Справа № 160/24477/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Дніпровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровської області про стягнення заборгованості,-
25 серпня 2025 року представник Дніпровського державного університету внутрішніх справ звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровської області, в якій просить:
Згідно з наказом Дніпровського державного університету внутрішніх справ від 14.03.2025 року №187о/с ОСОБА_3 було направлено у розпорядження до ГУНП в Дніпропетровській області для призначення на посади згідно з отриманим фахом.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 14.03.2025 року №350 о/с ОСОБА_4 призначено на посаду слідчого відділення розслідування злочинів загальної кримінальної спрямованості слідчого відділу Самарівського районного відділу поліції.
24.03.2025 року відповідач звернулася до керівництва ГУНП в Дніпропетровській області з рапортом про звільнення зі служби в Національній поліції за власним бажанням.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 30.06.2025 року №885 о/с ОСОБА_4 було звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».
ОСОБА_5 , звільнившись за власним бажанням з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, не відшкодувала Дніпропетровському державному університету внутрішніх справ витрати на її утримання у вищому навчальному закладі в розмірі 135 039,74 грн., у зв`язку з чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
01 вересня 2025 року на адресу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.
02 вересня 2025 року Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровської області отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
Відповідно до наказу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 19.07.2021 №158 о/с ОСОБА_4 було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання за державним замовленням до вищевказаного учбового закладу та останній було присвоєно спеціальне звання «рядовий поліції» (назву установи змінено 14.05.2024 на Дніпровський державний університет внутрішніх справ, на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 08.05.2024 №298).
Згідно з наказом ДДУВС від 12.04.2024 №187 о/с ОСОБА_1 , як випускницю ДДУВС, було направлено у розпорядження до ГУНП в Дніпропетровській області для призначення на посаду.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області №350 о/с від 14.03.2025 лейтенанта поліції ОСОБА_1 було призначено на посаду слідчого відділення розслідування злочинів загальної кримінальної спрямованості слідчого відділу Самарівського районного відділу поліції.
24.03.2025 року ОСОБА_5 звернулася до керівництва ГУНП в Дніпропетровській області з рапортом про звільнення зі служби в Національної поліції за власним бажанням.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 30.06.2025 №885 о/с ОСОБА_4 було звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням).
Пунктом 3 Порядку відшкодування передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням, а також оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Так, відповідно довідки-розрахунку №216 від 12.08.2025 року розмір фактичних витрат пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 за період з 2021 року до 2025 року становить 135 039,74 грн.
З урахуванням викладеного, представник третьої особи просить задовольнити адміністративний позов Дніпровського державного університету внутрішніх справ.
11 вересня 2025 року на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) надіслано ухвалу про відкриття провадження.
02 жовтня 2025 року на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання» з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 06 102 7913 68 30.
Згідно частини 11 статті 26 Кодексу адміністративного судочинства України, розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду.
У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вищезазначене, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_5 - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що відповідно до наказу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 19.07.2021 року №158 о/с ОСОБА_4 було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання за державним замовленням до вищевказаного учбового закладу та останній було присвоєно спеціальне звання «рядовий поліції» (назву установи змінено 14.05.2024 на Дніпровський державний університет внутрішніх справ на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 08.05.2024 №298).
Згідно з наказом ДДУВС від 12.04.2024 №187 о/с ОСОБА_1 ,, як випускницю ДДУВС, було направлено у розпорядження до ГУНП в Дніпропетровській області для призначення на посаду.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області №350 о/с від 14.03.2025 лейтенанта поліції ОСОБА_1 було призначено на посаду слідчого відділення розслідування злочинів загальної кримінальної спрямованості слідчого відділу Самарівського районного відділу поліції.
24.03.2025 року ОСОБА_5 звернулася до керівництва ГУНП в Дніпропетровській області з рапортом про звільнення зі служби з Національної поліції за власним бажанням.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 30.06.2025 №885 о/с ОСОБА_4 було звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням).
Пунктом 3 Порядку відшкодування передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням, а також оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
ОСОБА_5 , звільнившись за власним бажанням з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, не відшкодувала Дніпропетровському державному університету внутрішніх справ витрати на її утримання у вищому навчальному закладі в розмірі 135 039,74 грн., у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 6.8 Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14 лютого 2008 року №62, визначено, що початком проходження служби в органах внутрішніх справ вважається дата зазначена в наказі про зарахування на навчання до вищого навчального закладу.
Таким чином, навчаючись у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, особа проходить публічну службу в поліції.
Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-III служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію», підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Відповідно до частини 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію», особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини 1 статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 5 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію», у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Згідно зі статтею 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
Матеріалами справи підтверджено, що 24.03.2025 року ОСОБА_5 звернулася до керівництва ГУНП в Дніпропетровській області з рапортом про звільнення зі служби в Національної поліції за власним бажанням.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 30.06.2025 №885 о/с ОСОБА_4 було звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням).
Пунктом 3 Порядку відшкодування передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням, а також оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах встановлений "Порядком відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261.
Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Порядку №261, звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) є підставою для відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Згідно з пунктами 3 та 4 Порядку №261, відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.
Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.
На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.
Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.
Відповідно до пункту 5 Порядку №261 після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи. У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач, яку було звільнено з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області, зобов`язана відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з її утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України у розмірі 135 039,74 грн., що підтверджується детальною довідкою-розрахунком Дніпровського державного університету внутрішніх справ №216 від 12.08.2025 року, а тому позовні вимоги Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням наведеного, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ підлягає задоволенню в повному обсязі.
Враховуючи положення частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розподіл судових витрат не здійснюється.
Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заперечує проти відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у Дніпровському державному університеті внутрішніх справ, у розмірі 135 039,74 грн.
Відповідно до частин 1-5 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.
Відповідно до підпункту 2 пункту 6 частини 5 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Дніпровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровської області про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник