Справа № 200/2391/25
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року справа №200/2391/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року у справі № 200/2391/25 (головуючий суддя у І інстанції Чекменьов Г.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.03.2025 № 98 про відмову у призначенні пенсії;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 19.07.2024 № 98 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи в колгоспі з 20.09.1993 по 17.01.1995, з 14.03.1995 по 01.06.1999, період навчання з 01.09.1989 по 26.06.1992;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити пенсію за віком відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком № 1 з 11.07.2024.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідачі протиправно прийняли рішення про відмову у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, не зарахувавши певні періоди трудової діяльності. Позивач вказує, що має право на призначення пенсії та надав усі підтверджуючі трудову діяльність та пільговий характер роботи документи необхідні для призначення пенсії.

Такі рішення відповідачів є протиправними та такими, що порушують право позивача на належний соціальний захист.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 19.07.2024 № 98 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 05.03.2025 № 98 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.07.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду про зарахування до страхового стажу періоди роботи в колгоспі з 20.09.1993 по 17.01.1995, з 14.03.1995 по 01.06.1999, період навчання з 01.09.1989 по 26.06.1992 та зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 18.09.2006 по 19.12.2008, з 12.01.2009 по 13.06.2016, з 14.06.2016 по 15.11.2016, з 18.09.2018 по 28.12.2021.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Не погодившись з рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтування апеляційної скарги.

За наслідком розгляду заяви позивача про призначення пенсії від 11.07.2024, встановлено не досягнення позивачем віку для призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи в колгоспі з 20.09.1993 по 17.01.1995, з 14.03.1995 по 01.06.1999 в зв`язку з відсутністю інформації про виконання встановленого мінімуму трудової участі у колгоспному виробництві. Отже, діючи в межах наданих повноважень відповідач прийняв обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії.

Другим відповідачем ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.07.2024 № 3223- фактичним місцем проживання позивача є: АДРЕСА_2 .

Позивач є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 17.10.2024.

03 липня 2024 року позивач звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Заяву позивача опрацьовано за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, яким 19.07.2024 прийнято рішення № 98 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

Оскарженим рішенням встановлено:

вік позивача 50 років 02 місяці 01 день,

страховий стаж роботи - 33 роки 08 місяців 09 днів,

пільговий стаж складає 09 років 04 місяці 23 дні.

До страхового стажу не зараховані періоди роботи в колгоспі з 20.09.1993 по 17.01.1995, з 14.03.1995 по 01.06.1999 в зв`язку з відсутністю інформації про виконання встановленого мінімуму трудової участі у колгоспному виробництві.

Пільговий стаж визначено за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

25 лютого 2025 року позивач повторно звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Заяву позивача опрацьовано за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яким 05.03.2025 прийнято рішення № 98 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з не досягненням пенсійного віку.

Вказаним рішенням встановлено:

вік позивач 50 років 09 місяців,

страховий стаж роботи - страховий стаж 26 років 04 дні,

пільговий стаж складає 09 років 04 місяці 23 дні.

До страхового стажу не зараховані періоди роботи в колгоспі з 20.09.1993 по 17.01.1995, з 14.03.1995 по 01.06.1999 в зв`язку з відсутністю інформації про виконання встановленого мінімуму трудової участі у колгоспному виробництві та період навчання з 01.09.1989 року по 26.06.1992, оскільки відсутній реєстраційний номер у дипломі.

Згідно з дипломом № НОМЕР_3 від 26.06.1992 позивач з 01.09.1989 по 26.06.1992 навчався в СПТУ № 155 в м. Амвросіївка Донецької області та пройшов повний курс за спеціальністю тракторист-машиніст, слюсар-ремонтник. Диплом містить підписи посадових осіб та печатку.

Згідно із записами трудової книжки НОМЕР_4 від 30.09.1993 позивач з 20.09.1993 по 17.01.1995 та з 14.03.1995 по 01.06.1999 прийнятий в члени колгоспу «ЗНАМЯ» трактористом (записи №№ 1-4).

Трудова книжка на аркуші № 18-19 містить відомості про виконання позивачем річного мінімуму трудової участі в суспільному господарстві за наступні роки: 1993 рік, 1995-1999 роки.

Згідно із записами трудових книжок НОМЕР_5 від 01.01.2001, б/н від 24.05.2017 позивач працював (записи №№ 6-50):

з 18.09.2006 по 19.12.2008 у ВАТ «Артемівський завод по обробці кольорових металів» ливарником на відцентрових машинах, учнем плавильника ливарного виробництва, плавильником ливарного відділення;

з 12.01.2009 по 13.06.2016 у ВАТ «Артемівський завод по обробці кольорових металів» плавильником інструментально-механічного цеху, підручним сталевару електропечі ливарного виробництва, сталеваром;

з 14.06.2016 по 15.11.2016 ТОВ «Завод кольорових металів» сталеваром електропечі ливарного виробництва;

з 18.09.2018 по 28.12.2021 ТОВ «Завод кольорових металів» плавильником плавильного цеху.

Записи також містять посилання на характер праці позивача за Списком № 1 з 14.02.2007 по 19.02.2007, 23.05.2007 по 19.12.2008, з 12.01.2009 по 13.06.2016, з 18.09.2018 по 28.12.2021.

Записи містять підписи посадових осіб, посилання на номера та дати наказів, відтиски печатки підприємств, дефектів записи не мають.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку, що під час розгляду заяв позивача відповідачі неналежно розглянули надані документи при призначені пенсії, та безпідставно не прийняли до уваги записи трудової книжки, що обумовлює скасування оскаржених рішень.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (далі - Закон № 1058).

Відповідно до положень статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з частиною 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020 на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

На підставі статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок 637) , основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).

Пунктом 17 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637 від 12.08.1993 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З огляду на викладене, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Згідно з записами трудових книжок ОСОБА_1 позивач в межах спірних правовідносин працював:

з 18.09.2006 по 19.12.2008 у ВАТ «Артемівський завод по обробці кольорових металів» ливарником на відцентрових машинах, учнем плавильника ливарного виробництва, плавильником ливарного відділення;

з 12.01.2009 по 13.06.2016 у ВАТ «Артемівський завод по обробці кольорових металів» плавильником інструментально-механічного цеху, підручним сталевару електропечі ливарного виробництва, сталеваром;

з 14.06.2016 по 15.11.2016 ТОВ «Завод кольорових металів» сталеваром електропечі ливарного виробництва;

з 18.09.2018 по 28.12.2021 ТОВ «Завод кольорових металів» плавильником плавильного цеху.

Згідно з Постановами КМУ від 16.01.2003 № 36 та від 24 червня 2016 року № 461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», зазначені роботи віднесені до Списку № 1 Розділ ХІ, підрозділ «Ливарне виробництво».

При цьому, трудові книжки містять посилання на пільговий характер роботи за Списком № 1. Суд також враховує посилання позивача на знаходженні підприємств в місті Бахмут (Артемівськ), що унеможливлює отримання позивачем уточнюючих довідок.

З огляду на наведене, враховуючи сукупність належних та допустимих доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що записи трудової книжки про періоди роботи з 18.09.2006 по 19.12.2008, з 12.01.2009 по 13.06.2016, з 14.06.2016 по 15.11.2016, з 18.09.2018 по 28.12.2021, в повній мірі підтверджують шкідливі умови праці та характер робіт позивача, тому ці періоди підлягають зарахуванню до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 1.

Стосовно зарахування до загального страхового стажу періодів роботи в колгоспі з 20.09.1993 по 17.01.1995, з 14.03.1995 по 01.06.1999 та періоду навчання з 01.09.1989 по 26.06.1992, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29 липня 1993 року трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2.14 Інструкції № 58, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

У той же час, здійснення записів у трудовій книжці роботодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе невчинення такого запису не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Суд також зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми «Основного положення про порядок выдачи и ведения трудовых книжек колхозников» (мовою оригіналу), затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310 (далі - Основні положення) та підлягають застосуванню на підставі постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12 вересня 1991 року № 1545-XII, як такі, що не суперечать Конституції та законам України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних положень).

Згідно з пунктом 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до вимог пункту 13 Основних положень відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правилами трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тобто, самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису (або печатки підприємства), не передбачено.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

З наведених підстав також підлягає зарахуванню до страхового стажу період навчання, який окрім того, врахований одним з відповідачів.

Відповідно до пункту «д» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Диплом позивача дипломом № 815390 від 26.06.1992, містить підпис відповідальної особи та відповідну печатку. Отже період навчання позивача з 01.09.1989 по 26.06.1992 в СПТУ № 155 в м. Амвросіївка Донецької області також підтверджено відповідними документами.

Отже, спірні періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року у справі № 200/2391/25 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року у справі № 200/2391/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 22 жовтня 2025 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв