Справа № 400/6834/24
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 жовтня 2025 року

м. Київ

справа №400/6834/24

адміністративне провадження № К/990/40654/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Юрченко В.П.,

суддів: Хохуляка В.В., Гімона М.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

06.10.2025 до суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - скаржник, ГУ ДПС).

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, колегія суддів виходить з такого.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025, позов задоволено, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 15.05.2024 №0-1410-UA0048763 (форма «Ф»). Підставою для задоволення позовних вимог став висновок судів, що об`єкти нерухомості, податок на які нарахував контролюючий орган, не є об`єктом оподаткування податком на майно відповідно до підпункту «ж» пункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

У касаційній скарзі ГУ ДПС із посиланням на пункт 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вважає, що суди попередніх інстанцій не дослідили наявні в матеріалах справи докази і встановили обставини, що мають значення на підставі недопустимих доказів. ГУ ДПС зазначає, що матеріали справи не містять доказів наявності у позивача статусу сільськогосподарського товаровиробника (виготовлення сільськогосподарської продукції), а також використання об`єктів нерухомості у власній діяльності, вказані обставини судами не враховані. Отже, на переконання ГУ ДПС, позивач не надав доказів того, що нежитлові будівлі, що належать позивачеві не є об`єктом оподаткування у розумінні пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Перевіряючи такі доводи, колегія суддів встановила, що питання застосування пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом. Зокрема, у постанові від 09.05.2023 у справі № 380/10802/22 Верховний Суд зазначав, що застосування підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником (юридичною та фізичною особою), друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) віднесений до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку.

Загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 01.04.2021 у справі № 820/6752/16, від 17.02.2021 у справі № 820/3707/17, від 24.04.2020 у справі №540/2206/19, від 10.04.2020 у справі №823/1751/17. Верховний Суд зазначив, що системний аналіз Закону України від 18.01.2001 № 2238-III «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», Закону України «Про сільськогосподарський перепис», підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає підстави для висновку, що в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

У постановах від 24.07.2024 у справі №400/2283/20, від 09.05.2023 у справі № 380/10802/22 Верховний Суд звертав увагу, що фермерське господарство, в розумінні частини першої статті 1 Закону України від 19.06.2003 № 973-IV «Про фермерське господарство», є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Також Верховний Суд зазначав, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі. Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Суди попередніх інстанцій у цій справі встановили, що позивач має у власності об`єкт нежитлової нерухомості загальною площею 2098,8 м2, який складається з двох нежитлових будівель: складів прощею 922,3 м2 і 1176,5 м2.

Нежитлові будівлі, які належать позивачу на праві власності, за вимогами ДК 018-2000 віднесені до класу (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», використовуються ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником.

Встановивши такі обставини на підставі наявних в матеріалах справи доказів, а також відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України - відповідно до встановлених у судовому рішенні, яке набрало законної сили, у справі № №400/13240/23 обставин, суди попередніх інстанцій визнали спростованими доводи ГУ ДПС про те, що позивач не надав жодних достеменних доказів, які підтверджують факт безпосереднього використання ним вищезазначених об`єктів нерухомості у сільськогосподарській діяльності. Також суди зазначили, що відповідач в межах спірних правовідносин не довів, що будівлі нерухомості, які належать позивачу на праві власності, не є будівлями сільськогосподарського призначення.

У зв`язку з викладеним, суди дійшли висновку, що нежитлові будівлі, які належать позивачу на праві власності, не є об`єктами оподаткування відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Зазначене у сукупності дає підстави для висновку, що застосування судами попередніх інстанцій у цій справі пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України відповідає висновкам Верховного Суду з питання його правильного застосування, викладеним у подібних правовідносинах. Приведені у касаційній скарзі доводи не містять обґрунтованих мотивів, які саме докази залишилися у справі не дослідженими, але які об`єктивно впливають на умови застосування підпункту «ж» пункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Не вбачається з касаційної скарги і посилання на конкретну обставину, яку за позицією скаржника, суди встановили на підставі недопустимого доказу і чому такий доказ є недопустимим.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Отже, колегія суддів вважає, що доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі не є достатніми для відкриття касаційного провадження у справі на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України. Висновки судів першої і апеляційної інстанцій відповідають висновкам Верховного Суду, постанов про відступлення від яких немає, і колегія суддів не вважає за необхідне відступити від таких у цій справі, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.10.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025 у справі № 400/6834/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.П. Юрченко В.В. Хохуляк М.М. Гімон