Справа № 420/34855/23
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 жовтня 2025 року

м. Київ

справа №420/34855/23

адміністративне провадження №К/990/39732/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів - Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевірив касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бабенка Сергія Сергійовича на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі №420/34855/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України, про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України, у якому просив:

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 03 лютого 2023 року №177 в частині притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності згідно пункту 1 та пункту 5 статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних осіб, за шкоду завдану державі» (пункт 2 Наказу 177) та стягнення з капітана ОСОБА_1 , лікаря медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 , матеріальної шкоди за пошкодження двигуна автомобіля марки Богдан-2251 військовий номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 (пункт 4 Наказу 177);

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14 березня 2023 року №349 в частині стягнення з ОСОБА_1 суми збитків завданої державі у розмірі 82,110 грн;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 неправомірно утримане грошове забезпечення у розмірі 82 110 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано пункт 2 та пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 03 лютого 2023 року №177 «Про результати службового розслідування». Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14 березня 2023 року №349. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 утримане на виконання наказу від 03 лютого 2023 року №177 грошове забезпечення у розмірі 82 110 грн.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року задоволено апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 . Скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року. Прийнято по справі нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України, про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалами Верховного Суду від 04 серпня 2025 року та від 08 вересня 2025 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з незазначенням у касаційній скарзі належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень.

29 вересня 2025 року до Верховного Суду втретє надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Бабенка Сергія Сергійовича на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі №420/34855/23. Заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу (частина третя статті 329 КАС України).

Частиною п`ятою статті 251 КАС України встановлено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 17 червня 2025 року в порядку письмового провадження. Касаційна скарга втретє надійшла до Верховного Суду 29 вересня 2025 року, тобто з пропуском строку, передбаченого статтею 329 КАС України.

Заявник у касаційній скарзі просить визнати поважними причини пропуску позивачем строків на звернення до суду з касаційною скаргою на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі №420/34855/23 та поновити позивачу строк на звернення до суду з касаційною скаргою. В обґрунтування клопотання зазначає, що позивач в межах строків, встановлених чинним законодавством, а саме - 10 липня 2025 року через представника звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову суду апеляційної інстанції. Однак ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2025 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала. Разом з тим, в цій ухвалі зазначено, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. Враховуючи ці обставини, представник позивача повторно звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою від 12 серпня 2025 року. Однак, ухвалою від 08 вересня 2025 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала. При цьому, в резолютивній частині цієї ухвали зазначено, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. Заявник зазначає, що вперше звертаючись до суду касаційної інстанції 10 липня 2025 року з касаційною скаргою та і в подальшому, звертаючись повторно з касаційною скаргою 12 серпня 2025 року, позивач діяв добросовісно, не зловживаючи своїми правами, з дотриманням норм чинного процесуального законодавства, та цілком обґрунтовано розраховував на те, що суд касаційної інстанції відкриє касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову суду апеляційної інстанції. Позивач не міг передбачити виникнення ситуації, при якій йому буде повернута касаційна скарга, а тому наразі єдиним можливим способом захисту прав та законних інтересів позивача є звернення в межах розумних строків до суду касаційної інстанції з новою касаційною скаргою. При цьому, вважає, що строки звернення до суду касаційної інстанції з цією скаргою пропущені з поважних причин, які не залежали від дій позивача, та на які ОСОБА_1 не міг вплинути.

Верховний Суд зазначає, що статтею 44 КАС України регламентовано обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Тому, виконання обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми, змісту і строку подання касаційної скарги покладається на особу, яка має намір її подати, а тому остання повинна вчиняти усі необхідні для цього дії.

Водночас, поважними причинами пропуску процесуального строку звернення до суду визнаються лише ті, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Верховний Суд зазначає, що повернення касаційної скарги не є безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження і обставини, за яких Верховний Суд вже повертав попередні касаційні скарги, безпосередньо пов`язані саме з діями заявника щодо належного оформлення касаційної скарги протягом тривалого періоду.

За таких обставин, Суд дійшов висновку, що зазначені представником позивача підстави пропуску строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними.

Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнанні неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Крім того, згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Під час перевірки касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункти 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

В обґрунтування пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини першої, другої статті 3, частини третьої статті 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», а також пункту 26-1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» у подібних правовідносинах.

Так, за приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.

Слід зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Отже, зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

Касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо необхідності висновку Верховного Суду щодо застосування частини першої, другої статті 3, частини третьої статті 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», а також пункту 26-1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» у цій справі, а також тієї обставини, що застосування цих норм вплине на прийняття рішення щодо суті спору.

Суд звертає увагу заявника, що лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Крім того, Суд зауважує, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку заявника буде підставою для відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованим посилання позивача на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

В обґрунтування пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України заявник посилається на те, що судом апеляційної інстанції не було досліджено належним чином докази, що містяться в матеріалах справи (в тому числі щодо відсутності у діях позивача всіх складових правопорушення, яке передбачена відповідальність, що була застосована до ОСОБА_1 ), а також апеляційним судом встановлені обставини, що мають істотне значення на підставі недопустимого доказу з Акту службового розслідування.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 353 підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або;

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до частини третьої статті 353 цього Кодексу порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави його відводу обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені в судовому рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Так, у касаційній скарзі представник позивача вказує на ненадання судами належної оцінки зібраним у справі доказам.

У контексті наведеного Верховний Суд зазначає, що такі твердження заявника можуть бути враховані при касаційному оскарженні судових рішень (пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України) лише у разі обґрунтованості заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, про що прямо зазначено в пункті 1 частини другої статті 353 цього Кодексу.

Щодо посилання на те, що суди встановили обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, слід зазначити, що згідно з приписами частини першої статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Указаним положенням установлено пряму заборону при розгляді та вирішенні адміністративної справи для суду брати до уваги докази з порушенням законної процедури їх одержання (нелегітимні докази, включаючи сфальсифіковані) як під час розгляду клопотання про долучення доказу до справи, так і в межах судового розгляду.

Слід зауважити, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено доказ, який скаржник вважає недопустимим, обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, тобто такими, що одержані з порушенням законної процедури.

Окрім цього, надання неправильної оцінки наявним у матеріалах справах доказам не є тотожним встановленню судом обставин на підставі недопустимого доказу.

Слід зазначити, що фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Отже, касаційна скарга за формою та змістом не відповідає положенням статті 330 КАС України, оскільки в ній не зазначено належне обґрунтування підстав касаційного оскарження, зокрема, в частині правильного визначення підстав касаційного оскарження.

Згідно із частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, за правилами статей 169, 332 КАС України касаційну скаргу необхідно залишити без руху з установленням заявнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення процесуального строку, із зазначенням інших поважних і об`єктивних причин його пропуску та надати докази, що їх підтверджують, уточнену касаційну скаргу.

Керуючись статтями 248, 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

Визнати неповажними, зазначені представником ОСОБА_1 - адвокатом Бабенком Сергієм Сергійовичем, підстави для поновлення пропущеного процесуального строку.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бабенка Сергія Сергійовича на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі №420/34855/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України, про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Надати заявнику касаційної скарги строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет», а у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді М.В. Білак

В.Е. Мацедонська

Ж.М. Мельник-Томенко