Справа № 916/1559/24
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 916/1559/24
У Х В А Л А

22 жовтня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Крилова Я.А.,

представника заступника Генерального прокурора Коломійчук І.О.,

представниці позивача Пільчевської Ю.В., (на підставі виписки з ЄДРПОУ),

представника відповідача адвоката Усачук О.І. (на підставі ордеру),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Актеон» про залишення позову без розгляду у справі за позовом заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Державного агентства України ПлейСіті до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Актеон» про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 р. заступник Генерального прокурора в інтересах держави в особі Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Актеон", в якому просив стягнути з відповідача до державного бюджету України борг у загальному розмірі 207735422,01 грн, з яких: 195870000 грн заборгованості зі сплати за ліценції на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор, 6732046,70 грн інфляційних втрат та 5133375,31 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю ухилення відповідача від виконання свого обов`язку щодо перерахування до спеціального фонду Державного бюджету України щорічних платежів за другий та третій роки дії ліцензій у сфері діяльності з організації та проведення азартних ігор.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 12.04.2024 відкрито провадження у справі №916/1559/24.

30.04.2024 до місцевого господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Актеон" б/н від 29.04.2024 (вх.№17438/24 від 30.04.2024) про закриття провадження у справі №916/1559/24 у зв`язку з тим, що даний спір, з огляду на суб`єктний склад учасників спору, предмет і підстави позову, а також характер спірних правовідносин, містить критерії адміністративної юрисдикції, а тому розгляд справи про стягнення плати за ліцензії слід здійснювати за правилами адміністративного судочинства.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.06.2024 закрито провадження у справі №916/1559/24.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.09.2024 частково задоволено апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора; змінено ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.06.2024 у справі №916/1559/24 шляхом викладення її мотивувальної частини в редакції цієї постанови; в іншій частині ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.06.2024 у справі №916/1559/24 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27.02.2025 касаційну скаргу першого заступника Генерального прокурора залишено без задоволення, а постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.09.2024 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.06.2024 у справі № 916/1559/24 залишено без змін.

В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.04.2025 відмовлено заступнику Генерального прокурора у задоволенні заяви про направлення справи №916/1559/24 за встановленою юрисдикцією, оскільки судове рішення щодо закриття провадження у цій справі було прийнято судом першої інстанції.

02.05.2025 до суду першої інстанції від заступника Генерального прокурора надійшла заява №15/1/1-38396вих-25 від 02.05.2025 (вх.№14166/25 від 02.05.2025), в якій останній просив визнати поважними причини пропуску строку на подання заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією та поновити строк для її подачі Офісу Генерального прокурора, а також передати справу №916/1559/24 за встановленою юрисдикцією до Одеського окружного адміністративного суду.

В обґрунтування вказаної заяви прокурор послався на те, що за результатами розгляду справи №916/1559/24 судами всіх інстанцій зроблено висновок про непідвідомчість цього спору господарському суду і необхідність його розгляду за правилами адміністративного судочинства. При цьому, з огляду на те, що Південно-західним апеляційним господарським судом змінено мотивувальну частину ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі, Офісом Генерального прокурора до суду апеляційної інстанції було подано заяву про направлення цієї справи за встановленою юрисдикцією, проте у задоволенні такої заяви було відмовлено, адже рішення щодо закриття провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України прийнято саме місцевим господарським судом.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 (суддя Петров В.С.) відмовлено у поновленні строку на подання заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією (вх.№14166/25 від 02.05.2025); задоволено заяву Офісу Генерального прокурора про направлення справи за встановленою юрисдикцією (вх.№14166/25 від 02.05.2025); передано справу №916/1559/24 за позовом заступника Генерального прокурора в особі Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Актеон" про стягнення заборгованості з плати за ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор у сумі 195870000 грн, інфляційних втрат та 3% річних у загальній сумі 11865422,01 грн за встановленою юрисдикцією до Одеського окружного адміністративного суду.

Дана ухвала суд першої інстанції мотивована тим, що прокурором не пропущено строк для звернення до Господарського суду Одеської області з вищенаведеною заявою, а також тим, що ця справа підлягає передачі за встановленою юрисдикцією до Одеського окружного адміністративного суду, що сприятиме реалізації права на доступ до правосуддя.

Не погодившись з постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр Актеон" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 у справі №916/1559/24 та відмовити у задоволенні заяви заступника Генерального прокурора про передання справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.05.2025 (суддя Петров В.С.) відмовлено у поновленні строку на подання заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією (вх.№14166/25 від 02.05.2025); задоволено заяву Офісу Генерального прокурора про направлення справи за встановленою юрисдикцією (вх.№14166/25 від 02.05.2025); передано справу №916/1559/24 за позовом заступника Генерального прокурора в особі Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Актеон" про стягнення заборгованості з плати за ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор у сумі 195870000 грн, інфляційних втрат та 3% річних у загальній сумі 11865422,01 грн за встановленою юрисдикцією до Одеського окружного адміністративного суду.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2025 року, адміністративну справу за №916/1559/24 передано на розгляд судді Одеського окружного адміністративного суду Стефанову С.О., з наступними позовними вимогами в яких позивач просить:

- стягнути з ТОВ «ЦЕНТР АКТЕОН» до Державного бюджету України заборгованість з плати за ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор у сумі 195 870 000 (сто дев`яносто п`ять мільйонів вісімсот сімдесят тисяч) гривень;

- стягнути з ТОВ «ЦЕНТР АКТЕОН» до Державного бюджету України внаслідок невиконання грошового зобов`язання за законом інфляційні втрати у сумі 6 732 046,70 (шість мільйонів сімсот тридцять дві тисячі сорок шість) грн 70 копійок;

- стягнути з ТОВ «ЦЕНТР АКТЕОН» до Державного бюджету України внаслідок невиконання грошового зобов`язання за законом 3 % річних у сумі 5 133 375,31 (п`ять мільйонів сто тридцять три тисячі триста сімдесят п`ять) грн 31 копійок;

- покласти на відповідача обов`язок здійснити всі судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи в суді.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Призначено підготовче засідання на 01 вересня 2025 року о 11 год. 00 хв. в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду за адресою: 65062, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 14, зала судових засідань №30.

26 серпня 2025 року від Державного агентства України ПлейСіті надійшло клопотання про заміну сторони у справі (вхід. № ЕС/87803/25), в якому заявник просить суд замінити сторону позивача у справі № 916/1559/24 з Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей (, вул. Бориса Грінченка, буд. 3, м. Київ, 01001) на Державне агентство України ПлейСіті (, вул. Б. Грінченка, 3, м. Київ, 01001).

Ухвалою суду від 09 вересня 2025 року замінено у справі №916/1559/24 позивача Комісію з регулювання азартних ігор та лотерей (, вул. Бориса Грінченка, буд. 3, м. Київ, 01001) на правонаступника: Державне агентство України ПлейСіті (, вул. Б. Грінченка, 3, м. Київ, 01001).

27 серпня 2025 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Актеон» до суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду (вхід. № ЕС/88778/25) на підставі положень п. 2 ч.1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України - оскільки позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати.

Вказана заява обґрунтована тим, що лише посилання на те, що КРАІЛ не здійснює свої повноваження стосовно звернення до суду не є достатньою підставою для здійснення представництва інтересів держави прокуратурою у справі № 916/1559/24. В позовній заяві не наведено жодної об`єктивної обставини яка б перешкоджала КРАІЛ звернутись з аналогічним позовом до ТОВ «Центр Актеон» про стягнення ліцензійних платежів. Недостатнє фінансування органу державної влади, відсутність у нього коштів для сплати судового збору не свідчить про наявність виключного випадку, за якого прокурор може представляти інтереси держави, оскільки таким виключним випадком у спірних правовідносинах є нездійснення чи неналежне здійснення захисту інтересів держави відповідним суб`єктом владних повноважень, наданих йому законодавством функцій (відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 04.05.2022 у справі № 240/2186/21, від 30.08.2022 у справі № 405/5302/20, від 20.03.2025 у справі № 500/8168/23). Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 19.07.2018 у справі №822/1169/17, від 13.05.2021 у справі №806/1001/17 та Великою Палатою Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №826/13768/16, від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Відповідач вважає, що звертаючись із позовною заявою до відповідача в інтересах держави в особі КРАІЛ заступник Генерального прокурора замінює собою уповноважений орган виконавчої влади який має повну цивільну дієздатність та уповноважений на звернення до суду на підставі цитованих вище положень законодавства.

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача підтримав вищезазначену заяву.

Представник заступника Генерального прокурора відносно задоволення заяви про залишення позову без розгляду заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях на заяву відповідача про залишення позову без розгляду (вхід. № ЕС/93868/25 від 09.09.2025 року), зазначивши, що звернення прокурора до суду із цим позовом залишається єдиним та дієвим способом захисту інтересів держави у спірних правовідносинах. Виключно з метою незалишення незахищеними інтересів держави, прокурор із дотриманням належної процедури, реалізуючи представницькі повноваження, виконав субсидіарну роль та замінив у судовому провадженні суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснив захисту.

17.09.2025 року від Державного агентства України ПлейСіті до суду надійшли письмові заперечення на заяву про залишення позову без розгляду (вхід. № ЕС/97044/25), обґрунтовані в цілому тим, що на Відповідача, як на організатора азартних ігор, Законом покладено обов`язок із сплати щорічної плати за ліцензії, невиконання Відповідачем свого обов`язку призвело до виникнення заборгованості. При цьому держава, в особі Уряду, з метою зниження навантаження на бізнес в умовах запровадженого воєнного стану надала, в тому числі і Відповідачу, право провадити діяльність і можливість виконати свій обов`язок, встановлений Законом, щодо сплати за ліцензії пізніше, очікуючи при цьому, на правомірну поведінку суб`єктів господарювання і здійснення такої оплати, зважаючи, що кошти від сплати за ліцензії надійдуть до спеціального фонду Державного бюджету.

Дослідивши зміст та обґрунтованість позовної заяви та наданих до неї документів суд дійшов наступних висновків.

Так, згідно матеріалів позовної заяви заступником Генерального прокурора подано позов у зв`язку з тим, що КРАІЛ була обізнана про наявність заборгованості ТОВ «ЦЕНТР АКТЕОН» зі сплати щорічних платежів за ліцензії, однак не пред`явила відповідного позову. Заступник Генерального прокурора зазначає, що факт невжиття компетентним органом заходів судового захисту незалежно від причин свідчить про неналежне виконання ним своїх повноважень та є достатньою підставою для представництва інтересів держави прокурором.

Заступник Генеарльного прокурора зазначає, що звернення прокурора до суду із цим позовом залишається єдиним та дієвим способом захисту інтересів держави у спірних правовідносинах. Виключно з метою незалишення незахищеними інтересів держави, прокурор із дотриманням належної процедури, реалізуючи представницькі повноваження, виконав субсидіарну роль та замінив у судовому провадженні суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснив захисту.

Установлено, що КРАІЛ та правонаступник її прав та обов`язків Державне агентство України ПлейСіті як орган, уповноважений державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, такого захисту не здійснює.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

З цього приводу у Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Умови та особливості звернення до адміністративного суду прокурора визначені статтею 53 КАС України.

Так, частиною третьою статті 53 КАС України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

В силу частини четвертої статті 53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Приписами частини п`ятої статті 53 КАС України обумовлено, що у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

За правилами частини сьомої статті 160 КАС України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України визначені Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон України «Про прокуратуру»), статтею 1 якого установлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Абзацами 1, 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

За приписами абзаців 1-3 частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Отже, з наведеного правового регулювання випливає, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99).

Відтак, суд вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 19 вересня 2019 року у справі № 815/724/15, від 28 січня 2021 року у справі № 380/3398/20, від 05 жовтня 2021 року у справі № 380/2266/21, від 02 грудня 2021 року у справі № 320/10736/20, від 23 грудня 2021 року у справі № 0440/6596/18, від 04 листопада 2022 року у справі № 420/18905/21, від 01 грудня 2022 року у справі № 360/4969/21 та від 14 лютого 2023 року у справі № 580/1374/22.

Суд звертає увагу, що позиція європейських інституцій полягає у тому, що участь прокурора у судовому провадженні поза межами кримінального процесу є винятком; така участь можлива лише за умови спрямованості на захист суспільних або важливих державних потреб, відсутності конфлікту інтересів, гарантованої незалежності органів прокуратури, а також дотриманні права усіх сторін процесу на справедливий суд як елементу принципу верховенства права.

Так, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не повною мірою відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 4 частини 2 статті 129 Конституції України).

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі № 806/602/18, від 13 березня 2019 року у справі № 815/1139/18, від 15 жовтня 2019 року у справі № 810/3894/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 569/4123/16-а, від 05 листопада 2019 року у справі № 804/4585/18, від 03 грудня 2019 року у справі № 810/3164/18 та від 01 червня 2022 року у справі № 260/1815/21.

Водночас системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що стаття 53 КАС України вимагає вказувати в адміністративному позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.

У справі, що розглядається, прокурор в адміністративному позові зазначив, що захисту підлягають інтереси держави у бюджетній сфері, зокрема щодо забезпечення виконання організатором азартних ігор зобов`язань перед державою в умовах воєнного стану щодо внесення плати за ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор.

Суд вважає, що таке обґрунтування є сумісним із поняттям «інтереси держави».

Судом встановлено, що за положеннями частини п`ятої статті 6 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» (тут і далі в редакції чинній на час звернення до суду з цим позовом КРАІЛ є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що забезпечує державне регулювання діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор та лотерей, та утворюється Кабінетом Міністрів України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Діяльність Уповноваженого органу спрямовується i координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 8 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» саме КРАІЛ надано повноваження у випадках, визначених законом, звертатись до суду.

Повноваження КРАІЛ у сфері організації та проведення азартних ігор, також, визначено вищевказаним законом та Положенням про Комісію з регулювання азартних ігор та лотерей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 891 (далі - Положення).

Пунктом 3 Положення встановлено, що основним завданням КРАІЛ є здійснення державного нагляду (контролю) за ринком азартних ігор, а також у лотерейній сфері.

Відповідно до пункту 4 Положення КРАІЛ реалізує державну політику у сфері організацій та проведення азартних ігор шляхом, зокрема, звернення до суду у випадках, визначених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011 року № 106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що КРАІЛ контролює справляння надходжень бюджету платежів за ліцензії у сфері діяльності з організації та проведення азартних ігор та повинна забезпечити відповідно до законодавства здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного бюджету платежів.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2025 року № 336 «Про ліквідацію Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей» Ліквідовано Комісію з регулювання азартних ігор та лотерей, встановлено що правонаступником майна, прав і обов`язків Комісії, що ліквідується є Державне агентство ПлейСіті. Постанову Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №891 «Про Комісію з регулювання азартних ігор та лотерей» визнано такою, що втратила чинність.

Відповідно до Положення про Державне агентство України ПлейСіті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 травня 2025 року № 505 Державне агентство України ПлейСіті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр міністра України з інновацій, розвитку освіти, науки та технологій - Міністра цифрової трансформації і який реалізує державну політику у сфері організації та проведення азартних ігор та лотерейній сфері.

Пунктом 3 Положення про Державне агентство України ПлейСіті зокрема передбачено, що Основними завданнями Агентства ПлейСіті є: 1) реалізація державної політики у сфері організації та проведення азартних ігор та лотерейній сфері; 2) здійснення державного нагляду (контролю) за ринком азартних ігор, а також за проведенням лотерей в Україні.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державне агентство України ПлейСіті Агентство ПлейСіті відповідно до покладених на нього завдань виконує функції органу ліцензування господарської діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор, приймає рішення про залишення заяви про отримання ліцензії без руху або без розгляду, видачу ліцензії або відмову у видачі ліцензії, припинення дії ліцензій, а також здійснює інші повноваження органу ліцензування в межах та порядку, встановлених Законом України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор».

Підпунктом 8 пункту 5 вказаного Положення установлено, Агентство ПлейСіті з метою організації своєї діяльності забезпечує в установленому порядку самопредставництво Агентства ПлейСіті в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від його імені, зокрема через посадових осіб юридичної служби апарату Агентства ПлейСіті або інших уповноважених осіб, а також забезпечує представництво інтересів Агентства ПлейСіті в судах та інших органах через представників.

Кабінет Міністрів України розпорядженням від 30 травня 2025 року № 519-р «Про можливість забезпечення здійснення Державним агентством ПлейСіті функцій і повноважень» погодився з пропозицією Міністерства цифрової трансформації щодо можливості забезпечення здійснення Державним агентством ПлейСіті покладених на нього згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02 травня 2025 року № 505 «Про затвердження Положення про Державне агентство України ПлейСіті» функцій і повноважень.

Таким чином, відповідно до вказаних положень Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор», Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», КРАІЛ наділена повноваженнями щодо правового регулювання господарської діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор, здійсненням контролю за нею, та звернення до суду.

Стосовно наявності підстав, визначених частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва інтересів держави у суді у справі, що розглядається, колегія суддів зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16, погоджуючись з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, зазначила, що за змістом частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Суд також враховує, що у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, на яку посилається скаржник, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій було встановлено, що звернення до суду з відповідним позовом прокурор обґрунтовує невиконанням з боку ТОВ «Центр Актеон» вимог пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 173 від 28 лютого 2023 року та частин четвертої та шостої статті 49 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор», що полягає у невнесенні до Державного бюджету України щорічної плати за ліцензію у сфері діяльності з організації та проведення азартних ігор, з огляду на що 08 серпня 2023 року Комісією з регулювання азартних ігор та лотерей на підставі пункту 6 частини першої статті 51 Закону України «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор» прийнято рішення від № 105 «Про анулювання ТОВ «ШТОРМ ЮКРЕЙН» (змінено назву на ТОВ «Центр Актеон») - ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор у гральних закладах казино та ліцензій на гральні автомати, на гральні столи, на гральні столи з кільцем рулетки».

Разом з тим, в обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що через невнесення до спеціального фонду Державного бюджету України щорічних платежів за видані ліцензії за 2022 та 2023 роки у сфері діяльності з організації та проведення азартних ігор, строк сплати за які настав на день анулювання ліцензії, у ТОВ «Центр Актеон» наявна заборгованість на загальну суму 195 870 000 грн.

Таким чином, прокурор стверджує, що відповідач усупереч вимогам Закону не сплатив до спеціального фонду Державного бюджету України кошти на загальну суму 195 870 000 грн. за ліцензії у сфері діяльності з організації та проведення азартних ігор, що є порушення майнових інтересів держави в бюджетній сфері.

Водночас Офіс Генерального прокурора на виконання вимог, установлених абзацом 4 частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», листом від 27 жовтня 2023 року №15/1/3-89964-23 повідомив КРАІЛ про порушення інтересів держави невиконанням організатором азартних ігор - ТОВ «ШТРОМ ЮКРЕЙН» (на час подання позову - ТОВ «Центр Актеон») зобов`язань зі своєчасного внесення плати за отримані ліцензії на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор і наявність підстав для стягнення відповідних сум у судовому порядку. Зазначеним листом також витребувано відомості щодо вжитих і запланованих заходів із захисту порушених інтересів держави.

У відповіді від 24 листопада 2023 року № 15-9/2636 КРАІЛ проінформувала Офіс Генерального прокурора про те, що у зв`язку з виникненням заборгованості із внесення плати за ліцензії прийняла рішення про анулювання ліцензій організатору азартних ігор, проте не вжила заходів стягнення вказаної заборгованості до державного бюджету у судовому порядку через недостатність коштів для сплати судового збору.

При цьому суд зазначає, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18, незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи позивача про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом про повернення земельної ділянки через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади с. Городище та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Суд також звертає увагу на те, що Верховним Судом у постанові від 11 березня 2021 року у справі № 920/821/18 за позовом Заступника керівника Сумської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Держекоінспекції до суб`єкта господарювання про стягнення коштів висловлена подібна правова позиція щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави.

Варто зазначити, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Крім того, правовий висновок про те, що прокурор уповноважений звертатися до суду для захисту інтересів держави в суді в особі органу, до компетенції якого належить захист інтересів держави у відповідній сфері, у разі невиконання або неналежного виконання цим органом своїх повноважень, у тому числі з огляду на відсутність бюджетних асигнувань на сплату судового збору, міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, та Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 910/11956/20, від 10 січня 2024 року у справі № 120/1829/23 та від 28 лютого 2024 року у справі № 200/13144/21.

На цій підставі суд доходить висновку про дотримання прокурором встановленого статтею 53 КАС України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» порядку звернення до суду з позовом для захисту інтересів держави та про наявність підстав для такого захисту.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року у справі № 922/2158/24.

З огляду на вищезазначене, суд доходить висновку, що заявлене відповідачем ТОВ «Центр Актеон» клопотання про залишення позову без розгляду є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2-9, 240, 256, 293-297 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Актеон» про залишення позову без розгляду у справі за позовом заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Державного агентства України ПлейСіті до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Актеон» про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя С.О. Стефанов