Справа № 320/28518/25
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фізико-технологічного інституту металів та сплавів НАН України про визнання протиправним та скасування рішення атестаційної комісії,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Фізико-технологічного інституту металів та сплавів Національної академії наук України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Фізико-технологічного інституту металів та сплавів Національної академії наук України щодо неповідомлення ОСОБА_1 у письмовій формі протягом трьох робочих днів після прийняття рішення атестаційною комісією, як такі, що не відповідають вимогам пункту 18 Постанови Кабінету Міністрів України від 13.08.1999 №1475 «Про затвердження Положення про атестацію наукових працівників»;

- ??визнати протиправним та скасувати рішення атестаційної комісії, викладене у пункті 3 протоколу № від 20.05.2025 Фізико-технологічного інституту металів та сплавів Національної академії наук України щодо результатів атестації ОСОБА_1 , як таке, що не відповідає вимогам пункту 18 Постанови Кабінету Міністрів України від 13.08.1999 №1475 «Про затвердження Положення про атестацію наукових працівників»;

- стягнути з Фізико-технологічного інституту металів та сплавів НАН України кошти у сумі 20 000,00 грн на відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди заподіяної протиправним рішенням атестаційної комісії Фізико-технологічного інституту металів та сплавів НАН України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі №320/28518/25 за позовом ОСОБА_1 до Фізико-технологічного інституту металів та сплавів Національної академії наук України про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправною та скасування рішення атестаційної комісії.

Роз`яснено позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги не стосуються захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень та спірні правовідносини не пов`язані із проходженням позивачем публічної служби, а спір у цій справі стосується приватноправових (трудових) відносин, отже, захист прав має здійснюватися у порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з такою ухвалою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2025 року та від 22 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з довідкою від 13.01.2025 №5-к ОСОБА_1 з 04.12.2013 (наказ від 04.12.2013 № 148-к) працює за основним місцем роботи в Фізико-технологічному інституті металів та сплавів НАН України.

Відповідно до наказу від 29.04.2016 № 59-к, з 01.05.2016 по теперішній час позивач працює на посаді старшого наукового співробітника у відділу безперервного лиття та деформаційних процесів.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії для проведення атестації наукових працівників від 20.05.2025 №1 вбачається, що ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді старшого наукового співробітника.

Предметом позову у даній справі є правомірність результатів атестації позивача.

Відповідно до частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно із частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 ч. 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Системно аналізуючи вищевказані норми права, колегія суддів дійшла висновку, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише на ті, які пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

Разом з цим, при наданні спору статусу публічно-правового з приводу прийняття громадян на публічну службу, проходження, звільнення з публічної служби, необхідно встановити наявність таких підстав: 1) чи проходила особа конкурс на заняття вакантної посади; 2) чи складала така особа присягу посадової особи; 3) чи присвоювався їй ранг у межах відповідної категорії посад.

Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу".

Відповідно до ч. 2 статті 1 Закону України №889-VIII "Про державну службу" державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" посадова особа місцевого самоврядування це особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби.

Разом з цим, до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та інше.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №815/6096/17, та постанові Верховного Суду від 01 травня 2023 року у справі №260/1414/21, які враховується судом апеляційної інстанції в силу приписів ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Втім, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Колегія суддів враховує, що відповідно до Статуту Фізико-технологічного інституту металів та сплавів НАН України, затвердженого розпорядженням Президії НАН України від 31.01.2017 №64:

- Фізико-технологічний інститут металів та сплавів Національної академії наук України є державною бюджетною неприбутковою науковою установою, що заснована на державній власності і перебуває у віданні НАН України та входить до складу Відділення фізикотехнічних проблем матеріалознавства НАН України;

- Інститут є юридичною особою, має самостійний баланс, круглу печатку зі своїм найменуванням, інші необхідні печатки та штампи, рахунки у національній та іноземній валюті, відкриті відповідно до законодавства України, а також може мати товарний знак, який реєструється в установленому порядку, емблему, веде діловодство та бухгалтерський облік згідно із законодавством України;

- Інститут створений та діє з метою проведення наукових досліджень, спрямованих на отримання та використання нових знань у галузі металургії та матеріалознавства, доведення наукових і науково-технічних знань до стадії практичного використання, підготовки висококваліфікованих наукових кадрів, задоволення соціальних, економічних і культурних потреб та інноваційного розвитку країни. Для Інституту наукова діяльність є основною;

- Управління Інститутом здійснюється на основі і в порядку, встановленому Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», Статутом НАН України, Основними принципами організації та діяльності наукової установи Національної академії наук України та цим Статутом.

Таким чином, посада старшого наукового співробітника у відділу безперервного лиття та деформаційних процесів Фізико-технологічного інституту металів та сплавів НАН України не відноситься до публічної служби, оскільки не пов`язана з діяльністю на державних політичних посадах, професійною діяльністю суддів, прокурорів, військовою службою, альтернативною (невійськовою) службою, дипломатичною службою, іншою державною службою, службою в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Поряд із тим, навіть якщо стороною спору є орган державної влади або орган місцевого самоврядування, проте такий орган у спірних правовідносинах виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як роботодавець у трудових відносинах, то такий спір підсудний загальним судам та вирішується за правилами цивільного судочинства.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим, а є виключно трудовим спором, у зв`язку з чим повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства. Відповідач у цих правовідносинах виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як роботодавець у трудових відносинах.

Виходячи із критеріїв, сформованих у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 815/6096/17, та вимог пункту 18 частини третьої статті 3 Закону № 889-VIII, колегія суддів дійшла висновку, що на позивача не поширюється дія Закону №889-VIII.

Відносини між відповідачем і позивачем за своїм змістом є трудовими, у зв`язку з чим на спір між сторонами щодо правомірності результатів атестації, юрисдикція адміністративного суду не поширюється.

Отже, суд першої інстанції належним чином визначив характер спору, предмет і підстави заявлених вимог, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При розгляді справи апеляційним судом враховано висновки Верховного Суду у постанові від 23 січня 2020 року у справі № 761/47594/17.

Водночас, висновки Верховного Суду у справі №344/10191/21 про те, що спори щодо оскарження рішень атестаційних комісій про присвоєння кваліфікаційних категорій педагогічним працівникам належать до компетенції адміністративних судів, не є релевантними до спірних правовідносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 195, 250, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан