Справа № 520/22389/23
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 520/22389/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року (суддя Полях Н.А.) в справі № 520/22389/23 за позовом ОСОБА_1 до Другого апеляційного адміністративного суду про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року, яке набрало законно сили 23 листопада 2023 року, задоволено позов ОСОБА_1 до Другого апеляційного адміністративного суду про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправними дії Другого апеляційного адміністративного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 14 серпня 2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою, згідно з вимогами частини 3 статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (із змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 15 квітня 2020 року).

Стягнуто з Другого апеляційного адміністративного суду на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду на підставі статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що встановлений з 01 січня 2020 року, за період з 18 квітня 2020 року по 14 серпня 2020 року у розмірі 464 935,47 грн, з утриманням із цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць (квітень 2020) у розмірі 57079,05 грн.

ОСОБА_1 15 липня 2025 року звернулась до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю, просила зобов`язати голову Другого апеляційного адміністративного суду подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року по справі № 520/22389/23, що набрало законної сили 23 листопада 2023 року, з урахуванням одного року і чотирьох місяців прострочення, яке розпочалось з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документу, визначивши для подання звіту строк один місяць.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.

ОСОБА_2 оскаржена ухвала суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 01 вересня 2025 року визначена підсудність справи № 520/22389/23 за Третім апеляційним адміністративним судом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу та направити матеріали справи для продовження розгляду заяви щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року до суду першої інстанції з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених судом першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, що перешкоджає подальшому провадженню у процедурі судового контролю.

Апелянт зазначає, що рішення суду не виконане, у зв`язку з чим 18 грудня 2023 року нею подано до Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області виконавчий лист № 520/22389/23, виданий 15 грудня 2023 року Харківським окружним адміністративним судом, до примусового виконання. 20 грудня 2023 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області на адресу Другого апеляційного адміністративного суду видано вимогу про перерахування на її користь коштів, яка не виконана без поважних причин.

Звертає увагу, що за півтора роки вона отримала з присуджених 464 935,47 грн приблизно 6,5%.

Невиконання рішення суду протягом півтора роки є порушенням її майнових прав та за своєю суттю є відмовою держави від наданих законом гарантій та від свого грошового зобов`язання.

Із посилання на ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» вказує, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Це, на думку позивача, вимагає від боржника в межах бюджетних призначень для виплати суддівської винагороди (оскільки вищезазначеним рішенням суду з боржника стягнуто саме недоплачену суддівську винагороду, а не будь-яку іншу компенсацію тощо), списати кошти з рахунку боржника. А якщо кошти на рахунку для щомісячних виплат суддівської винагороди суддям Другого апеляційного адміністративного суду будуть відсутні, лише в такому разі списуються кошти, передбачені за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Звертає увагу, що за період з 18 квітня 2020 року по 14 серпня 2020 року (період, за який судом стягнуто недоплачену суддівську винагороду) кошти ДСА України для виплати їй 464935,47 грн були виділені, отримані Другим апеляційним адміністративним судом, нараховані за бюджетною програмою 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя», але фактично не виплачені, тому саме за бюджетною програмою 0501020, за якою Другий апеляційний адміністративний суд у 2020 році отримав з ДСА України кошти для виплати їй та іншим суддям належної (без обмежень) суддівської винагороди, їй має бути виплачена недоплачена та стягнута судом суддівська винагорода.

При цьому програма 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» застосовується відповідно до ч. 1 ст. З Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» лише у разі відсутності коштів за програмою 0501020.

Вважає, що судом першої інстанції застосовано неправильну редакцію статті 382 КАС України.

При цьому здійснення доплат (не обмежено яких саме, тобто будь-яких) підпадає під дію абз. 2 ч. 1 ст. 382 КАС України і не надає суду першої інстанції дискреційних повноважень вибирати, може чи не може зобов`язати відповідача подати звіт.

Суд першої інстанції не здійснив належну перевірку доводів, викладених на підставі рішень ЄСПЛ, не надав правової оцінки факту тривалого (понад півтора роки) невиконання рішення суду у світлі того, що рішеннями ЄСПЛ відповідач не звільняється від відповідальності у разі відсутності бюджетних коштів.

Вважає безпідставною відмову суду у задоволенні клопотання про витребування з відповідача інформації про те, на які цілі були витрачені кошти, які у 2020 році надавались відповідачу з ДСА України на виплату її суддівської винагороди без обмежень, але були виплачені не в повному обсязі, куди поділись недоплачені за програмою 0501020 кошти, які заходи відповідач здійснив до повернення незаконно витрачених коштів, що призначались для суддівської винагороди.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити ухвалу без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 по справі № 520/22389/23 органом казначейства на виконання повідомлення щодо необхідності здійснення безспірного списання коштів станом на 30.07.2025 здійснено безспірне списання коштів у сумі 33400,00 грн, у тому числі у 2025 році на суму 9600,00 грн, в межах затвердженого фінансування за програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя». Залишок суми, яка підлягає безспірному стягненню, складає 431 535,47 грн, у тому числі до негайного виконання у сумі 23 679,05 грн.

Головним управлінням Державної казначейської служби у Харківській області направлено на адресу Другого апеляційного адміністративного суду вимогу щодо необхідності вжиття боржником заходів для виконання судового рішення від 17.06.2024 №07-11/3556 (вх.номер 30906 віл 18.06.2024).

Законами України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та «Про Державний бюджет України на 2025 рік» ДСА України як головному розпоряднику бюджетних коштів встановлено бюджетні призначення за бюджетною програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» у 2023 році та за КПКВК 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" у 2024 та 2025 роках.

Згідно з наказом ДСА України від 15.02.2023 № 88 «Про затвердження паспортів бюджетних програм на 2023 рік» затверджено паспорти бюджетних програм на 2023 рік Державної судової адміністрації України за КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» та КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», з урахуванням змін, внесених наказом від 07.11.2023 № 516 «Про внесення змін до паспорта бюджетної програми на 2023 рік».

Відповідно до наказу ДСА України від 12.02.2024 № 61 «Про затвердження паспортів бюджетних програм на 2024 рік» затверджено паспорти бюджетних програм на 2024 рік Державної судової адміністрації України за КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» та КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя».

Згідно з наказом ДСА України від 11.02.2025 № 53 «Про затвердження паспортів бюджетних програм на 2025 рік» затверджено паспорти бюджетних програм на 2025 рік Державної судової адміністрації України за КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» та КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя».

Судом першої інстанції звернуто увагу, що бюджетна програма 0501020 призначена для фінансового забезпечення функціонування місцевих та апеляційних судів, зокрема покриття поточних витрат, пов`язаних із здійсненням правосуддя, і не передбачає фінансування виплат за судовими рішеннями, ухваленими на користь суддів у зв`язку з трудовими чи іншими індивідуальними правовідносинами.

Окрім того, використання коштів за бюджетною програмою 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» здійснюється Державною судовою адміністрацією України виключно за погодженням із Вищою радою правосуддя та Міністерством фінансів України, що свідчить про спеціальний порядок управління цими коштами та про їх цільове призначення, яке не передбачає автоматичного спрямування коштів на виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вказав, що Другий апеляційний адміністративний суд не наділений повноваженнями самостійно розпоряджатися бюджетними коштами, передбаченими програмою 0501020, та вчиняти дії щодо їх спрямування, оскільки розпорядником коштів за зазначеною програмою є Державна судова адміністрація України, яка діє в межах погодженого з Вищою радою правосуддя та Міністерством фінансів України фінансування.

За КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» Другим апеляційним адміністративним судом здійснюється нарахування та виплата суддівської винагороди суддям за кодом економічної класифікації видатків (КЕКВ) 2113 «Суддівська винагорода».

Враховуючи, що Другий апеляційний адміністративний суд щомісяця вживає заходи щодо виконання судових рішень, а саме впродовж 2024 - 2025 років неодноразово звертався до Державної судової адміністрації України, головного розпорядника бюджетних коштів, з проханням надати додаткове фінансування у 2024 році та щодо внесення змін до кошторису суду та збільшити фінансування у 2025 році за програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя», про вжиті заходи суд щомісяця повідомляє Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області, Другий апеляційний адміністративний суд є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, а повне виконання рішення суду у цій справі залежить, в першу чергу, від виділення коштів з Державного бюджету України до Державної судової адміністрації України та їх подальшого перерахування до Другого апеляційного адміністративного суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що невиконання Другим апеляційним адміністративним судом судового рішення в частині виплати грошових коштів позивачу за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Також суд першої інстанції вважав, що Другий апеляційний адміністративний суд як орган державної влади, стосовно якого ухвалено судове рішення, не є розпорядником бюджетних коштів у розумінні, який дозволяє йому здійснювати виплати за межами встановленого бюджетного призначення, рішення суду щодо стягнення коштів із суб`єкта владних повноважень може бути виконане виключно органами Казначейства та не входить в межі судового контролю відповідно до положень ст.382 КАС України.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для покладення на Другий апеляційний адміністративний суд обов`язку подавати звіт щодо виконання судового рішення у даній справі, оскільки у процедурі виконання такого рішення відповідач не вчиняє жодних дій, які могли б бути предметом звітування.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на виконання судового рішення від 23 жовтня 2023 року у справі №520/22389/23, яке набрало законно сили 23 листопада 2023 року та яким стягнуто з Другого апеляційного адміністративного суду на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду на підставі статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що встановлений з 01 січня 2020 року, за період з 18 квітня 2020 року по 14 серпня 2020 року у розмірі 464 935,47 грн, з утриманням із цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, та яке звернуто ОСОБА_1 до примусового виконання шляхом пред`явлення виконавчого листа до виконання органу державної казначейської служби, Головним управлінням Державної казначейської служби у Харківській області направлено Другому апеляційному адміністративному суду вимогу щодо необхідності вжиття боржником заходів для виконання судового рішення від 17.06.2024 №07-11/3556 (вх.номер 30906 віл 18.06.2024).

Станом на 30 липня 2025 року здійснено безспірне списання коштів у сумі 33400,00 грн, у тому числі у 2025 році - 9600,00 грн, в межах затвердженого фінансування за програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя».

Залишок суми, яка підлягає безспірному стягненню, складає 431 535,47 грн, у тому числі до негайного виконання - 23 679,05 грн.

Вирішуючи питання наявності підстав для встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, суд виходить з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України проголошено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною другою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною третьою статті 3 КАС України встановлено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» від 21 листопада 2024 року № 4094-IX, який набрав чинності 19 грудня 2024 року (далі - Закон №4094-ІХ), статтю 382 КАС України викладено у новій редакції.

Крім того, Кодекс адміністративного судочинства України доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.

Частиною першою статті 382 КАС України у редакції Закону № 4094-IX встановлено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Положеннями частини четвертої статті 382 КАС України в редакції Закону № 4094-IX передбачено, що відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви.

За приписами частини шостої статті 382 КАС України суд під час ухвалення рішення суду за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду, якщо суд допускає його негайне виконання.

Механізм виконання рішень судів про стягнення коштів з державних органів регулюється Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2021 року № 4901-VI (далі - Закон № 4901-VI) і Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845).

Статтею 3 Закону № 4901-VI установлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності в зазначеному державному органі відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Пунктом 8 частини першої статті 7 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) передбачено принцип цільового використання бюджетних коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

За правилами частин першої та другої статті 23 БК України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності місцевих та апеляційних судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, Державної судової адміністрації України та її територіальних управлінь здійснює Державна судова адміністрація України.

ДСА України є головним розпорядником щодо бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя», відповідальними виконавцями за якою є територіальні управління ДСА України, апеляційні та місцеві спеціалізовані суди.

Пунктами 6-1, 7, 9 частини 5 статті 22 БК України установлено, що головний розпорядник бюджетних коштів організовує та здійснює моніторинг виконання бюджетних програм, здійснює оцінку їх ефективності, управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня і витрачанням ними бюджетних коштів тощо.

Другий апеляційний адміністративний суд є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Отже, виконання судового рішення залежить від наявності відповідних бюджетних призначень у Державній судовій адміністрації України як головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності, зокрема, апеляційних судів, та виділення таких призначень Другому апеляційному адміністративному суду для виконання судового рішення.

Судом встановлено, що боржник (Другий апеляційний адміністративний суд) протягом 2024-2025 років неодноразово звертався до Державної судової адміністрації України як головного розпорядника бюджетних коштів, зокрема, з питання виділення додаткового фінансування у 2024 році, а також щодо внесення змін до кошторису суду та збільшення фінансування у 2025 році за програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя».

При цьому боржником про вжиті заходи щомісячно повідомлялось Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області.

Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що невиконання Другим апеляційним адміністративним судом судового рішення в частині виплати грошових коштів позивачу за відсутності відповідного фінансування та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Суд відхиляє доводи апелянта стосовно того, що виконання рішення про стягнення суддівської винагороди має здійснюватися за рахунок коштів, які наявні на рахунку для щомісячних виплат суддівської винагороди суддям Другого апеляційного адміністративного, тобто за бюджетною програмою 0501020, а якщо кошти на цьому рахунку будуть відсутні, то списуються кошти, передбачені за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду за програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

Так, Законами України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та «Про Державний бюджет України на 2025 рік» ДСА України як головному розпоряднику бюджетних коштів встановлено бюджетні призначення за бюджетною програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» у 2023 році та за КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» у 2024 та 2025 роках.

Згідно з пунктом 24 Порядку № 845 стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Положеннями пункту 25 Порядку № 845 визначено, що безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. У разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою.

При цьому пункти 28-34 цього Порядку № 845 застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 БК України бюджетна програма - сукупність заходів, спрямованих на досягнення єдиної мети, завдань та очікуваного результату, визначення та реалізацію яких здійснює розпорядник бюджетних коштів відповідно до покладених на нього функцій. Відповідно до пункту 40 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України паспорт бюджетної програми - документ, що визначає мету, завдання, напрями використання бюджетних коштів, відповідальних виконавців, результативні показники та інші характеристики бюджетної програми відповідно до бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), та цілей державної політики у відповідній сфері діяльності, формування та/або реалізацію якої забезпечує головний розпорядник бюджетних коштів.

Паспорти бюджетних програм затверджуються наказами Державної судової адміністрації України окремо на кожний рік.

Бюджетна програма 0501020 передбачена для забезпечення функціонування судів першої та апеляційної інстанцій, а не для виконання рішень, ухвалених на користь суддів.

При цьому усі видатки за програмою 0501020 здійснюються ДСА України за погодженням з Вищою радою правосуддя та Міністерством фінансів України.

Відтак, Другий апеляційний адміністративний суд не уповноважений на вчинення дій за рахунок програми 0501020. За КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» Другим апеляційним адміністративним судом здійснюється нарахування та виплата суддівської винагороди суддям за кодом економічної класифікації видатків (КЕКВ) 2113 «Суддівська винагорода».

Згідно з паспортом бюджетної програми ДСА України є головним розпорядником щодо бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя», відповідальними виконавцями за якою є територіальні управління ДСА України, апеляційні та місцеві спеціалізовані суди.

Отже, виконання судового рішення на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя повинно здійснюватися з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя».

Стосовно аргументу апелянта про те, у період з 18 квітня 2020 року по 14 серпня 2020 року (період, за який судом стягнуто недоплачену суддівську винагороду) ДСА України виділені кошти для виплати їй 464935,47 грн, отримані Другим апеляційним адміністративним судом, нараховані за бюджетною програмою 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя», але фактично не виплачені, тому саме за бюджетною програмою 0501020, за якою Другий апеляційний адміністративний суд у 2020 році отримав з ДСА України кошти для виплати їй та іншим суддям належної (без обмежень) суддівської винагороди, їй має бути виплачена недоплачена та стягнута судом суддівська винагорода, суд зазначає, що наявність у 2020 році у відповідача коштів на виплату суддівської винагороди саме за бюджетною програмою 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» не надає підстав здійснювати безспірне списання коштів на виконання судового рішення про стягнення заборгованості з виплати судової винагороди саме за рахунок коштів цієї програми під час примусового виконання рішення у наступних бюджетних періодах.

Вище судом зроблено висновок про те, що виконання судового рішення здійснюється відповідно до Закону №4901-VI та Порядку № 845 в межах відповідних бюджетних призначень, передбачених за програмою КПКВ 0501150.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання позивача на бюджетну програму 0501020 як підставу для з`ясування правомірності чи цільового використання коштів у 2020 році як необґрунтовані, оскільки наведені позивачем обставини не мають жодного правового значення для вирішення питання про фактичне виконання рішення суду у цій справі.

Також суд визнає незмістовними посилання апелянта на те, що суд першої інстанції мав застосувати приписи абзацу другого частини першої статті 382 КАС України.

Суд зауважує, що абзацом другим частини першої статті 382 КАС України передбачено безальтернативне встановлення судом, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, судового контролю за виконанням такого рішення шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, у конкретному переліку справ, а саме: справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг саме за письмовою заявою заявника, а підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у таких справах є наявність відповідної письмової заяви заявника.

Проте у цьому випадку справа не стосується обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг, у яких суд має в обов`язковому порядку встановити судовий контроль, адже ця справі стосується стягнення суддівської винагороди.

Зважаючи на встановлені обставини у цій справі, зокрема, прийняття відповідачем заходів з метою виконання судового рішення, а також наведене правове регулювання питання встановлення судового контролю, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для встановлення судового контролю у цій справі.

Суд зауважує, що в цій справі відсутні докази, що свідчать про намір суб`єкта владних повноважень ухилитися від виконання рішення.

Під час апеляційного перегляду ухвали з питання встановлення судового контролю судом не встановлено, що відповідач створює перешкоди для виконання рішення, і позивачем, звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення, не надано жодних доказів на підтвердження зазначених обставин

Суд зауважує, що виплата нарахованих позивачу сум, може бути здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України.

Відтак, фактично у повному обсязі виконання судового рішення можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок державного бюджету, а невиплата грошових коштів за відсутності відповідних фінансових призначень та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Оскільки у цьому випадку відсутні відповідні бюджетні асигнування для здійснення виплати позивачу нарахованої за судовим рішення суддівської винагороди, є правильним висновок суду першої інстанції, що відповідач не мав об`єктивної фінансової можливості в повному обсязі виконати судове рішення.

Враховуючи наявність поважної причини у не здійсненні перерахування суб`єктом владних повноважень відповідачем нарахованої суми, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що за відсутністю протиправної бездіяльності відповідача щодо виконання рішення суду немає підстав вважати, що відповідач навмисно не виконує рішення суду.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, ухвала прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали не вбачається.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року в справі № 520/22389/23 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року в справі № 520/22389/23 за позовом ОСОБА_1 до Другого апеляційного адміністративного суду про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 22 жовтня 2025 року та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко