Справа № 480/5210/25
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 жовтня 2025 р.Справа № 480/5210/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 року по справі № 480/5210/25

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі № 480/5210/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

На зазначену ухвалу суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025 витребувано з Сумського окружного адміністративного суду справу № 480/5210/25.

Справа № 480/5210/25 надійшла до Другого апеляційного адміністративного суду 17.10.2025.

Матеріали справи свідчать, що оскаржувана ухвала постановлена 02.07.2025.

На зазначену ухвалу суду представником ОСОБА_1 - адвокатом Фадєєвою Н.І. вперше подано апеляційну скаргу 11.07.2025 року.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2025 апеляційну скаргу повернуто скаржнику, оскільки вона підписана особою, яка не підтвердила свої повноваження щодо підписання такої скарги.

02.08.2025 представником ОСОБА_1 - адвокатом Фадєєвою Н.І. вдруге подано апеляційне скаргу на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 року по справі № 480/5210/25.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2025 апеляційну скаргу повернуто скаржнику, оскільки вона підписана особою, яка не підтвердила свої повноваження щодо підписання такої скарги.

Згідно матеріалів справи ухвалу про повернення апеляційної скарги представником апелянта отримано 12.09.2025 року о 22:18, про що свідчить довідка про доставку електронного листа в кабінет ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 7 ст. 251 КАС України, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

13.09.2025 року ОСОБА_1 повторно направлено апеляційну скаргу на зазначену ухвалу суду, тобто після закінчення процесуального строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку заявник посилається на ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства та вказує, що на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 року по справі № 480/5210/25 суду представником ОСОБА_1 - адвокатом Фадєєвою Н.І. в установлений КАС України процесуальний строк було подано апеляційну скаргу. Втім, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2025 скаргу було повернуто особі, яка її подала. Представник позивача повторно звернулась з апеляційною скаргою. Відповідно до ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2025 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику з підстав неповного заповнення ордера адвоката. Апелянт вказує, що дійсно при подачі документів через систему «Електронний суд», а саме подачі ордеру адвоката, в системі неповністю відображається вся інформація заповнена в ордері адвоката (технічна помилка системи). При роздрукуванні документа, така інформація з`являється. Таким чином, технічна помилка не залежить від волі заявника і неповне відображення інформації в ордері не є провиною заявника, а є системним збоєм. Отже, повернення апеляційної скарги з підстави, що ордер не був підписаний окремо вручну або КЕП, створило штучну перешкоду для реалізації права позивача на апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції. Такий підхід очевидно суперечить як практиці Верховного Суду, так і стандартам ЄСПЛ. Посилаючись на обставини та обґрунтування, викладені в клопотанні, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши доводи клопотання та матеріали справи, колегія суддів вважає, що клопотання апелянта про поновлення строку підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ст. 129 Конституції України та пункту 7 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України однією з засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, згідно ст. 6 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Верховний Суд у постанові від 24.07.2023 у справі № 200/3692/21, беручи до уваги продемонстровані національними судами та ЄСПЛ підходи до поновлення процесуальних строків, правових позицій Верховного Суду з цього приводу, сформулював правові випадки коли процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено. Зокрема, це можливо у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в Рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішеннях від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява № 23436/03).

Розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи Белле проти Франції, Ільхан проти Туреччини, Пономарьов проти України, Щокін проти України тощо).

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого Кодексом адміністративного судочинства України строку апеляційного оскарження до дати звернення з апеляційною скаргою вперше; з моменту повернення вперше поданої апеляційної скарги/відмови у відкритті апеляційного провадження за вперше поданою апеляційною скаргою до дати повторного звернення з апеляційною скаргою і так далі.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Надаючи оцінку доводам апелянта, колегія суддів в цій конкретній справі, враховує те, що первинна апеляційна скарга подана у межах строку на апеляційне оскарження, після повернення апеляційної скарги вдруге та отримання копії відповідної ухвали суду апеляційної інстанції (13.09.2025), апелянтом в цей же день повторно подано апеляційну скаргу, до якої долучено ордер №1945317 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 у Другому апеляційному адміністративному суді адвокатом Фадєєвою Наталією Ігорівною, тобто не допущено необ`єктивного зволікання, в цьому випадку в діях апелянта не вбачається ознак невиправданої бездіяльності чи зловживання процесуальними правами та обов`язками.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку, що клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 73, 74, 133, 295КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 року задовольнити.

Процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 року по справі № 480/5210/25 поновити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Ральченко І.М. Чалий І.С.