Справа № 260/8548/25
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову

22 жовтня 2025 рокум. Ужгород№ 260/8548/25

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Гаврилко С.Є. розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, -

В С Т А Н О В И В:

21 жовтня 2025 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , резолютивна частина якої містить й вимоги про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а саме позивач, у тому числі, просить суд: « 1. З метою забезпечення позову задля ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заборонити відповідачу ІНФОРМАЦІЯ_2 вчиняти будь які дії спрямовані на мобілізацію мене ОСОБА_1 як військовозобов`язаного на час розгляду мого адміністративного позову у суді з підстав передбачених у ст. 150-154 КАС України; 2. З метою забезпечення позову задля ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів мене позивача прошу заборонити уповноваженим органам та підрозділів, що входять до системи національної поліції вчиняти будь які дії стосовно мене щодо адміністративного затримання та доставлення мене до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення на час розгляду мого адміністративного позову у суді з підстав передбачених у ст. 150-154 КАС України; 3. 3аборонити метою забезпечення позову відповідачу ІНФОРМАЦІЯ_2 звертатися до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, щодо здійснення мого адміністративного затримання та доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 для накладання штрафу в порядку статті 210 ст.210-1 Кодексу Законів України про адміністративні правопорушення.».

Заява про забезпечення позову фактично обґрунтована посиланням на очевидну протиправність дій відповідача щодо не виключення з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ним правил військового обліку.

Відповідно до статті 154 частини 1 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Приписами статті 154 частин 2, 3 КАС України визначено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Розгляд питання про забезпечення позову проводиться у порядку письмового провадження за відсутності учасників справи.

У зв`язку із наведеним, на підставі статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (в тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву, дослідивши необхідні для розгляду заяви, матеріали адміністративної справи, суд вважає, що така не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 150 частини 1 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно із статтею 150 КАС України, її частиною 2, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов`язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється. Забезпечення позову допускається, якщо не вжиття цих заходів може ускладнити або привести до неможливості виконання рішення суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя у разі задоволення вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільне та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи призвести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача у разі задоволення позову.

У своїй заяві про забезпечення позову позивач, зокрема просить заборонити відповідачу вчиняти дії пов`язані із мобілізацією прийняттям наказу про призов на військову службу під час мобілізації.

В поданій позовній заяві, окрім вимог, що стосуються забезпечення позову, позивач просить суд, зокрема: «1. Визнати незаконним дії у ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно відмови мені ОСОБА_1 всупереч рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 про скасування раніше зафіксованого порушення ОСОБА_1 в відмові виправлення недостовірних відомостей у єдиному державному реєстрі призовників із зобов`язаних та резервістів стосовно мене ОСОБА_1 шляхом виключення інформації щодо порушення правил військового обліку та надання мене в розшук та направлення повідомлення відповідним органам національної поліції про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставляння мене ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 виправити недостовірні відомостей у єдиному державному реєстрі призовників із зобов`язаних та резервістів стосовно мене ОСОБА_1 шляхом виключення інформації щодо порушення правил військового обліку та надання мене в розшук та направлення повідомлення відповідним органам національної поліції про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставляння мене ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 3.Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо мене ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строків накладання адміністративного стягнення частина сьома статті 38 статті 247 КУпАП.

Таким чином, позивач не оскаржує у позові дії ІНФОРМАЦІЯ_3 стосовно його призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Такі дії відповідача не є предметом заявленого спору.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає, що запропонований позивачем захід забезпечення позову шляхом заборони вчиняти вказані вище дії щодо мобілізації позивача не відповідає порушеному праву позивача за захистом якого він звернувся до суду.

Крім того, статтею 151 частиною 3 пунктом 5 КАС України визначено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Таким чином, обраний заявником спосіб забезпечення позову за своїм змістом є фактично забороною вчиняти дії щодо зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення, що відповідно до статті 151 частини 3 пункту 5 КАС України, не допускається.

Разом з тим, заявником не наведено переконливих підстав для забезпечення позову, передбачених статтею 150 частиною 2 пунктом 1 КАС України.

Фактично, зміст заяви про забезпечення позову свідчить про наведення у ній доводів в обґрунтування заявлених у позові вимог.

Застосування ж судом обраних заявником заходів забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на доводах заяви про ймовірність порушення у майбутньому прав та інтересів позивача у зв`язку із притягненням (не притягненням до адміністративної відповідальності) оскаржуваною поведінкою суб`єкта владних повноважень.

До заяви про забезпечення позову заявником додано документи, які є недостатніми для того, аби обґрунтовано підтвердити наявність правових підстав для забезпечення позову.

До того ж, у поданій заяві не наведено конкретних визначених дій, які вчиняються (можуть вчинятися) посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 по відношенню до заявника з приводу його мобілізації як інваліда 2-ї групи з дитинства та при наявності відстрочки, яка надана до завершення мобілізації.

Щодо заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 звертатися до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, щодо здійснення адміністративного затримання позивача та його доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 для накладання штрафу в порядку статті 210 статті 210-1 Кодексу Законів України про адміністративні правопорушення та заборони.

Суддя зазначає, що порушення правил військового обліку - це невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством вимог щодо реєстрації, оновлення даних та виконання обов`язків військовозобов`язаними, призовниками, а також резервістами. Такі дії можуть виражатися у непостановці на облік, несвоєчасному оновленні даних, ухиленні від медичних оглядів чи військової служби, а також у порушеннях з боку роботодавців тощо. У разі виявлення порушення особою правил військового обліку така особа підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

Відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, в разі виявлення порушення правил військового обліку районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції (у разі неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення) для доставлення особи, яка скоїла адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення, до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому ця особа перебуває (повинна перебувати) на військовому обліку.

Після отримання такого звернення органи поліції здійснюють розшук та доставлення особи до ТЦК та СП для складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, відмітка в електронному військово-обліковому документі про порушення правил військового обліку означає, що ТЦК звернувся до органів поліції щодо доставлення громадянина за вчинення адміністративного правопорушення для складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та можливого притягнення до відповідальності.

Сам по собі факт відображення в електронному військово-обліковому документі (Резерв+) даних щодо порушення позивачем правил військового обліку не вказує на очевидність протиправних дій відповідача. Посилання позивача на те, що відносно нього відповідач може прийняти рішення про затримання та доставлення до ТЦК, що порушить його права на свободу пересування (стаття 33 Конституції України), носить характер припущення та не підтверджене належними, достовірними та достатніми доказами.

Водночас суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, що ймовірно можуть бути порушені у майбутньому, а можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Сама ж лише незгода позивача із можливими діями суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Таким чином, наведені заявником обставини, не є обґрунтованими для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначеним заявником зазначеним вище шляхом, оскільки матеріали щодо забезпечення позову не містять об`єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів.

Щодо заборони органам Національної поліції України вчиняти дії, пов`язані з адміністративним затриманням та доставленням позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення, необхідно вказати наступне.

Відповідно до статті 38 частини 3 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», органи Національної поліції України у встановленому законом порядку зобов`язані за зверненнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України доставити до таких територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стаття 262 КУпАП визначає, що адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може провадитися лише органами (посадовими особами), уповноваженими на те законами України.

Суддя зазначає, що адміністративне затримання це виключне повноваження відповідних органів (стаття 262 КУпАП) за наявності відповідних обставин (вчинення особою адміністративного правопорушення) і вказане повноваження не може бути обмежене судом.

Таким чином, вирішуючи заяву про забезпечення позову судом не виявлено існування очевидної небезпеки порушення прав та інтересів заявника до прийняття у відповідній справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь заявника.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, при цьому, наведені позивачами обґрунтування не свідчать про існування обставин визначених статтею 150 частиною 2 КАС України, як підстав для забезпечення позову, а саме не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно з статті 154 частини 5 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Проаналізувавши зазначені норми, дослідивши матеріали справи в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даної заяви про забезпечення позову, з огляду на те, що на підтвердження своїх доводів, заявником не надано жодних доказів в обґрунтування даної заяви та достатніх доказів наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі та неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, судом не вбачається можливість для використання законодавчо наданого йому права щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 150-154, 243, 248 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено КАС України. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.Є. Гаврилко