Справа № 400/4806/24
Суддя: Величко А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 р. № 400/4806/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Величка А.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
треті особиОСОБА_2 , АДРЕСА_3 ,
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), за участі третьої особи - ОСОБА_2 про:

- визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України та скасування наказів № 1660/1, № 16602 від 14.08.2023 року;

- визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 11 жовтня 2023 року, поданої про виплату грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в належних рівних частках (тобто по 1/2 частині неотриманого грошового забезпечення) на підставі заяви від 11 жовтня 2023 року поданої ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті чоловіка - ОСОБА_3 , звернулася до військової частини НОМЕР_1 щодо виплати належного, але не отриманого ОСОБА_3 до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення. Листом від 02.02.2024 року відповідач відмовив позивачці у виплаті грошового забезпечення ОСОБА_3 , оскільки виплата здійснена законному представнику неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , а позивачка не входить у перелік членів сім`ї для виплати грошового забезпечення загиблого військовослужбовця. Вважає, що має право на виплату грошового забезпечення, оскільки є законною дружиною загиблого військовослужбовця, що і стало підставою для звернення з вказаним позовом до суду.

Ухвалою від 27.05.2024 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/4806/24 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку ст. 262 КАС України.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа копію ухвали про відкриття провадження у справі №400/4806/24 від 27.05.2024 року було надіслано відповідачу - військовій частині НОМЕР_1 в її електронний кабінет та доставлено 28.05.2024 року о 17:17 год.

Втім, як у встановлений судом строк, так і станом на дату ухвалення рішення відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі №640/22958/21 дійшов висновку, що довідка про доставку електронного листа є допустимим доказом, що підтверджує вручення стороні судового рішення, надісланого в електронній формі.

Відповідно до положень ч. 4. ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до вимог ч. 6 ст. 162 КАС України.

Від третьої особи письмових пояснень до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб.

ОСОБА_3 був призваний на військову службу під час мобілізації та проходив її у військовій частині НОМЕР_1 з 01 липня 2022 року по 03 листопада 2022 року.

У зв`язку з виконанням обов`язку по відсічі агресії російської федерації, ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 від 22.11.2022 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.04.2023 року №113, рядового призваного під час мобілізації ОСОБА_3 , колишнього навідника відділення супроводження взводу охорони роти забезпечення пальним та мастильними матеріалами батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті вибухової травми, ушкодження внаслідок військових дій, спричинених іншими видами вибухів та уламків, виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято з всіх видів забезпечення 03 листопада 2022 року. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до вказаного наказу, прийнято рішення про такі виплати:

- премію за особистий внесок у загальні результати служби за листопад 2022 року у повному обсязі;

- надбавку за особливості проходження служби за листопад 2022 року у повному обсязі;

- додаткову винагороду в розмірі 100000 гривень за листопад 2022 року у повному обсязі;

- відповідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 № 829 "Про грошове забезпечення військовослужбовців" виплатити допомогу на поховання.

Позивачкою надіслано до військової частини НОМЕР_1 заяву про виплату їй грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 , який помер.

У відповідь на вказану заяву відповідачем повідомлено позивачку про те, що відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 №1660/1 та №1660/2 від 14.08.2023 року, на підставі заяви законного представника неповнолітньої дитини грошове забезпечення ОСОБА_3 виплачується ОСОБА_2 .

25.01.2024 року адвокаткою Цехотською Т.В., в інтересах позивачки надіслано до військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит з метою отримання інформації щодо належного, але неотриманого грошового забезпечення ОСОБА_3 .

02.02.2024 року військова частина НОМЕР_1 повідомила про те, що ними встановлено, що позивачка не є дружиною загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 . Факт припинення шлюбних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 встановлено рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.11.2013 року у справі №484/5078/13-ц.

Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо виплатити грошового забезпечення ОСОБА_1 , позивачка звернулася з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частиною 2 статті 9 Закону №2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

У пункті 1 розділу ХХХ "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.08.2018 № 260 закріплено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства-незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей. У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

В свою чергу, пунктом 12.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" затвердженої Наказом Міноборони України від 11.06.2008 №260 визначено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належні, але не отримані ним до дня смерті (загибелі) посадовий оклад, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачуються членам його сім`ї, зазначеним у пункті 12.3 цього розділу. Якщо таких осіб немає, належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 12.3 Інструкції, грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

Пунктом 12.4 Інструкції передбачено, що членам сімей військовослужбовців, зазначених у пунктах 12.1 і 12.2 цього розділу, також виплачуються одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на отримання яких виникло у військовослужбовців до дня смерті (загибелі) чи до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи померлими, або за час перебування їх у полоні, заручниками, інтернованими в нейтральних державах, зникнення безвісти. Не отримані військовослужбовцем у поточному році суми грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань виплачуються членам його сім`ї за їх зверненням.

Таким чином, законодавцем встановлено черговість членів сім`ї загиблого військовослужбовця, які мають право на отримання належних останньому, однак не отриманих на момент смерті виплат грошового забезпечення. Першочергове право на отримання грошового забезпечення має дружина загиблого, в разі її відсутності - повнолітні діти, які проживали разом з загиблим військовослужбовцем за його життя, або батьки військовослужбовця рівними частками, якщо військовослужбовець не перебував у шлюбі та не має дітей.

Суд звертає увагу, що пункт 1 розділу ХХХ Порядку №260 вказує про виплату військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, неотриманого ним до дня смерті (загибелі) грошового забезпечення, саме дружині (чоловіку).

І у разі якщо дружини (чоловіка) у військовослужбовця немає, то така виплата проводиться іншим членам його (її) сім`ї.

Аналогічний висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 30.09.2024 у справі №560/16370/23.

З матеріалів справи вбачається, що навідник відділення супроводження взводу охорони роти забезпечення пальним та мастильними матеріалами батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті вибухової травми, ушкодження внаслідок військових дій, спричинених іншими видами вибухів та уламків.

Твердження військової частини НОМЕР_1 у листі від 02.02.2024 року про те, що позивачка не є дружиною загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , оскільки припинення шлюбних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 встановлено рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.11.2013 року у справі №484/5078/13-ц суд не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до наявного в матеріалах справи свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали шлюб 23.06.2001 року.

Окрім того, матеріали справи містять лист Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.02.2024 року, яким повідомлено, що згідно перевірки КП Д-3 за період 2012-2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу не розглядалося.

Докази, які б свідчили про розірвання шлюбу, які визначені приписами ст. 115 Сімейного кодексу України, в матеріалах справи відсутні, сторонами не подані.

Отже, ОСОБА_3 на момент смерті був одруженим, що підтверджується означеним вище свідоцтвом про шлюб.

Таким чином, суд доходить висновку про неправомірність дій військової частини НОМЕР_1 в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 11 жовтня 2023 року про виплату грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак, порушене право позивачки підлягає поновленню шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заяви від 11 жовтня 2023 року.

Щодо позовних вимог про скасування наказів № 1660/1, № 16602 від 14.08.2023 року, суд зазначає наступне.

Листом відповідачем повідомлено позивачку про те, що відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 №1660/1 та №1660/2 від 14.08.2023 року, на підставі заяви законного представника неповнолітньої дитини грошове забезпечення ОСОБА_3 виплачується ОСОБА_2 .

Тобто, ОСОБА_2 є законним представником неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , тобто є особою, яка має право на отримання сум грошового забезпечення відповідно до Порядку №260.

Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки у ОСОБА_3 є неповнолітня дитина, то її законний представник - ОСОБА_2 у цьому випадку має право на отримання сум грошового забезпечення відповідно до Порядку №260, а тому підстави для скасування оскаржуваних наказів відсутні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

У відповідності до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Разом з тим, при поданні позову позивачка сплатила 1211,20 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1.

Згідно ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позов поданий через систему "Електронний суд".

Враховуючи заявлені позовні вимоги, позивачка повинна була сплатити до суду судовий збір у розмірі 968,96 грн. із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження ставки судового збору.

За таких обставин позивачка надмірно сплатила 242,24 судового збору.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) за участі третьої особи - ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 11 жовтня 2023 року про виплату грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заяви від 11 жовтня 2023 року.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) судові витрати в розмірі 968,96 грн.

6. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Величко