Справа № 160/30185/25
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -
20.10.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій позивач просить:
-визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) щодо призову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з одночасним скасування наказу Начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 2785 від 25.09.2025 року «Про призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 );
-визнати протиправним та скасувати Наказ Командира Військової частин НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ) від 26.09.2025 року № 275 в частині зарахування ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в списки особового складу військової частини.
Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить:
зупинити дію Наказу Командира Військової частин НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ) від 26.09.2025 року № 275 в частині зарахування ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в списки особового складу військової частини.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що до Дніпропетровського окружного адміністративного суду подається позовна заява про визнання дій відповідачів протиправними та зобов`язання вчинити відповідні дії. Підставою звернення до суду стали неправомірна діяльність відповідачів, яка полягала в тому, що 24.09.2025 позивача проти його волі затримано та здійснені дії щодо призову на військову службу під час мобілізації попри те, що він був знятий з військового обліку, а отже не підлягав призову. Крім того, наказ №2785 від 25.09.2025, яким позивача призвано на військову службу, був винесений нібито після визнання позивача придатним згідно висновку ВЛК. Відповідачем-1 на запит адвоката було надано Довідку ВЛК від 24.09.2025 №2025-0924-1400-4974-3. Водночас, така довідка є просто абсурдом, оскільки позивач не проходив жодної військово-лікарської комісії. Більш того, в оскаржуваному наказі від 26.09.2025 № 275 вказано, що він прийнятий на підставі, зокрема, рапорту ОСОБА_1 , однак жодного рапорту позивачем не подавалось. Такі дії відповідачів є очевидно протиправними, обмежують та порушують право позивача на свободу. Порушення має триваючий характер, у зв`язку з чим існує об`єктивна необхідність застосування заходів забезпечення позову з метою охорони життя та здоров`я позивача.
Положенням частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
З урахуванням приписів частини першої статті 154 КАС України суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши подану ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову, суд доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно із частиною другою статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (частина четверта статті 150 КАС України).
З огляду на приписи наведеної статті, небезпека заподіяння шкоди до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.
Частиною першою статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).
При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (зупинення оскаржуваного рішення). Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Виходячи з системного тлумачення зазначених положень, застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому, небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В силу статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної протиправності, небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка заявляє клопотання.
У спірному випадку позивач звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 та до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Суд зазначає, що предметом заявленого позову є визнання протиправними дій відповідача-1 щодо призову ОСОБА_1 , скасування наказу від 25.09.2025 № 2785 в частині щодо його призову на військову службу під час мобілізації, а також визнання протиправним та скасування наказу відповідача-2 в частині зарахування позивача в списки особового складу військової частини.
За змістом заяви про забезпечення позову, підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом є протиправні, за твердженням позивача, дії відповідач-1 щодо його призову на військову службу під час мобілізації, оскільки відповідачем-1 не враховано, що він знятий з військового обліку, а отже не підлягав призову, крім того, такі дії вчинені без фактичного проходження військово-лікарської комісії, а відповідач-2 зарахував до списків особового складу частини на підставі рапорту, якого він не подавав. За таких обставин, позивач наполягає, що оскаржувані дії та накази відповідачів є очевидно протиправними, тому є необхідність застосування заходів забезпечення позову з метою охорони життя та здоров`я позивача.
Надаючи правову оцінку вказаним аргументам, суд зазначає наступне.
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач не посилається на конкретні обставини, що свідчать про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі або що захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову можливістю настання певних негативних наслідків, позивачем їх не конкретизовано та не наведено мотивів, відповідно яким відмова у зупиненні дії оскаржуваних наказів може істотно ускладнити чи не унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.
Щодо «очевидності» ознак протиправності дій відповідача-1, наказів відповідачів та порушення прав позивача, суд зазначає, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони (рішення, дії чи бездіяльність) повинні свідчити про протиправність поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності рішень, дій/бездіяльності у спірних правовідносинах, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що таке рішення, дії (бездіяльність) явно суперечать вимогам закону за критеріями, передбаченими ч.2 ст.2 КАС України, порушують права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.
При цьому, твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.
Безумовно, рішення чи дії/бездіяльність суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
В даному випадку позивачем не надано належних та допустимих доказів очевидності ознак протиправності наказів відповідача-1 від 25.09.2025 № 2785 в частині його призову на військову службу під час мобілізації та відповідача-2 від 26.09.2025 №275 в частині зарахування позивача в списки особового складу військової частини поза розумним сумнівом, що в свою чергу, має бути досліджено судом при вирішенні справи під час судового розгляду.
При цьому, доводи позивача про непогодження з оскаржуваними наказами не вказують на очевидність ознак протиправності таких рішень суб`єктів владних повноважень, а судження позивача щодо цього мають оціночний, тобто суб`єктивний характер.
Наведеним обставинам може бути надана правова оцінка при розгляді справи по суті.
Отже, зміст заяви про забезпечення позову не дозволяє дійти переконливого висновку про існування обставин, які згідно з положень статті 150 КАС України є підставою для забезпечення позову, оскільки позивачем жодних доказів, у розумінні статей 73, 76 КАС України, на підтвердження очевидності ознак протиправності оскаржуваних рішень, а також на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення судового рішення в адміністративній справі, що відновлення прав без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим, суду надано не було.
За таких обставин, наведені доводи у межах поданої заяви про забезпечення позову не є достатніми та обґрунтованими, у зв`язку із чим суд доходить висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
З огляду на викладене, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 150, 151, 154, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та у строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.М. Бухтіярова