Справа № 947/28336/25
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2025-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-а/947/229/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Матвієвої А.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Данильця Леоніда Віталійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі у залі суду в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови серії ЕНА № 5217307 від 14.07.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі

за ч. 1 ст. 126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

30.07.2025 року до Київського районного суду міста Одеси засобами поштового зв`язку надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому позивач просить суд скасувати постанову серії ЕНА № 5217307 від 14.07.2025 року про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та закрити провадження в адміністративній справі.

В обґрунтування поданого адміністративного позову позивач посилається на те, що позивача ОСОБА_1 , пенсіонера за віком, постановою серії ЕНА № 5217307 від 14.07.2025 року було незаконно притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП без з`ясування істотних обставин справи та без дотримання передбачених законодавством України вимог. 14.07.2025 року приблизно о 07.50 хвилин позивач потрапив у дорожньо-транспортну пригоду через погіршення стану здоров`я та під час оформлення матеріалів за фактом дорожньо-транспортної пригоди був розгублений та дезорієнтований, почав втрачати пам`ять, внаслідок чого не зміг відшукати в автомобілі необхідні документи, а саме посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс, які мав при собі, проте не зміг надати інспектору патрульної поліції через раптове погіршення стану здоров`я. Зазначено, що виходячи з таких обставин, в діях позивача був відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Отже, з посиланням на вказані обставини та будучи не згодним з винесеною відносно нього постановою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за позовом ОСОБА_1 було розподілено судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 04.08.2025 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Одночасно вказаною ухвалою суду витребувано з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції до суду належним чином завірені копії усіх доказів, що стосуються оскаржуваної постанови в цій справі постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5217307 від 14.07.2025 року, копію письмових пояснень позивача з приводу правопорушення, якщо вони ним надавались, копії письмових пояснень свідків з приводу правопорушення, якщо такі пояснення відбирались, а також копії всіх відеозаписів оскаржуваного правопорушення, які були зроблені за допомогою відеокамер, що розташовані на одязі патрульних поліцейських та в автомобілі патрульних поліцейських. Встановлено, що зазначені докази мають бути подані до Київського районного суду міста Одеси в строк до 09 вересня 2025 року.

08.08.2025 року до Київського районного суду міста Одеси надійшов відзив від відповідача - Департаменту патрульної поліції на позовну заяву ОСОБА_1 , а також витребувані на підставі ухвали Київського районного суду міста Одеси від 04.08.2025 року матеріали.

У відзиві відповідач заперечує проти задоволення адміністративного позову, посилаючись на невідповідність вимог позивача нормам діючого законодавства. Зазначав, що факт вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП гр. ОСОБА_1 підтверджується відеозаписом, зафіксованим на портативний відеореєстратор поліцейського, а також іншими належними та допустимими доказами. Посилався на вимоги статті 160 КАС України, якою встановлено, що в позовній заяві зазначаються, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначає докази, що підтверджують вказані обставини та зазначав, що разом з тим, позивачем в обґрунтування власної позиції не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували наявність в його діяннях складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

В судовому засіданні 21.10.2025 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача, сповіщений про дату та час розгляду справи належним чином до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Частинами 1, 9 статті 205 КАС України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом не встановлено підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень статті 205 КАС України, за наслідком чого судом було ухвалено здійснити розгляд справи 21.10.2025 року в судовому засіданні за наявною явкою сторін по справі на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

За наслідком розгляду даної справи, суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч.1 ст. 227 КАС України відклав ухвалення та проголошення судового рішення в судовому засіданні до 24.10.2025 року о 13 год. 00 хв.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши усі докази наявні в матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши усі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає позов ОСОБА_1 не підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.07.2025 року інспектором 2 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенантом поліції Жураковським М.О. було розглянуто адміністративну справу та винесено постанову серії ЕНА №5217307 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу марки Мазда», реєстраційний номер НОМЕР_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в сумі 425,00 грн.

Як вбачається з вказаної постанови, суть правопорушення полягає в тому, що 14.07.2025 року о 09:04:11 у м. Одесі, по вул. Тираспольське шосе, 20А, водій при ДТП не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію даного ТЗ, чим порушив п. 2.1. ПДР. Керування ТЗ особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на ТЗ, поліса страхування, відповідальність за порушення чого передбачена ч.1 ст.126 КУпАП.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом зокрема визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, не погодившись з винесеною постановою, у передбачений законом спосіб та строк звернувся до Київського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом про її скасування.

За наслідком викладеного, розгляд справи здійснюється у порядку та у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

За приписами ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В даній справі позивачем оскаржується постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУПАП за наслідком порушення п.2.1 Правил дорожнього руху, порядок чого врегульовано положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КупАП).

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі зокрема:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Даний обов`язок водія також врегульований положеннями статті 16 Закону України «Про дорожній рух», якою регламентовано, що водій зобов`язаний:

- мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством;

- виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами. У випадку подання сигналу про зупинку водій зобов`язаний зокрема: а) зупинити транспортний засіб з дотриманням вимог Правил дорожнього руху; б) тримати руки в полі зору поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України і не виходити з транспортного засобу без дозволу;

- на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка") або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством.

Приписами підпункту «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху встановлено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 8 частини першої статті 23 цього ж Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Нормою статті 217 Кодексу України про адміністративні правопорушення акцентовано, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.

Перелік посадових осіб, які від імені органів, згаданих у пунктах 2, 5 статті 213 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглядають справи про адміністративні правопорушення, встановлюється законами України.

Виходячи з імперативних вимог 222 Кодексу про адміністративні правопорушення України, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема за частинами першою статті 126 КУпАП.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Як встановлено ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно правових нормах відповідною статтею Особливої частини КУпАП сукупність ознак, які визначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно правових санкцій. До складу правопорушення входять: об`єкт правопорушення; об`єктивна сторона правопорушення; суб`єкт правопорушення; суб`єктивна сторона правопорушення. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.

В свою чергу, згідно пункту 1 статті 247 КУпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до положень статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складаної ним оскаржуваної постанови.

З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Крім того, судом враховується, що у відповідності до ч.9 ст. 80 КАС України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно з ч.4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до висновку Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду викладеного у постанові від 14.03.2018 року по справі № 760/2846/17 (адміністративне провадження № К/9901/1018/17): «..Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову».

На підставі вищевикладеного, надаючи оцінку наданим до суду доказам, суд зазначає наступне.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги посилався у тому числі на те, що в його був відсутній діях склад адміністративного правопорушення та вини, оскільки в момент спірної події адміністративного правопорушення, а саме під час перевірки інспектором патрульної поліції його документів, він був розгублений та дезорієнтований внаслідок стану здоров`я, що призвело до об`єктивної неможливості через такий стан знайти у власних речах в автомобілі необхідні документи та надати їх інспектору патрульної поліції за вимогою.

У відповідності до наданого позивачем пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , 67 років, є пенсіонером за віком.

02.04.1996 року ДАІ МВС УВС м. Одеси було видано на ім`я позивача посвідчення водія серії НОМЕР_4 , з правом водіння у тому числі за категорією «В» - автомобілями, дозволена вага яких не перевищує 3500 кг., що підтверджується відповідною копією.

У відповідності до наданої копії свідоцтва серії НОМЕР_5 про реєстрацію транспортного засобу, вбачається, що автомобіль марки «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким у відповідності до оскаржуваної постанови засвідчено керування позивачем, належить третій особі, відмінній від позивача.

Згідно з наданою до суду копією страхового полісу № ЕР-226511916, вбачається, що за даним полісом застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_1 , період дії якого визначено з 16.01.2025 року по 15.01.2026 року.

Отже, станом на момент спірної події за оскаржуваною постановою, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована.

У відповідності до наданого відповідачем Департаментом патрульної поліції відеозапису з камери інспектора поліції (портативного відео реєстратора), як на підставу заперечень проти адміністративного позову, судом за наслідком його дослідження та відтворення і перегляду, встановлено фіксацію події, що 14.07.2025 року екіпаж патрульної поліції прибув на місце дорожньо-транспортної пригоди між транспортними засобами, учасником якої у тому числі був водій транспортного засобу марки «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_1 , особу якого після перевірки було встановлено як ОСОБА_1 . З зафіксованих подій чітко вбачається встановленим, що за наслідком прибуття до місця дорожньо-транспортної пригоди інспектором патрульної поліції було пред`явлено вимогу учасником події надати: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; чинний страховий поліс. На виконання даної вимоги, ОСОБА_1 надав інспектору патрульної поліції з автомобіля кілька документів, з зазначенням, що там є посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс, за наслідком перевірки яких інспектором патрульної поліції було зазначено про надання документів на інший транспортний засіб, відмінний від того яким керував ОСОБА_1 , після чого останній пішов у транспортний засіб шукати документи далі. Інспектор патрульної поліції відійшовши від ОСОБА_1 близько на 5 хвилин, повернувшись знов з`ясовував наявність відповідних документів, на що ОСОБА_1 зазначив про імовірну відсутність документів щодо транспортного засобу марки «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Також на записі зафіксовано, що під час діалогу з інспектором патрульної поліції, ОСОБА_1 декілька разів перепитував одні ті ж самі питання, запитував чи не надавав він посвідчення водія, щодо кого йому необхідно надати паспорт громадянина України. Періодично стверджував, що має водійське посвідчення та здивовано запитував, чи не надавав вже він їх інспектору поліції. Також запитував де він знаходиться, стверджував інспектору, що потратив у ДТП через те, що перестав бачити на праве око. На завершальній стадії розгляду адміністративної справи патрульним поліцейським, позивач ОСОБА_1 не міг поставити підпис на постанові серії ЕНА № 5217307 від 14.07.2025 року про притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки не бачив місця для підпису та на прохання інспектора поліцейського поставити підпис, де знаходиться палець інспектора, запитував де знаходиться це місце.

За наслідком огляду вказаного відеозапису, чітко вбачається відображеним і спостерігається візуальним переглядом, що у поведінці ОСОБА_1 , під час перевірки інспектором патрульної поліції документів, була наявна розгубленість, розсіяність та не сконцентрованість в увазі, дезорієнтованість у діях під час надання документів.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, судом одночасно надається оцінка наданим до позову позивачем доказам, а саме, що з наданої позивачем виписки № 11085, виданої КНП «МКЛ № 11» ОМР вбачається, що в той же день дорожньо-транспортної пригоди, а саме - 14.07.2025 року ОСОБА_1 був прийнятий на стаціонарне лікування по 18.07.2025 року, з визначеним діагнозом: гострий мозковий інсульт за ішемічним типом в басейні лівої ЗМА (від 14.07.2025 року) у вигляді правобічної геміанопсії, неглет синдрому. Дифузний кардіосклероз.

З зафіксованого анамнезу у вказаній виписці вбачається, що звернення до лікарні мало місце в день дорожньо-транспортної пригоди 14.07.2025 року, однак після її події, що зафіксовано зі слів ОСОБА_1 .

Згідно з наданим протоколом опитування фізичної особи від 22 липня 2025 року, які були отримані представником позивача адвокатом Данилець Л.В. в порядку збору доказів, громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надала пояснення про те, що 14.07.2025 року приблизно о 08.45 ранку їй зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що по дорозі з роботи додому йому стало зле за кермом та він потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Також він повідомив, що на місце ДТП прибула поліція, а він не пам`ятає, де його документи та не може їх знайти. Додатково повідомив, що не розуміє та не знає, де він перебуває. Також надані пояснення, що ОСОБА_2 прибула до місця дорожньо-транспортної пригоди, де чекаючи на приїзд евакуатора на місці ДТП, вона бачила як ОСОБА_3 почала сварити ОСОБА_1 за те, що він не міг знайти свої документи та перевіряючи документи, виявила необхідні документи у відділенні сумки. На що ОСОБА_1 повідомив, що не помітив їх, коли намагався знайти. Після зазначених подій, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одразу викликали екстрену швидку допомогу, екіпаж якої прибув до місця та доставив ОСОБА_1 до КНП «Міська клінічна лікарня № 11» ОМР.

Також, з наданого протоколу опитування фізичної особи від 23 липня 2025 року, які були отримані представником позивача адвокатом Данилець Л.В. в порядку збору доказів, громадянка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надала наступні пояснення: «14.07.2025 року приблизно о 07:50 їй зателефонував ОСОБА_1 , сказав що заблудився та попав в ДТП, не зможе приїхати. 14.07.2025 року приблизно о 08:20 ОСОБА_1 знову зателефонував їй та попросив, що б вона приїхала до нього, оскільки йому необхідна допомога, так як він втратив орієнтацію у просторі та не розуміє, що відбувається. Приїхавши до місця ДТП, ОСОБА_3 побачила ОСОБА_1 та він здався їй дуже дивним та таким, шо перебуває у затьмареному розумі. Після чого, ОСОБА_3 почала шукати та знайшла в сумці ОСОБА_1 необхідні документи на автомобіль та водійське посвідчення. …».

Приймаючи вищевказані обставини та надаючи їм оцінку в цілому, у тому числі приймаючи безпосередньо поведінку позивача в момент перевірки його документів після дорожньо-транспортної пригоди та розгляду відносно нього справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 126 КУпАП, подальшим його зверненням в той же день після дорожньо-транспортної пригоди до медичного закладу та встановлення діагнозу у формі гострого мозкового інсульту, суд вважає дані обставини взаємопов`язаними, за наслідком чого обґрунтованими доводи позивача і не спростованими, що через стан здоров`я він не мав можливості зорієнтуватись і вчинити дії щодо виявлення в нього необхідних документів і надати їх на вимогу інспектора патрульної поліції, як факт недоведеності ознак вини позивача у інкрімінованому йому адміністративному правопорушенні за ч.1 ст.126 КУпАП. Одночасно суд зазначає, що судом не надається оцінка стану позивача в момент дорожньо-транспортної пригоди, після якої мало місце обставинам за даною справою про адміністративне правопорушення.

Судом приймається, що відповідно до вимог ст. 9 КУпАП підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 285/1535/15-а викладено правовий висновок про те, що адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Статтею 10 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст.11 КУпАП).

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою його об`єктивної сторони. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 року по справі № 338/1/17 та від 29.04.2020 року по справі № 161/5372/17.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року).

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене в цілому, суд вважає позов ОСОБА_1 обґрунтованим та підлягаючим задоволенню, за наслідком чого в межах положень ст.286 КАС України суд вважає достатніми підстави для скасування постанови серії ЕНА № 5217307 від 14.07.2025 року про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП, а справа про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається позивачем за пред`явлення даного позову сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн. за квитанцією від 23.07.2025 року.

У відповідності до висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17, судовий збір за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 гривень.

За наслідком викладеного вбачається, що позивачем під час звернення до суду з позовом було здійснено переплату судового збору в сумі 605,60 грн., спосіб повернення якої передбачено пунктом 1 ч.1 ст.7 Законом України «Про судовий збір», за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Приймаючи викладене, оскільки позов позивача підлягає до задоволення в частині вимоги про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір за якою підлягає сплаті в сумі 605,60 грн., сплата якого підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією, у відповідності до положень ч.1 ст.139 КАС України, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, підлягають витрати з відшкодування сплаченого судового збору в сумі 605,60 грн.

Керуючись ст. ст. 9, 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України () про скасування постанови серії ЕНА № 5217307 від 14.07.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 126 КУпАП задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5217307 від 14.07.2025 року, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та піддано адміністративному стягненню.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання в порядку передбаченому статтею 297 КАС України апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 24.10.2025 року.

Головуючий Л. В. Калініченко