Справа № 520/24419/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 р. Справа № 520/24419/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., по справі № 520/24419/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) грошового забезпечення військовослужбовця за період з 13.07.2022 по 17.08.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) грошове забезпечення військовослужбовця за період з 13.07.2022 по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 по 17.08.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 13.07.2022 по 31.12.2022 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 13.07.2022 по 31.12.2022 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) компенсації за невикористанні дні щорічної основної відпустки за 12 діб у 2022 році, за 7 діб у 2023 році;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 12 діб у 2022 році, за 7 діб у 2023 році;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) грошову допомогу на оздоровлення за 2022-2023 роки;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) матеріальної допомоги для розв`язання соціально-побутових питань за 2022-2023 роки;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) матеріальну допомогу для розв`язання соціально-побутових питань за 2022-2023 роки;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) одноразової грошової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) одноразову грошову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією»;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а також інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення за період затримки їх виплати на один і більше календарних місяців, по дату фактичної виплати.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2025 у справі № 520/24419/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 13.07.2022 до 20.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 13.07.2022 по 31.12.2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 до 20.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією».

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України подала апеляційну скаргу, яку аргументує неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2025 у справі № 520/24419/24 та ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 залишити без розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що при винесенні ухвали від 04.09.2024 у справі № 520/24419/24 суд першої інстанції не врахував те, що позивач не надав доказів поважності причини пропуску ним строку звернення до суду та визнав доведеними обставини, які не підтверджуються матеріалами справи; відповідач зазначає, що позивачем пропущений строк звернення до суду. Відповідач додатково зазначає про відсутність у нього повноважень здійснювати перерахунок грошового забезпечення своїх військовослужбовців та наголошує на тому, що він не є належним відповідачем у даній справі.

Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача.

На підставі положень пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України у період з 13.07.2022 по 17.08.2023.

Згідно з довідкою про доходи № 406, виданою фінансовим відділенням Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 03.09.2024, за період із серпня 2022 року по серпень 2023 року сума грошового забезпечення позивачеві із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на відповідний рік не була виплачена в повному обсязі, що не заперечується відповідачем.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 17.08.2023 № 234 позивача виключено зі складу військової частини.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 14.10.2025 Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України позивачеві було надіслано розрахунок сум грошового забезпечення при звільненні.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати грошового забезпечення у належному розмірі, позивач звернувся до суду із позовною заявою.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що з 29.01.2020 виникли підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 Постанови № 704. Суд першої інстанції встановив, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII), визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частиною 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Приписами частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Водночас, Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 (далі Постанова № 704) встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови № 704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Додатки 1 та 14 до Постанови № 704, в яких у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, мають примітки пояснюючого характеру. Зокрема, у цих примітках наведена інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків.

Відповідно до примітки 1 Додатку 1 до Постанови № 704, посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова № 103).

Згідно з пунктом 6 Постанови № 103, внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Так, до Постанови № 704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції, а саме: «4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Пункт 6 Постанови Кабінету Міністрів України № 103 втратив чинність у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18.

Отже, з 29.01.2020 була відновлена дія пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 у первісній редакції, яка визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 1 січня 2018 року.

Зазначений висновок міститься у постановах Верховного Суду від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21, від 12.09.2022 у справі № 500/1813/21.

Колегія суддів зауважує, що 20.05.2023 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704».

Вказаною Постановою скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» виклавши абзац перший в такій редакції: «4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1 762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14; установити, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів».

Таким чином, з 20.05.2023 у зв`язку із внесенням Постановою від 12.05.2023 № 481 змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 та Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 грн та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14, а не виходячи із розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 25.09.2025 у справі № 140/11638/24.

Водночас, згідно з Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби» від 17.09.2014 № 460 (далі Постанова № 460), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі військовослужбовці) та звільняються зі служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Розмір допомоги обчислюється з урахуванням пунктів 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (ЗП України, 1992 р., № 7, ст. 182).

Допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Виплата військовослужбовцям допомоги у разі звільнення з військової служби здійснюється Міноборони, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на їх утримання.

Отже, згідно з наведеними вище положеннями, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та звільняються зі служби, виплачується одноразова грошова допомога з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Даний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.08.2025 року у справі №160/32903/23.

Судовим розглядом встановлено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України у період з 13.07.2022 по 17.08.2023.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 17.08.2023 № 234 позивача виключено зі складу військової частини.

Згідно з довідкою про доходи № 406, виданою фінансовим відділенням Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 03.09.2024, за період із серпня 2022 року по серпень 2023 року сума грошового забезпечення позивачеві із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на відповідний рік не була виплачена в повному обсязі, що не заперечується відповідачем.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 № 1928-IX у 2022 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2481 гривні.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-ІХ у 2023 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року 2684 гривні.

Відтак, із урахуванням вищенаведених положень, колегія суддів зазначає, що протягом періоду з 13.07.2022 по 31.12.2022 існували підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення військовослужбовця із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 р. згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів та з 01.01.2023 по 20.05.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 р. згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.

Також колегія суддів доходить висновку, що станом на день виключення позивача зі складу військової частини (17.08.2023) існували підстави для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби згідно з положеннями Порядку та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженим Постановою № 460.

З приводу доводів відповідача про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом, колегія суддів зазначає таке.

Приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Колегія суддів зазначає, що положення статті 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, повязаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22 та від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 02.08.2023 у справі № 380/17776/22.

При цьому, статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, перебіг звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, слід розраховувати з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 12.05.2025 року у справі № 360/324/24.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками, колегія суддів доходить висновку про можливість застосування до спірних правовідносин норми статті 116 КЗпП України як такої, що є загальною та поширюється на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 31.10.2019 у справі 2340/4192/18.

У ході розгляду справи колегією суддів установлено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України у період з 13.07.2022 по 17.08.2023.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 17.08.2023 № 234 позивача виключено зі складу військової частини.

Відповідно до довідки про доходи № 406, виданої фінансовим відділенням Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 03.09.2024, за період із серпня 2022 року по серпень 2023 року сума грошового забезпечення позивачеві із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на відповідний рік не була виплачена в повному обсязі, що не заперечується відповідачем.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2025 у Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України було витребувано письмові докази, а саме докази письмового повідомлення позивача про суми грошового забезпечення, в тому числі одноразової грошової допомоги, нарахованих і виплачених йому при звільненні, та докази отримання позивачем такого повідомлення. У відповідь на дану ухвалу відповідачем було повідомлено, що такий розрахунок сум грошового забезпечення при звільненні позивачеві надіслано 14.10.2025.

Виходячи з наведеного, колегія суддів звертає увагу, що на день прийняття наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 17.08.2023 № 234 про виключення позивача зі складу військової частини відповідач не здійснив виплати за всіма видами належного позивачу грошового забезпечення в належному розмірі та не повідомив позивача про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивачем не було пропущено строк звернення до суду з даним спором, адже позивач отримав письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, лише 14.10.2025.

Доводи апеляційної скарги з приводу пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом не знайшли підтвердження в ході розгляду колегією суддів.

Щодо доводів відповідача про відсутність у нього повноважень здійснювати перерахунок грошового забезпечення своїх військовослужбовців, неналежності відповідача у даній справі, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею Закону України «Про Національну гвардію України» від 13.03.2014 № 876-VII (далі Закон № 876-VII), Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України.

Частиною 1 статті 6 Закону № 876-VII встановлено, що військово-політичне та адміністративне керівництво Національною гвардією України здійснює Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 22 Закону № 876-VII, фінансування діяльності Національної гвардії України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, не заборонених законом.

Статтею 23 Закону № 876-VII визначено, що матеріально-технічне забезпечення органів військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України, з`єднань, військових частин і підрозділів, вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я, установ Національної гвардії України здійснюється головним органом військового управління Національної гвардії України та іншими органами виконавчої влади через відповідні військові частини Національної гвардії України в межах коштів, передбачених на зазначені цілі.

Положеннями пункту 3 розділу «І. Загальні положення» наказу Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 № 200 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.04.2018 за № 405/31857 (далі Інструкція), закріплено, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується у військових частинах за місцем служби, крім тих, які зараховані на фінансове забезпечення до інших військових частин за дозволом командувача Національної гвардії України.

Згідно з пунктом 1 розділу «II. Оклади за військовими званнями» Інструкції, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, виплачуються оклади за військовими званнями в розмірах, визначених у додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (зі змінами) (далі Постанова № 704).

Відповідно до пункту 1 розділу «ІV. Посадові оклади осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом» Інструкції, посадові оклади особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, виплачуються залежно від обійманих ними посад і тарифних розрядів, передбачених штатом військової частини.

Отже, зазначені вище положення наказу Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 № 200 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.04.2018 за № 405/31857, свідчать про наявність у військових частин Національної гвардії України повноважень щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовцям у розмірах, визначених Постановою № 704.

Приписами пункту 2.3 розділу «ІІ. Завдання та функції військових частин» Положення про військові частини і підрозділи з охорони громадського порядку Національної гвардії України, затвердженого наказом Міністерства внутрішіх справ України від 16.06.2014 № 567 (далі Положення), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.07.2014 року за № 729/25506, військові частини відповідно до покладених на них завдань та функцій зобов`язані: 19) забезпечувати правовий і соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей і працівників військової частини; 31) здійснювати забезпечення особового складу та підпорядкованих підрозділів фінансовими, матеріальними та іншими ресурсами, уживати заходів щодо забезпечення будівництва, реконструкції, утримання, експлуатації та ремонту житлового фонду, об`єктів військового призначення; 32) організовувати ведення бухгалтерського обліку фінансово-господарських операцій військової частини.

Згідно з пунктом 3.5 розділу «ІІІ. Організація управління і забезпечення діяльності військових частин» Положення, командир військової частини: відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, успішне виконання військовою частиною службово-бойових завдань, бойову та спеціальну підготовку, морально-психологічний стан особового складу, внутрішній порядок, збереження озброєння, військової техніки та інших матеріальних засобів військової частини, технічне, матеріальне, медичне, фінансове забезпечення, соціальний та правовий захист військовослужбовців військової частини та членів їх сімей.

Пунктом 5.5 розділу «V. Фінансове та матеріально-технічне забезпечення військових частин» Положення, матеріально-технічне забезпечення військових частин здійснюється головним органом військового управління Національної гвардії України та іншими органами виконавчої влади через відповідні військові частини Національної гвардії України в межах коштів, передбачених на зазначені цілі.

Таким чином, згідно з Положенням про військові частини і підрозділи з охорони громадського порядку Національної гвардії України, затвердженим наказом Міністерства внутрішіх справ України від 16.06.2014 № 567, на військові частини і підрозділи з охорони громадського порядку Національної гвардії України покладено обов`язки матеріально-фінансового характеру, соціального і правового захисту військовослужбовців.

Судовим розглядом установлено, що Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України є військовою частиною з охорони громадського порядку та безпеки, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань від 20.10.2023.

Згідно з довідкою про доходи № 406, виданою фінансовим відділенням Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 03.09.2024, за період із серпня 2022 року по серпень 2023 року військовою частиною нараховувалася сума грошового забезпечення із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на відповідний рік не в повному обсязі, що не заперечується відповідачем.

Колегія суддів зазначає, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

Вищевказана позиція узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.09.2022 у справі № 120/5485/21-а.

Виходячи з наведеного вище, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності у відповідача повноважень здійснювати перерахунок грошового забезпечення своїх військовослужбовців, неналежності відповідача у даній справі та зазначає, що нарахування та виплата грошового забезпечення позивача із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня відповідного року є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 13.07.2022 до 20.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році, зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 13.07.2022 року по 31.12.2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з 01.01.2023 року до 20.05.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів, визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією», зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією».

Доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2025 по справі № 520/24419/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій