Справа № 160/13351/22
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року

м. Київ

справа №160/13351/22

адміністративне провадження № К/990/38300/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Ханової Р.Ф.,

суддів: Бившевої Л.І., Олендера І.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року (колегія у складі суддів: Чередниченко В.Є., Шальєва В.А., Іванов С.М.)

у справі №160/13351/22

за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,-

УСТАНОВИВ

31 серпня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - податковий орган, позивач у справі) до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач у справі), в якій позивач просить суд:

- стягнути податковий борг з платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету у сумі 119994,82 гривень.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задоволено повністю, стягнуто податковий борг з платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету у сумі 119994,82 гривень.

Повний текст судового рішення складений 07 листопада 2022 року, та надісланий відповідачу на адресу вказану у адміністративному позові.

Не погодившись з зазначеним рішенням 02 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції.

Подаючи вказану апеляційну скаргу відповідач також просив суд вважати пропуск ним строку на апеляційне оскарження судового рішення у справі №160/13351/22 пропущеним з поважних причин та просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року у справі №160/13351/22, прийняти апеляційну скаргу до провадження, про що видати відповідну ухвалу.

Подаючи вказане клопотання ОСОБА_1 звернув увагу на те, що йому до 04 червня 2025 року нічого не було відомо про існування судового рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року у справі №160/13351/22, відтак відповідач мав змогу скласти вмотивовану апеляційну скаргу на судове рішення у справі №160/13351/22 лише після ознайомлення з матеріалами справи - 04 червня 2025 року.

ОСОБА_1 вказує на те, що, як свідчить останнє речення резолютивної частини рішення у справі №160/13351/22 його може бути оскаржено в порядку і строки передбачені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зіславшись на частину другу статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач зазначив, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Оскільки оскаржуване рішення не було вручено скаржнику в момент його проголошення або складення, тому ОСОБА_1 вважає за необхідне скористатись частиною другою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач вважає, що подана ним апеляційна скарга на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року у справі №160/13351/22 подається у тридцятиденний строк з моменту ознайомлення з його текстом представником скаржника.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2025 року визнано неповажними підстави пропуску строку звернення до суду з апеляційною скаргою, апеляційну скаргу залишено без руху, та запропоновано скаржнику протягом десяти днів з моменту отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків вказавши інші поважні підстави для поновлення строку апеляційного оскарження.

08 серпня 2025 року скаржник звернувся до суду з клопотанням в якому просив суд поновити строк звернення до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на необхідність поновлення такого строку скаржнику у зв`язку з тим, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року у справі №160/13351/22 підлягає скасуванню.

13 серпня 2025 року Третій апеляційний адміністративний суд ухвалою визнав неповажними підстави вказані ОСОБА_1 у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження та відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції вказав на те, що не може вважати зазначені обставини поважними підставами пропуску строку звернення до суду з апеляційною скаргою, оскільки підставою для поновлення такого строку можуть бути лише обставини, що були об`єктивно непереборними та такими, що не залежали від волевиявлення скаржника та пов`язаними з дійсними труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду з апеляційною скаргою, натомість подане скаржником клопотання не містить зазначення таких обставин. Обставини незгоди з судовим рішенням є підставою для звернення до суду з апеляційною скаргою, проте не є підставою для поновлення строку на її подання.

У поданій касаційній скарзі скаржник, із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження її розгляду.

При цьому в касаційній скарзі відповідач наголошує на тому, що суд апеляційної інстанції всупереч наявним у справі доказам та доказам, які додано до апеляційної скарги дійшов до невірного висновку щодо вручення ОСОБА_1 оскаржуваного рішення суду першої інстанції саме 04 лютого 2023 року і відповідно пропуск відповідачем тридцятиденного строку на апеляційне оскарження рішення по справі без поважних причин.

ОСОБА_1 категорично не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо вручення йому саме 04 лютого 2023 року оскаржуваного рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року у справі №160/13351/22.

Відповідач наголошує на тому, що матеріалами справи підтверджується повернення копії оскаржуваного рішення суду першої інстанції на адресу суду першої інстанції. Зазначене судове рішення направлялося на адресу ОСОБА_1 за місцем його реєстрації - АДРЕСА_1 , але було повернуто відправнику у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Тобто, на думку відповідача, з матеріалів справи чітко та беззаперечно вбачається, що оскаржуване рішення суду повернуто відправнику (суду першої інстанції) у зв`язку з неврученням останнього отримувачу (відповідачу ОСОБА_1 ) з причини відсутності останнього за вказаною адресою.

При цьому, ОСОБА_1 на підтвердження своєї тимчасової відсутності за фактичним місцем реєстрації надав на адресу суду апеляційної інстанції засвідчену копію договору найму від 15 липня 2022 року з додатками (актами приймання-передачі). Відповідно до зазначеного договору найму житлового приміщення та актів приймання-передачі до останнього ОСОБА_1 в період з 16 липня 2022 року по 16 березня 2023 року тимчасово мешкав у кватирі 109 будинку АДРЕСА_2 .

Крім того, відповідач звертає увагу Суду на те, що він не винен нічого державі на підставі повідомлень-рішень покладених в основу оскаржуваного судового рішення по справі №160/13351/22, оскільки ним було продано об`єкт нерухомого майна ще у 2014 році, який розташовувався на земельній ділянці, за яку йому нараховано податкові платежі в дуже значній сумі, а саме 119994,82 гривень.

ОСОБА_1 звертає увагу Суду, що оскаржуване в апеляційному порядку рішення не містить в собі розрахунку заборгованості у зв`язку з чим його не можна вважати законним та обґрунтованим, а доцільно було б поновити строк на апеляційне оскарження та переглянути останнє в апеляційному порядку, однак суд апеляційної інстанції формально та неправомірно не поновив строк на апеляційне скарження відповідачу-апелянту.

Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

За змістом частини першої статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною першою статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За правилом пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Отже, у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Стаття 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо своєчасного звернення до суду зі скаргою.

Статтею 251 Кодексу адміністративного судочинства України регулюється питання вручення судового рішення.

Відповідно до частини п`ятої цієї статті учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення в електронній формі надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Судом встановлено, що у відповідача відсутній електронний кабінет, відтак єдиний спосіб, яким суд першої інстанції міг повідомити відповідача про наявність судового рішення - це направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції направив судове рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача - АДРЕСА_1 , проте, вищезазначене поштове відправлення повернулося на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", яка була проставлена 04 лютого 2023 року.

Частини третя, четверта, шоста статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що якщо відповідачем у позовній заяві, щодо якої відсутні підстави для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження у справі, вказана фізична особа, яка не є підприємцем, суддя не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом трьох днів з дня отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

З матеріалів справи не вбачається, щоб судом вчинялися дії спрямовані на з`ясування адреси відповідача, однак враховуючи той факт, що ОСОБА_1 не заперечує, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , не вчинення таких дій не впливає на правильність дій щодо надсилання поштової кореспонденції.

Суд наголошує на тому, що навіть якби суд першої інстанції звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, то не отримав би іншої інформації щодо місця перебування позивача ніж та, що зазначена в адміністративному позові та на яку було направлено всі процесуальні документи.

Частиною шостою статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України днем вручення судового рішення, зокрема, є:

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи той факт, що позивачу оскаржуване рішення суду першої інстанції надсилалося на зареєстровану адресу, Суд був позбавлений можливості будь-яким іншим способом дізнатися про інші адреси відповідача, поштове відправлення повернулося на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", яка була проставлена 04 лютого 2023 року, ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленим про рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року з 04 лютого 2023 року, і саме з цього часу розпочинається перебіг строку звернення до суду з апеляційною скаргою на судове рішення.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції дійшов до правильних висновків стосовно того, що відповідачем пропущено строк звернення до суду з апеляційною скаргою.

Щодо суті спору, то Суд касаційної інстанції позбавлений надати йому будь-яку оцінку, з огляду на те, що предметом касаційного оскарження є саме ухвала суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Суд наголошує на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», заява №23436/03).

Відповідно до Рішення Європейського Суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польші» («Kreuz v. Poland»), «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами.

Скаржник не довів поважності причин пропуску строку звернення до суду з апеляційною скаргою, отже у суду апеляційної інстанції були наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України. Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а ухвала суду апеляційної інстанцій - без змін.

Згідно із частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року у справі №160/13351/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Р.Ф.Ханова

Л.І. Бившева

І.Я. Олендер