Справа № 420/6571/25
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6571/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги, стягнення моральної та майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління ДПС в Одеській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2024 року №Ф-1456-1532 зі сплати боргу в розмірі 9406,07 грн., стягнення з Державного бюджету України на користь позивача суми у розмірі 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органом державної влади, при здійсненні ними своїх повноважень, стягнення з Державного бюджету України на користь позивача суми в розмірі 1306,61 грн. на відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органом державної влади, при здійсненні ними своїх повноважень.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзив, третій особі пояснень щодо позову.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем направлена до органу виконавчої служби протиправна вимога про наявність у позивача заборгованості в розмірі 9406,07 грн., на підставі якої з позивача безпідставно стягнута ця сума та сума виконавчого збору в розмірі 1308,61 грн. При цьому, рішенням суду в іншій справі вже встановлена безпідставність визначення податковим органом позивачу суми боргу в розмірі 9406,07 грн. та податковий орган фактично не заперечує відсутність такого боргу, але не міг внести дані в облікову картку про це з технічних причин. Враховуючи зазначені обставини оскаржувана вимога має бути скасована судом та на користь позивача має бути стягнута моральна шкода в розмірі 30000 грн. та матеріальна шкода в розмірі 1306,61 грн., яка стягнута с позивача як сума виконавчого збору.

Відзив від відповідача до суду не надходив.

Від третьої особи пояснень щодо позову до суду не надійшло.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДПС в Одеській області направлена позивачу вимога про сплату боргу від 16.03.2019 року №Ф-4342-50 на суму недоїмки в розмірі 9406,07 грн. з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

ОСОБА_1 не погодився з правомірністю вимоги від 16.03.2019 року №Ф-4342-50 та оскаржив її в судовому порядку.

За результатами розгляду адміністративної справи №420/4364/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 16.03.2019 року №Ф-4342-50, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 року, яке набрало законної сили 11.11.2019 року позов ОСОБА_1 задоволений в повному обсязі та оскаржувана вимога визнана протиправною та скасована судом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, рішенням в іншій справі, яке набрало законної сили, встановлена відсутність у позивача недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 9406,07 грн., та ці обставини не підлягають доказуванню в цій справі.

Разом з цим, Головним управлінням ДПС в Одеській області була направлена на адресу Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інша вимога про сплату боргу від 13.02.2024 року №Ф-1456-1532 за цією ж сумою в розмірі 9406,07 грн. для примусового стягнення цих коштів в межах виконавчого провадження.

В межах виконавчого провадження ВП №75505536 з позивача була стягнута сума боргу з врахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження в розмірі 10715,67 грн. в примусовому порядку шляхом списання цієї суми з рахунку позивача у банку.

Позивач звертався до Головного управління ДПС в Одеській області в липні 2024 року із заявами щодо скасування вимоги про сплату боргу в розмірі 9406,07 грн. та отримав відповідь від 30.08.2024 року за №33878/6/15-32-13-05-04 про те, що за позивачем відповідно до даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС станом на 15.08.2024 року обліковується борг (недоїмка) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 9406,07 грн. та на підставі рішення суду у справі №420/4364/19 інтегрована картка платника підлягає коригуванню шляхом виключення цієї суми, однак станом на 20.08.2024 року у відповідача доступ до коригування ІКП закритий та таке коригування можливо здійснити після надання такого доступу Державною податковою службою України. Головне управління ДПС в Одеській області звернулося до ДПС України з інформацію щодо необхідності коригування ІКП позивача та після такого коригування вимога від 13.02.2024 року №Ф-1456-1532 буде скасована та до органів виконавчої служби буде направлений лист про закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа без виконання.

Під час розгляду цієї справи до суду надійшли додаткові пояснення Головного управління ДПС в Одеській області про те, що станом на 01.01.2025 року інтегрована картка позивача приведена у відповідність та скасована заборгованість з єдиного внеску в розмірі 9406,07 грн.

Разом з цим, суд звертає увагу, що вимога від 13.02.2024 року №Ф-1456-1532 виконавчою службою виконана шляхом примусового стягнення з позивача коштів та податковий орган не надав до суду жодного доказу скасування оскаржуваної вимоги та не посилається на будь-яке рішення, яким ця вимога скасована.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, однак відповідач не довів правомірність направлення позивачу оскаржуваної вимоги за боргом який на час її направлення не існував на підставі рішення суду, що набрало законної сили, та тільки технічні проблеми щодо взаємодії ДПС України та ГУ ДПС в Одеській області не давали можливість виключити цю заборгованість з облікової картки позивача.

Таким чином, оскаржувана вимога від 13.02.2024 року №Ф-1456-1532 є протиправною та підлягає скасуванню судом.

Щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд вважає, що ці позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовано Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17, у якій зазначено, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Посилання позивача в обґрунтування моральної шкоди на негативні для нього наслідки у формі переживання негативних емоцій, страждань необхідність звернення до адвоката, бухгалтера, невиконання відповідачем рішення суду, в подальшому арешт його коштів, неодноразове звернення до суду та податкового органу з березня 2019 року, суд не приймає до уваги оскільки фактично в цій справі позовні вимоги стосуються правомірності вимоги від 13.02.2024 року №Ф-1456-1532, а не дій які передували її винесенню. Докази на підтвердження отримання позивачем моральної шкоди в наслідок протиправних дій відповідача в матеріалах справи відсутні.

Крім того, будь-якого обґрунтування суми в розмірі саме 30000 грн. в позові не міститься та не обґрунтовано чому моральна шкода визначена саме в такому розмірі.

Щодо стягнення з відповідачів майнової шкоди, суд вважає, що ці позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Позивач обґрунтовує наявність майнової шкоди тим, що державною виконавчою службою крім суми недоїмки за вимогою примусово стягнутий виконавчий збір та така сума і є майновою шкодою, яка завдана позивачу в розмірі 1308,61 грн.

Однак суд не погоджується з таким твердженнями позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Отже, скасування рішення, у зв`язку з виконанням якого стягнутий виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, є підставою для повернення відповідних коштів, оскільки правова підстава для їх стягнення є фактично такою, що відпала.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

При цьому, наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 затверджений «Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», положення якого встановлюють порядок взаємодії державних органів (казначейства України та органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету).

В даному випадку сплачений позивачем виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не є майновою шкодою позивача та такі кошти мають бути повернуті позивачу у порядку визначеному законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню в частині визнання протиправною та скасування вимоги, а в іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Щодо заяви представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 15000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження здійснення витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи представником позивача надані до суду: договір про надання адвокатських послуг від 15.01.2024 року та детальний опис наданих послуг професійної правничої допомоги від 11.02.2025 року.

Відповідно до детального опису наданих послуг професійної правничої допомоги від 11.02.2025 року представником позивача надані Мельнику Олександру Сергійовичу наступні послуги: підготовка до розгляду справи: аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики, надання юридичних консультацій (6 годин) 3000 грн., складання, оформлення і надсилання позовної заяви (20 годин) 10000 грн., складання інших процесуальних документів (відповіді на відзив, заяви та клопотання, ознайомлення з матеріалами справи та доказами, надсилання адвокатських запитів, отримання відповідей (4 години) 2000 грн., всього 15000 грн.

При цьому, суд зазначає, що складання, оформлення і надсилання позовної заяви є фактично однією послугою - підготовка до розгляду справи.

Крім того, в детальному описі наданих послуг професійної правничої допомоги від 11.02.2025 року представник позивача зазначає про складання відповіді на відзив, однак відповіді на відзив позивачем подано не було, як і відзиву відповідачем.

Суд зазначає, що вказана справа не відноситься до складних справ, розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в матеріалах справи документами, підготовка документів в цій справі не потребує великої кількості часу, а тому, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління ДПС в Одеській області на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Керуючись ст. 6, 14, 90, 134, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ), третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (вул. Садова, буд. 1-А, м. Одеса, Одеська область, 65023, ) про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2024 року №Ф-1456-1532 зі сплати боргу в розмірі 9406,07 грн., стягнення з Державного бюджету України на користь позивача суми у розмірі 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органом державної влади, при здійсненні ними своїх повноважень, стягнення з Державного бюджету України на користь позивача суми в розмірі 1306,61 грн. на відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органом державної влади, при здійсненні ними своїх повноважень задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2024 року №Ф-1456-1532 зі сплати боргу в розмірі 9406,07 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя Леонід СВИДА