Справа № 520/5817/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 р. Справа № 520/5817/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Калиновського В.А. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 (головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М.) по справі № 520/5817/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 08.09.2023 №71 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, ОСОБА_1 , відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплачувати з 17 травня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за вислугу років, згідно із п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області при призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , зарахувати до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, згідно із п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ, періоди її роботи з 01.09.1994 по 28.01.1998, з 03.09.2001 по 16.07.2002, з 20.02.2010 по 16.05.2022 та період навчання з 04.08.1989 по 22.06.1994;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області при призначенні пенсії ОСОБА_1 , зарахувати до загального страхового стажу період навчання з 04.08.1989 по 22.06.1994.

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії за вислугу років з 17 травня 2022 року ОСОБА_1 , у межах суми стягнення за один місяць;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024 залишено без змін рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.05.2024, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 08.09.2023 №71 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, ОСОБА_1 , відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплатити з 17 травня 2022 року ОСОБА_1 , пенсію за вислугу років, згідно із п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області при призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , зарахувати до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, згідно із п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ, періоди її роботи з 01.09.1994 по 28.01.1998, з 03.09.2001 по 16.07.2002, з 20.02.2010 по 16.05.2022 та період навчання з 04.08.1989 по 22.06.1994.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області при призначенні пенсії ОСОБА_1 , зарахувати до загального страхового стажу період навчання з 04.08.1989 по 22.06.1994.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 968,96 коп.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 968,96 коп.

Виконавчі листи в адміністративній справі видані 06.11.2024.

Позивачем подано заяву про зміну способу виконання рішення суду, в якій просить суд змінити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.05.2024 у справі № 520/5817/24 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 , нарахованої та невиплаченої пенсії у розмірі 76 012,90 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 року заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі №520/5817/24 задоволено частково.

Змінено спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.05.2024 у справі № 520/5817/24 та встановити спосіб виконання рішення, шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахованої та невиплаченої пенсії у розмірі 78772,90 грн 90 коп.

В іншій частині заяви відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області звернулось із заявою від 30.07.2025 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, з посиланням на те що фактичне виконання даного рішення буде здійснюватися органами Казначейства на підставі ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 про зміну способу виконання рішення у справі № 520/5817/24.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 заяву представника Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню у справі №520/5817/24 повернуто заявнику без розгляду.

Підставою повернення зазначено, що подана заява є очевидно безпідставною та необґрунтованою, подана з порушенням вимог ст. 167 КАС України.

Відповідач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що наявні процесуально-правові підстави визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконання рішення суду буде здійснюватися органами Казначейства на підставі ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 про зміну способу виконання рішення по справі № 520/5817/24.

Отже, судом при винесені ухвали від 11.08.2025 не врахований той факт, що виконавчий лист по справі № 520/5817/24 не підлягає виконанню Головним управлінням, оскільки рішення не може бути виконаним у спосіб, викладений у виконавчому листі від 22.10.2024.

ОСОБА_1 (далі - позивач) подала відзив, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Загальні норми процедури судового оскарження в межах розгляду публічно-правових спорів регулюються Кодексом адміністративного судочинства України (далі також - КАС України).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Конституційним Судом України у Рішенні від 13.12.2012 року №18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 року №5-рп/2013 наголосив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Розділ IV КАС України регулює процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання (частина друга статті 372 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст. 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У свою чергу, відповідно до абз. 1 ч. 1-2 ст 374 КАС України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Так, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню (ч. 1 ст. 374 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 374 КАС України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові від 05.11.2020 року (справа №752/2391/17) Верховний Суд вказав, що наведені в ст. 374 КАС України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові і процесуально-правові.

До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою.

Процесуальними підставами визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Під іншими причинами слід розуміти випадки, коли в апеляційному чи касаційному порядку або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано чи змінено рішення суду, а виконавчий лист ще не виконаний.

Відповідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таке законодавче визначення виконавчого провадження характеризує його як виключно примусове виконання судових рішень, а тому факт відкриття виконавчого провадження розпочинає процедуру саме примусового виконання судового рішення.

За такого правового регулювання судові рішення, крім рішень про стягнення періодичних платежів, можуть бути виконані добровільно, виключно до моменту відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів вказує, що суд може визнати виконавчі документи такими, що не підлягають виконанню, якщо обов`язок боржника дійсно відсутній, проте на даний час виконавче провадження відкрито, визначення чи є обов`язок у боржника чи відсутній здійснюється у відповідності до вимог Закону №1404-VIII.

Вказаний Закон встановлює певний порядок вчинення виконавчих дій та не надає державному виконавцю права вільного розсуду визначати доцільно чи недоцільно вживати їх взагалі, а тому він зобов`язаний вчиняти всіх необхідних заходів для повного та своєчасного виконання рішення суду відповідно до закону, а не крізь призму суб`єктивного сприйняття доцільності вирішувати питання чи здійснювати виконання за виконавчим документом чи ні, про що наголошено в постанові Верховного Суду від 17 вересня 2021 року у справі №905/2999/17.

Колегія суддів констатує, що у заяві ГУПФ України в Миколаївській області про визнання виконавчого листа по справі №520/5817/24 таким, що не підлягає виконанню, відсутні докази того, що станом на момент видачі виконавчого листа у відповідача був відсутній обов`язок, визначений у зобов`язальній частині судового рішення.

Відповідно до положень п.6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03 серпня 2011 року у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб оригінал виконавчого документа.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виконавчим документом у даній справі є виконавчий лист та ухвала про зміну способу виконання.

Щодо ухвали про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення КАС України такого застереження не містить, а відтак вона не є виконавчим документом та не може бути підставою для видачі окремого виконавчого листа.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845, передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

- заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення);

- оригінал виконавчого документа;

- судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

- оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

Таким чином, оригінал виконавчого листа у справі № 520/5817/24 є документом, необхідним для перерахування коштів згідно Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

За таких обставин, відсутні передбачені частиною другою статті 374 КАС України, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на викладене, колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що судом ухвалено судове рішення з додержанням норм процесуального права, законне і обґрунтоване, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 по справі № 520/5817/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді В.А. Калиновський А.О. Бегунц