Справа № 855/11/25
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 855/11/25
УХВАЛА

22 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Черпака Ю.К.,

розглядаючи в порядку письмового провадження заяву Державної служби України з етнополітики та свободи совісті про застосування заходів забезпечення позову по справі за адміністративним позовом Державної служби України з етнополітики та свободи совісті до Київської Митрополії Української Православної Церкви про припинення релігійної організації, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Шостого апеляційного адміністративного суду знаходиться справа №855/11/25 за адміністративним позовом Державної служби України з етнополітики та свободи совісті до Київської Митрополії Української Православної Церкви про:

- припинення релігійної організації Київська Митрополія Української Православної Церкви (, зареєстрована 05.08.1991 року за адресою: Україна, 01015, м. Київ, вул. Лаврська, 15, корпус 49), в результаті ліквідації;

- передання майна, коштів та інших активів, що перебувають у власності релігійної організації Київська Митрополія Української Православної Церкви (, яка зареєстрована 05.08.1991 року за адресою: Україна, 01015, м. Київ, вул. Лаврська, 15, корпус 49), крім культового, у власність держави;

- визначення строку для подання вимог кредиторів два місяці з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Крім того, дана справа розглядається також і за зустрічним позовом Київської Митрополії Української Православної Церкви до Державної служби України з етнополітики та свободи совісті про:

- визнання протиправною бездіяльність Державної служби України з етнополітики та свободи совісті, яка полягає у ненаправленні Київській Митрополії Української Православної Церкви Припису про усунення порушень законодавства про свободу совісті та релігійні організації від 17.07.2025 Ме П-1;

- зобов`язання Державну службу України з етнополітики та свободи совісті направити Київській Митрополії Української Православної Церкви у письмовій формі на адресу місцезнаходження юридичної особи: Україна, 01015, місто Київ, вулиця Лаврська, будинок 15, корпус 49, Припис про усунення порушень законодавства про свободу совісті та релігійні організації від 17.07.2025 Ме П-1;

- визнання протиправною бездіяльність Державної служби України з етнополітики та свободи совісті, яка полягає у невчиненні повідомлення у письмовій формі про прийняте Державною службою України з етнополітики та свободи совісті рішення про визнання Київської Митрополії Української Православної Церкви афілійованою з іноземною релігійною організацією, діяльність якої в Україні заборонена відповідно до статті 3 Закону України «Про захист конституційного ладу у сфері діяльності релігійних організацій»;

- зобов`язання Державну службу України з етнополітики та свободи совісті повідомити Київську Митрополію Української Православної Церкви у письмовій формі на адресу місцезнаходження юридичної особи: Україна, 01015, місто Київ, вулиця Лаврська, будинок 15, корпус 49, про прийняте Державною службою України з етнополітики та свободи совісті рішення про визнання Київської Митрополії Української Православної Церкви афілійованою з іноземною релігійною організацією, діяльність якої в Україні заборонена відповідно до статті 3 Закону України «Про захист конституційного ладу у сфері діяльності релігійних організацій».

09.10.2025 року, через підсистему «Електронний суд» представником Державної служби України з етнополітики та свободи совісті Заяць В.В. подано заяву про забезпечення позову (далі по тексту - заява). Вказана заява отримана головуючим суддею Кобалем М.І. 20.10.2025 року, у зв`язку з перебуванням у відпустці.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2025 року задоволено заяву судді Шостого апеляційного адміністративного суду Оксененка Олега Миколайовича про самовідвід та передано справу № 855/11/25 для визначення складу суду за допомогою автоматизованої системи документообігу суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2025 року для розгляду зазначеної справи було призначено колегію суддів у складі суддів - доповідача Кобаля М.І., суддів Бужак Н.П. та Черпака Ю.К.

З урахуванням зміни колегії суддів, заява про забезпечення позову Державної служби України з етнополітики та свободи совісті розглядається в межах строку, визначеного ч. 1 ст. 154 КАС України, з моменту її отримання (20.10.2025 року) головуючим суддею Кобалем М.І.

Так, у вказаній заяві про забезпечення позову представник Державної служби України з етнополітики та свободи совісті Заяць В.В. просить суд забезпечити позов шляхом:

1. Заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, а саме: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській та Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, державним реєстраторам, нотаріусам тощо, вчиняти в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна будь-які реєстраційні дії відносно майна, що перебуває у власності Релігійної організації Київська Митрополія Української Православної Церкви ().

2. Заборонити Релігійній організації Київська Митрополія Української Православної Церкви (, зареєстрована за адресою: Україна, 01015, м. Київ, вул. Лаврська, 15, корпус 49) вчиняти дії спрямовані на проведення видаткових операцій за рахунками у всіх видах валюти:

№ НОМЕР_1 , відкритий в АТ «ЮНЕКС БАНК» м. Київ (МФО 322539, );

№ НОМЕР_2 , відкритий в АБ «УКРГАЗБАНК» (МФО 320478, ) до вирішення справи по суті.

3. Заборонити:

АТ «ЮНЕКС БАНК» м. Київ (МФО 322539, ) вчиняти дії за рахунок № НОМЕР_1 ,

АБ «УКРГАЗБАНК» (МФО 320478, ) вчиняти дії за рахунок № НОМЕР_2 ,

спрямовані на проведення видаткових операцій за будь - якими платіжними інструментами до вирішення справи по суті.

В обґрунтування вказаної заяви представник Державної служби України з етнополітики та свободи совісті Заяць В.В. посилається на те, що існує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки предмет та підстави позову стосуються припинення релігійної організації шляхом ліквідації.

На думку заявника, в умовах військової агресії Російської Федерації проти України, яка триває з 24.02.2022, неприпустимим є здійснення релігійною організацією антиукраїнської діяльності, у тому числі використовувати кошти на лобіювання не власних інтересів, а інтересів країни-агресора.

Лобісти, які отримують гроші від КМ УПЦ, скеровують свої зусилля на дискредитацію України на зовнішній арені, фальсифікацію державної політики у сфері свободи совісті, відверті інсинуації, в яких відтворюються найбільш одіозні російські наративи, що відображено у інтерв`ю Роберта Амстердама, чия фірма отримує фінансування від УПЦ.

З огляду на вказане, заявник вважає що, існує реальна небезпека вжиття релігійною організацією Київською Митрополією Української Православної Церкви заходів стосовно виведення майна, коштів та інших активів, яке у разі задоволення позову Державної служби України з етнополітики та свободи совісті про припинення релігійної організації, має бути передано у власність держави, відповідно до частини 5 статті 20 Закону 987-XII.

Також, представник заявника наголошує, що вжиття заходів забезпечення позову повністю співвідносяться з предметом позову, а тому доцільною є заборона вчиняти щодо нерухомого майна будь-які дії, пов`язані з його державною реєстрацією, крім як на виконання судових рішень, які набрали законної сили щодо цього майна.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 154 КАС України).

Надаючи правову оцінку доводам заявника щодо наявності підстав, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу або іншим особам, здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

При цьому, за правилами ч. 1 ст. 77 КАС України тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову покладається саме на сторону, яка ініціює таку заяву.

Дослідивши заяву представника Державної служби України з етнополітики та свободи совісті Заяць В.В. про вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів звертає увагу на те, що останньою заявлено заходи забезпечення позову, які не відповідають предмету спору в даній справі та є передчасними, що суперечать нормам адміністративного судочинства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що заявником в заяві фактично викладено мотиви та доводи, які полягають у припущеннях, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до прийняття рішення судом про припинення релігійної організації, передбаченої статтею 289-9 цього Кодексу, та передачу майна, коштів та інших активів, що перебувають в її власності, крім культового, у власність держави, не виключена можливість вжиття релігійною організацією Київською Митрополією Української Православної Церкви заходів, спрямованих на відчуження майна, виведення коштів та інших активів. Тому, на думку заявника, важливим є зберегти майно, кошти та активи релігійної організації, щодо яких є ризик його відчуження шляхом заборони вчинення реєстраційних дій і розпорядження активами.

Також, Державна служба України з етнополітики та свободи совісті зазначає, що існує ризик навмисного затягування судового процесу відповідачем, щоб мати час на зазначені дії щодо майна та активів, в тому числі виведення коштів до країни агресора, оскільки Київською Митрополією Української Православної Церкви офіційно визнано афілійованою з іноземною релігійною організацією, діяльність якої в Україні заборонена.

Вказані доводи не заслуговують на увагу суду, оскільки не є предметом спору та не можуть бути підставою для забезпечення позову.

Так, здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції.

Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

За даних обставин справи, колегія суддів доходить висновку, що доводи представника Державної служби України з етнополітики та свободи совісті Заяць В.В., що існує реальна небезпека вжиття релігійною організацією Київська Митрополія Української Православної Церкви заходів стосовно виведення майна, коштів та інших активів, яке у разі задоволення позову про припинення релігійної організації, має бути передано у власність держави відповідно до частини п`ятої cтатті 20 Закону 987-XII, є передчасними та не є предметом спору в даному випадку.

У свою чергу, Державна служба України з етнополітики та свободи совісті не позбавлена права вирішувати справи та вчиняти дії, які визначені її компетенцією, діяти на власний розсуд, відповідно до норм чинного законодавства.

Проте, в даному випадку, представником Державної служби України з етнополітики та свободи совісті не доведено існування обставин, визначених у ст.150 КАС України, для вжиття судом заходів забезпечення позову.

Зазначені заявником обставини не можуть бути підставою для забезпечення адміністративного позову без наявності підстав, передбачених ст. 150 КАС України.

З урахуванням наведеного колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні заяви Державної служби України з етнополітики та свободи совісті про застосування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 150 - 154, 248, 321, 325 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви Державної служби України з етнополітики та свободи совісті про застосування заходів забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дати її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Ю.К. Черпак

Повний текст виготовлено 22.10.2025 року