Справа № 593/1080/25
Суддя: Данилів О. М.
Дата ухвалення: 2025-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 593/1080/25
Провадження №2-а/593/35/2025
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" жовтня 2025 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду міста Бережани адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1КУпАП від 22 травня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

1 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся в Бережанський районний суд із позовною заявою до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1КУпАП від 22 травня 2025 року.

В обґрунтування поданих вимог вказав, що коли він 13 травня 2025 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з тим, що у додатку '' Резерв+'' з`явилася інформація про те, що він перебуває у розшуку через порушення правил мобілізаційної підготовки та військового обліку, хоч на цей період та по сьогоднішній день він належить до категорії громадян, які відповідно до законодавства України мають право на відстрочку, то працівниками відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 при перевірці його особи було з`ясовано, що він хоч вчасно оновив облікові дані, проте 2 лютого 2025 року не з`явився по повістці, яка була йому направлена через Укрпошту та повернулася до ІНФОРМАЦІЯ_2 по причині відсутності адресата, а тому з 16 лютого 2025 року він був оголошений в розшук з підстав неявки згідно вказаної повістки.

У зв`язку із вищевказаним діловодом відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим солдатом ОСОБА_2 13 травня 2025 року складено протокол № 60/1273 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП тавідносно нього була винесена постанова №1/266 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.. З даною постановою він не згідний, вважає її незаконною, оскільки повістки ІНФОРМАЦІЯ_1 він не отримував, про її існування не знав. Всі необхідні дані військового обліку ним уточнено вчасно. У поданому позові позивач зазначив, що наміру ухилятись від явки до ТЦК він не мав. А так як про існування оскаржуваної постанови дізнався лише 24 липня 2025 року, тому просив поновити йому строк на оскарження вказаної постанови та скасувати її з підстав відсутності доказів про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1КУпАП.

6 серпня 2025 року ухвалою Бережанського районного суду за вказаними позовними вимогами було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати їх в порядку спрощеного позовного провадження, із викликом сторін.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник не з`явилися. Представник позивача адвокат Процик П.Б. подав суду письмову заяву, у якій просив проводити засідання у їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують, просять їх задоволити з підстав, зазначених у поданому позові.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 хоч був належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак він в судове засідання повторно не з`явився та відзиву на позов не подав, тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторони відповідача по наявних у ній матеріалах.

Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задоволити, виходячи із наступного.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ч.1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною другою ст. 286 КАСУ передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень ( постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі, зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Судом встановлено, що 22 травня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 була винесена постанова № 1/266 в справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000грн..

Із оскаржуваної постанови видно, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало порушення ним вимог абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме, що він вчасно не з`явився по повістці, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1КУпАП.

Позивач не згідний із вказаною постановою, вважає її необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона постановлена без належних доказів його вини. Крім вказаного, останній просив поновити йому строк на оскарження вказаної постанови, оскільки її копію він отримав лише 24 липня 2025 року, а тому він у визначений законодавцем десятиденний строк з дня її винесення не зміг звернутися до суду із адміністративним позовом.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч. 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення № 1/266, винесеної 22 травня 2025рокуначальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

У спірній постанові зазначено, що «13 травня 2025 року, близько 14 год. 50 хв., громадянин ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що в АДРЕСА_1 , як такий, що перебуває у базі розшуку Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ІТС ''Інформаційний портал Національної поліції України'' за скоєння правопорушення за ст. 210-1КУпАП. Під час звіряння військово-облікових даних громадянина ОСОБА_1 встановлено, що він з 16 лютого 2009 року перебуває на обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 та 17 січня 2025 року йому відповідно до п.30 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 ''Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період'' надіслана повістка № 2090075 для прибуття в ІНФОРМАЦІЯ_3 2 лютого 2025 року, о 9 годині для уточнення даних. А так як ОСОБА_1 на визначену та повідомлену належним чином час та дату до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився та поважної причини неявки вчасно не повідомив, а тому звернення щодо нього було передано до відповідного відділення поліції та його дані внесено у базу розшуку Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області.

Позивач, не погоджуючись із винесеною щодо нього постановою, просив її скасувати і послався на те, що на його адресу від відповідача поштовою кореспонденцією не надходило жодної повістки. Він є батьком чотирьох дітей і враховуючи вказану обставину, йому надавалась відстрочка від призову на військову службу мобілізації, що підтверджується інформацією, яка міститься у застосунку ''Резерв+''. Для отримання такої відстрочки він неодноразово звертався із відповідними заявами до відповідача та надавав усі необхідні документи, що свідчить про відсутність у нього будь-якого умислу на ухилення від явки за повісткою.

Далі у своїх письмових поясненнях, ОСОБА_1 зазначив, що дійсно 13 травня 2025 року він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 та пояснив, що його напевне помилково було оголошено в розшук, оскільки ухилятися від явки за повісткою у нього не було причин і крім цього він не отримував жодних повісток. Просив суд звернути увагу на те, що відсутні будь-які відомості про те, що до винесення оскаржуваної постанови ним вчинялись адміністративні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 210-1 КУпАП, що давало би підставу для оголошення його в розшук. Вважає, що наведені в оскаржуваній постанові обставини не відповідають фактичним обставинам справи.

У своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 також зазначив, що в липні 2025 року до нього на мобільний телефон зателефонували працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 і повідомили про те, що відносно нього винесено постанову про адміністративне правопорушення і йому потрібно оплатити штраф в розмірі 17 000 гривень. Прибувши 24 липня 2025 року до відповідача, йому було надано копію оскаржуваної постанови. Позивач стверджує, що він не вчиняв правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, тому справа підлягає до закриття на підставі ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд керується наступним.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі-відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісіїз питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону,- за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Згідно пп. 2 п. 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Абзацом 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію'' визначено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 16 травня 2024 року, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

П. 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 15 березня 2009 року, встановлено, що рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період (порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію) тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ст. 235КУпАП).

Крім того відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Суд, оцінивши та дослідивши докази у їх сукупності, приходить до переконання про порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в ході якого обставини справи були досліджені неповно, адже як встановлено в судовому засіданні, останній не був належним чином сповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних так як він повістки не отримував та відповідач належними та допустимими доказами не довів зворотнього.

Крім цього слід зазначити, що суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу та настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення від явки. Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто ОСОБА_1 мав знати, що його викликають до ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак свідомо не з`явився, при цьому обов`язок довести вказану обставину в силу ст. 77 КАС України покладається на відповідача.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що повістка, яка була направлена позивачу, повернулася до ІНФОРМАЦІЯ_1 із відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою (місцем проживання).

Як вбачається із пояснень ОСОБА_1 , викладених у поданому суду позові, він не отримував повістку про виклик до ТЦК та СП, тому не з`явився.

Суд вважає, що відповідачем не доведено, що ОСОБА_1 було відомо про необхідність з`явитися на виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у зазначеній у повістці строк. Отже, умисел ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 на вчинення адміністративного правопорушення не доведений «поза розумним сумнівом».

Крім цього, про відсутність умислу ОСОБА_1 щодо неявки до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних свідчить і те, що він вперше уточнив військово-облікові дані вчасно, про що свідчить долучений до матеріалів справи витяг із застосунку «Резерв+» та сам добровільно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 після отримання інформації про порушення ним правил військового обліку.

Долучена до позову роздруківка із застосунку «Резерв+» свідчить про те, що ОСОБА_1 взятий на військовий облік 26 лютого 2001 року, дата уточнення даних 14 липня 2024 року та що йому відповідно до ст.23 Закону України '' Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію'' надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, як батьку трьох і більше дітей, а тому у нього не було підстав не з`являтися до ТЦК та СП по повістці.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд звертає увагу також на строки притягнення до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення.

Відповідно до частини 7 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Виходячи із вимог зазначених вище норм, початок перебігу строку для накладення адміністративного стягнення розпочинається з дня його виявлення.

А тому принципове значення для правильного вирішення даної справи має визначення точної дати (дня) виявлення та вчинення зазначеного правопорушення, так як саме від цього часу відраховується відповідний строк.

Момент виявлення порушення не можна ототожнювати з часом складення протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки останній є засобом не виявлення, а фіксації правопорушення. Факт виявлення порушення це окрема подія, яка завжди передує складанню протоколу про вчинення порушення.

У законодавстві чітко не визначено, що є моментом виявлення правопорушення, тоді як судова практика послідовно пов`язує цей момент з днем виявлення правопорушення саме органом, який уповноважений на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, як початкового етапу процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. Днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли до уповноваженого органу надійшли будь- які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 28.02.2019р. в справі №149/2498/17).

А так як 2 лютого 2025 року позивач не з`явився по повістці, тому саме 2 лютого 2025 року слід вважати днем виявлення даного правопорушення, тобто строк для притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності закінчився 2 травня 2025року, однак незважаючи на це постанова, якою притягнуто його до адміністративної відповідальності винесена із невідомих причин аж 22 травня 2025 року.

Приймаючи по справі рішення, суд також враховує, що відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням викладеного, а також шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення. При цьому суд керується положеннями ч.3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи.

Що стосується вимог позивача про поновлення пропущеного строку на оскарження вказаної постанови, то суд вважає, що вказаний строк слід поновити, оскільки із оскаржуваної постанови видно, що вона позивачу не надсилалася та не вручалася, оскільки графи: «копію постанови отримав», «копію постанови вислано поштовим зв`язком особі, щодо якої її винесено», не заповнені, а оскаржувана постанова містить позначку, що постанову отримав 24 липня 2025року.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні докази, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку відповідача доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог, а тому постанову по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 22 травня 2025 року слід скасувати, а провадження у справі закрити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 19, 55, 62 Конституції України, ст. 7, 9, 210-1, 251, 252, 256, 280, 283, 284 КУпАП, ст. ст. 9, 72-77, 242, 241-246, 257, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задоволити.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення № 1/266 від 22 травня 2025року, як такий, що пропущений з поважних причин.

Постанову № 1/266 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП від 22 травня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 гривень визнати протиправною та скасувати, а провадження по справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Данилів О.М.