оротуканський завод горного оборудования» за 1986-1990 роки, то судом враховане таке.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Так, в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Колегія суддів наголошує, що право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від існування певних документів, відсутніх не з вини такої особи, збереження яких не може нею контролюватись, тому на цю особу не може покладатись відповідальність за їх збереження.

В матеріалах справи відсутні відомості про невиконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин.

Обираючи належний спосіб захисту, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач помилково просив суд визнати протиправним та скасувати рішення від 23.05.2024 за №47 про відмову у перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 (про існування якого не заперечується і відповідачем у відзиві на позов). Разом з тим, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням за № (особовий рахунок) НОМЕР_3 проведено 23.05.2024 перерахунок пенсії (МП, Допризначення, сплата внесків (абз.2, п.4.3 Порядку №22-1 (масовий)) ОСОБА_1 , а не відмовлено у перерахунку за його заявою від 23.05.2024.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що належним способом відновлення порушеного права позивача буде визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування ОСОБА_1 до загального страхового стажу періодів роботи з 08.12.1977 по 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, а також періоди роботи з 01.01.1992 по 01.04.1992, з 01.04.1992 по 11.02.1993, з 15.02.1993 по 01.02.1995, з 01.08.2001 по 28.12.2008, з 09.05.2010 по 13.10.2010, з 25.11.2010 по 17.04.2019 на території російської федерації, та період військової служби з 04.11.1973 по 10.11.1975 та не врахування заробітної плати згідно довідки від 01.08.2005 за №24-8-10-132, виданої Оротуканським заводом гірського устаткування та довідки про заробітну плату за №93, виданої Артель старателів «Майская» об`єднання «Северовостокзолото», а також зобов`язання відповідача здійснити з 23.05.2024 перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії, зарахувавши до загального страхового стажу періодів роботи з 08.12.1977 по 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, а також періоди роботи з 01.01.1992 по 01.04.1992, з 01.04.1992 по 11.02.1993, з 15.02.1993 по 01.02.1995, з 01.08.2001 по 28.12.2008, з 09.05.2010 по 13.10.2010, з 25.11.2010 по 17.04.2019 на території російської федерації, з урахуванням заробітної плати згідно довідки від 01.08.2005 за №24-8-10-132, виданої Оротуканським заводом гірського устаткування та довідки про заробітну плату №93, виданої Артель старателів «Майская» об`єднання «Северовостокзолото».

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 Постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», якщо у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Оскільки рішення суду в частині відмови у задоволенні позову сторонами не оскаржене, тому апеляційному перегляду у цій частині не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року та додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року у справі №300/6150/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді Л. П. Іщук
В. С. Затолочний