Справа № 280/59/25
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення касаційної скарги

20 жовтня 2025 року

м. Київ

справа №280/59/25

адміністративне провадження № К/990/38099/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єзерова А.А., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2025 у справі №280/59/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач) в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні індексації пенсії позивача із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,14, у розмірі 1,197 та у розмірі 1,0796;

зобов`язати відповідача провести перерахунок (індексацію) та виплату пенсії позивача відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV) шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 9118,81 грн на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,14 з 01.03.2022 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» (далі - Постанова №118), на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 з 01.03.2023 відповідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» (далі - Постанова № 168), на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0796 з 01.03.2024 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» (далі - Постанова №185) та у зв`язку з цим провести виплату недоотриманих сум пенсії, починаючи з 02.07.2024.

Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 11.02.2025 позов задовольнив. Визнав протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо непроведення з 02.07.2024 індексації пенсії із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та які враховуються для обчислення пенсії за 2022 рік у розмірі 1,14, за 2023 рік у розмірі 1,197, за 2024 рік у розмірі 1,0796. Зобов`язав ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити з 02.07.2024 індексацію пенсії з урахуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та які враховуються для обчислення пенсії (9118,81 грн) за 2022 у розмірі 1,14, за 2023 рік у розмірі 1,197, за 2024 рік у розмірі 1,0796, у зв`язку з чим провести перерахунок та виплату пенсії з 02.07.2024.

Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 19.08.2025 апеляційну скаргу відповідача задовольнив частково. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.02.2025 в адміністративній справі №280/59/25 скасував в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити індексацію пенсії починаючи з 02.07.2024, із урахуванням збільшення показника середньої заробітної плати (9 118,81 грн) на встановленні у 2022 - 2023 коефіцієнти - 1,14 та 1,197. Ухвалив в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог відмовив. В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.02.2025 в адміністративній справі №280/59/25 залишив без змін.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, позивач оскаржив її у касаційному порядку, просив скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2025 визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Єзерова А.А., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П. для розгляду цієї справи.

Верховний Суд ухвалою від 15.09.2025 повернув касаційну скаргу скаржника, згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України з підстав того, що у касаційній скарзі не викладені передбачені Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

16.09.2025 скаржник повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2025 у справі №280/59/25.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу від 16.09.2025, справу передано на розгляд раніше визначеному складу суду, а саме: головуючому судді (судді-доповідачу) Єзерову А.А., судді Кравчуку В.М., Стародубу О.П., відповідно до Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді «Про окремі питання передачі судових справ у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду раніше визначеному складу суду (судді-доповідачу, колегії суддів)» від 22.07.2024 №9.

Одночасно з касаційною скаргою позивач подав клопотання про звільнення його від сплати судового збору, в якому посилаючись на частину першу статті 133 КАС України, частину першу статті 8 Закону України від 08.07.2011 №3674-IV «Про судовий збір», просить врахувати його незадовільний майновий стан.

Вказане клопотання обґрунтував тим, що єдиним джерелом доходу позивача є пенсія і він немає достатніх фінансових можливостей для сплати судового збору.

Будь-яких доказів на підтвердження важкого майнового стану скаржником до матеріалів касаційної скарги не додано. Такими доказами можуть слугувати, зокрема, довідка органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за попередній календарний рік та довідка органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік.

Верховний Суд ухвалою від 23.09.2025 відмовив у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, оскільки скаржником не надано жодних належних доказів неможливості сплати судового збору, відповідно до яких суд може розглянути таке клопотання з урахуванням незадовільного майнового стану, касаційну скаргу позивача залишив без руху та надав скаржнику строк на усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду документу про сплату судового збору у розмірі 1937,92 грн та конкретизувати підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України з їх належним обґрунтуванням.

Відповідно до наказів від 17.09.2025 № 3157/0/6-25, від 18.09.2025 № 3177/0/6-25, від 22.09.2025 №3261/0/6-25, від 22.09.2025 № 3261/0/6-25 суддя Єзеров А.А. перебував у відпустці з 25.09.2025 по 01.10.2025 та у відрядженні з 02.10.2025 по 16.10.2025.

На виконання вимог цієї ухвали суду 01.09.2025 скаржник через підсистему «Електронний суд» надіслав клопотання, в якому просить відстрочити сплату судового збору за подання касаційної скарги з підстав того, що позивач є пенсіонером та єдиним джерелом його доходу є пенсія, яку він отримує 15.10.2025 і лише тоді зможе оплатити судовий збір.

У наведеному клопотанні скаржник покликається на статтю 8 Закону України від 08.07.2011 №3674-IV «Про судовий збір» та зазначає, що суд має право врахувати майновий стан сторони та відстрочувати або розстрочувати сплату судового збору. Та на практику Верховного Суду, зокрема, ухвали від 06.07.2018 у справі № 826/3122/18 та від 15.09.2020 у справі №520/12289/19.

Вирішуючи заявлене клопотання щодо наявності підстав для відстрочення від сплати судового збору, колегія суддів виходить із наступного.

Питання звільнення від сплати судового збору як складової судових витрат, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення його сплати регулюються частиною першою статті 133 КАС України, відповідно до якої суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

Як убачається зі змісту цієї норми, існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (частина перша статті 8 Закону України «Про судовий збір»), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (частина друга цієї ж статті):

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» убачається, що умови визначені статтею 8 є диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

Так, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8, можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою, - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Суд також виходить з того, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про відстрочення від сплати судового збору; обов`язок сплатити судовий збір, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

Суд звертає увагу, що скаржником до клопотання про відстрочення від сплати судового збору не надано жодних належних доказів неможливості сплати судового збору, відповідно до яких суд може розглянути таке клопотання з урахуванням незадовільного майнового стану.

Такими доказами можуть слугувати, зокрема, довідка органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за попередній календарний рік та довідка органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік.

Аналогічна позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 13.02.2018 у справі № 800/533/17.

Зважаючи на те, що скаржник зазначеним вимогам закону не відповідає, доказів незадовільного майнового стану не надав, клопотання про відстрочення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Водночас, скаржник так і не усунув недоліку, який став однією з підстав для залишення без руху касаційної скарги, враховуючи, що у скаржника було достатньо часу для вирішення цього питання, а саме, не конкретизував підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку із пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України з їх належним обґрунтуванням.

Таким чином, станом на 20.10.2025 вимоги ухвали Верховного Суду від 23.09.2025 скаржником не виконано, не долучено документ про сплату судового збору або не надано належних доказів важкого майнового стану скаржника та не наведено належного обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169, частини другої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга повертається особі, яка її подала, якщо зазначеною особою не усунуто недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, у встановлений судом строк.

Зважаючи на те, що скаржник в межах установленого Судом строку не виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 23.09.2025 про залишення касаційної скарги без руху, касаційну скаргу слід повернути.

Керуючись статтями 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення від сплати судового збору.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.08.2025 у справі №280/59/25 повернути скаржнику.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб