Справа № 308/15592/25
Суддя: Логойда І. В.
Дата ухвалення: 2025-10-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючої судді Логойда І.В., за участю секретаря судового засідання Лутнянського І.Р., представника позивача Голубки І.І., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Бойко Б.Б., перекладача - Ель Фейтурі Мохамед А Алі, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді справу за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області до громадянина Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області звернулося в суд з адміністративним позовом до громадянина Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Позов мотивує тим, що у ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства у міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» працівниками ГУ ДМС України у Закарпатській області у м. Ужгород спільно з працівниками УСР у Закарпатській області 22.10.2025 року виявлено громадянина Йорданії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування в Україні, а саме ухилявся від виконання рішення про примусове повернення від 23.12.2023 року та вчасно не покинув територію України у встановлений строк, у зв`язку з чим відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 203 КУпАП. Для подальшого виконання рішення про примусове видворення громадянина Йорданії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно розмістити в ПТПІ «Журавичі» Волинська область Ківерцівський район, село Журавичі, вул. Перемоги, 27. 21 грудня 2023 року, на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ГУ ДМС України у Закарпатській області прийнято рішення №37 про примусове повернення до країни походження або третьої країни стосовно громадянина Йорданії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. У вказаний строк територію України відповідач не покинув. Під час перебування на території України до підрозділів ДМС України в Закарпатській області щодо продовження термінів перебування на території України відповідач не звертався. З заявою про отримання статусу біженця чи додаткового захисту іноземець не звертався. Таким чином, підстав для подальшого перебування в Україні в останнього немає та знаходиться на території України з порушенням вимог чинного міграційного законодавства. Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 22 жовтня 2025 року ГУ ДМС у Закарпатській області прийнято рішення про примусове видворення відповідача.

На підставі наведеного, просять затримати громадянина Йорданії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2025 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у адміністративній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи відкладався за заявою представника позивача.

Представник позивача Голубка І.І. у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні відносно позову заперечив. Повідомив, що не виїхав, з міграційної служби підходили, строк дії посвідки закінчувався, мав їхати додому. У 2023 році вчився на англійській мові і не розумів ситуацію. Був у поліції через контракт, за яким у нього забрали всі гроші шахрайським способом. Є дівчина, з якою разом 5 років, її сім`я померла у війні, підтримував її, має свідків шахрайських дій.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, подав письмовий відзив на позов, згідно з яким зазначив. Обов`язковою передумовою для звернення до суду із позовом про примусове видворення є невиконання рішення про примусове повернення саме без поважних причин. Підставою для винесення рішення про примусове повернення відповідача вказано порушення правил перебування іноземців на території України, а саме після отримання копії рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання не покинув територію України у встановлений законодавством семиденний строк. При цьому ні самого рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання, ні доказів отримання відповідачем копії рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання матеріали справи не містять. Рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання відповідач не отримував, як і не був ознайомлений з постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності. Також до позовної заяви долучено копію рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 21.12.2023р. за № 014663, згідно із яким відповідач нібито зобов`язався залишити територію України не пізніше 19.01.2024 року. Однак, про винесення вказаного рішення відповідачу відомо не було аж до часу його затримання працівником ГУ ДМС України в Закарпатській області 22.10.2025р., вказане рішення він не отримував, підписи у графах «Дата, підпис» та «Перекладач» ним не виконані, візуально вказані підписи відрізняються від справжніх підписів відповідача виконаних дійсно ним у документах, копії яких додаються до відзиву на позовну заяву, а оригінали яких будуть надані в судовому засідання для огляду. Якщо би у відповідача була інформацію про винесення рішення про примусове повернення до країни походження, то звісно, що оскаржуючи рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки та зазначаючи в адміністративному позові про залишення за собою права на збільшення позовних вимог в частині оскарження рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання, після отримання чергової відповіді на адвокатський запит, позивач оскаржував би і рішення примусове повернення до країни походження. Бані Бакар Фаісал ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Хашимітського Королівства Йорданії, що підтверджується паспортом за кодом JOR за № НОМЕР_1 за типом «Р», персональний номер: НОМЕР_2 , місце народження Джераш, дата видачі: 28 лютого 2024 року, строк дії до: 27 лютого 2029 року. Відповідач у 2018 році приїхав на навчання в Україну, в 2022 році йому видано посвідку на тимчасове проживання в Україні, яка діяла до 30.09.2023 року, що підтверджується посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_3 від 21.09.2022 року. Також відповідач має зареєстроване місце проживання в Україні за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. Відповідач обґрунтовано вважав, що перебуває на території України на законних підставах, оскільки на нього поширюються положення постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2022 №1202 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану». У позовній заяві відповідачем не наведено жодних обґрунтувань та обставин, що підтверджують підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення про примусове повернення. Також не надано жодного доказу того, що відповідач переховувався від органів поліції чи міграційної служби. Більше того, відповідач приймав участь в освітньому процесі у Державному вищому навчальному закладі «Ужгородський національний університет», отримав диплом та запрошення на навчання в інтернатурі від 13.03.2023р., що виключає умисне порушення міграційного законодавства з його боку. Так, відповідач протягом тривалого часу навчався у закладах вищої освіти України, а саме: з 28.11.2018 по 09.03.2023 року у Державному вищому навчальному закладі «Ужгородський національний університет»; з 11.10.2021 по 23.01.2023 року у Приватному закладі вищої освіти «Харківський інститут медицини та біомедичних наук»; з 12.02.2024 по 30.06.2024 року знову у Державному вищому навчальному закладі «Ужгородський національний університет», що підтверджує неперервність освітнього процесу, участь позивача у здобутті вищої медичної освіти в межах території України та законність підстав для його перебування на території держави. Відповідно до довідки Медичного факультету Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» № 636 від 01.08.2024 року, видана ОСОБА_1 в тому, що він дійсно навчався на денній формі навчання медичного факультету Ужгородського національного університету за спеціальністю «Медицина» з 01.09.2018 р. по 30.06.2024 р. за контрактом. Відповідно до сертифікату Міністерства охорони здоров`я України ДНП «Центр тестування» про результати складання тестового компоненту єдиного державного кваліфікаційного іспиту Інтегрований тестовий іспит «КРОК 2» № 24020390 від 23 липня 2024 року, то Бані Бакар Фаісал Осама Абдаллах за спеціальністю «Медицина» Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» склав іспит 16 липня 2024 року, за результатами складання іспиту склав на 167 балів, критерій «Склав» встановлено на рівні 64% правильних відповідей (166 балів). 13 березня 2025 року відповідач від ДВНЗ «УжНУ» отримав запрошення на навчання за реєстраційним № від 13.03.2025 року, у якому його запрошують на навчання до ДВНЗ «УжНУ», Ужгород за спеціальністю 222 Медицина, на освітньо-професійну (післядипломну освіту) Інтернатуру. Посвідка на тимчасове проживання позивачу була видана саме на підставі його навчання у вказаних закладах освіти, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Жодних підстав вважати його перебування незаконним чи сумнівним - не існувало. Сам факт багаторазового зарахування у вищі навчальні заклади, тривалого і послідовного навчання та здобуття диплома магістра свідчить про намір законно перебувати в Україні з метою освіти, а не ухилятися від вимог міграційного законодавства. Позивач не підозрював і не міг підозрювати, що стосовно нього могло бути скасовано посвідку та винесено рішення про примусове повернення, адже він, продовжував навчання в Ужгородському національному університеті і після 2023 року, зокрема, з 12.02.2024 по 30.06.2024, тобто після дати, коли нібито була винесена постанова про адміністративне правопорушення і прийнято рішення про скасування посвідки та про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства. Це вказує на те, що жоден орган державної влади, включаючи Університет, не ставив під сумнів чинність посвідки позивача. Відповідач є волонтером та є учасником громадської організації «ПЛЕЧЕ ПОБРАТИМА», що підтверджується посвідчення серії НОМЕР_4 від 01.01.2025 року. З початком повномасштабного вторгнення російської федерації відповідач не залишив Україну, хоча мав на це повне право, а навпаки залишився тут, проявивши людяність, небайдужість і повагу до українського народу. Він активно допомагає Збройним Силам України, займається волонтерською діяльністю, надаючи матеріальну підтримку, амуніцію, засоби захисту та медичні засоби для військових підрозділів. Відповідач неодноразово долучався до гуманітарних ініціатив, спрямованих на підтримку поранених воїнів, переселенців і дітей, які постраждали від війни. Всі без винятку рішення, прийняті відносно відповідача у 2023 році без перекладача, при цьому у вказаний період відповідач навчався за навчальною програмою на англійській мові за медичною спеціальністю і навіть якщо би вказані рішення були йому надані, то зрозуміти в повній мірі зміст юридичних термінів, дій та процедур, які приймаються відносно нього він би не міг.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, згідно з рішенням про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства від 22.10.2025, у ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства у міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» працівниками ГУ ДМС України у Закарпатській області у м. Ужгород спільно з працівниками УСР у Закарпатській області 22.10.2025 року виявлено громадянина Йорданії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування в Україні, а саме: ухилявся від виконання рішення про примусове повернення від 23.12.2023 року та вчасно не покинув територію України у встановлений строк. Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 203 КУпАП. Згідно з рішенням про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні від 22.10.2025, для подальшого виконання рішення про примусове видворення громадянина Йорданії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішено розмістити в ПТПІ «Журавичі» Волинська область з метою ідентифікації або для забезпечення примусового видворення.

Вказані обставини підтверджуються постановою про накладення адміністративного стягнення від 22.10.2025, рішенням про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, рішенням про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства від 22.10.2025, рішенням про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 21.12.2023.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Хашимітського Королівства Йорданії, що підтверджується паспортом за кодом JOR за № НОМЕР_1 за типом «Р», персональний номер: НОМЕР_2 , місце народження ОСОБА_4 , дата видачі: 28 лютого 2024 року, строк дії до: 27 лютого 2029 року.

Термін дії посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_3 сплив 30.09.2023, відповідач має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Згідно з дипломом магістра відповідач закінчив у 2024 році ДВНЗ "Ужгородський національний університет", про що додано диплом магістра НОМЕР_6 . Запрошення на навчання вказаного навчального закладу № наразі не реалізував.

Відповідачем оскаржено рішення міграційної служби про заборону в`їзду в Україну (такі додані до матеріалів справи) та рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 17.05.2023.

Згідно з сертифікатом №.07.2024 склав інтегрований тестовий іспит "КРОК 2". Згідно з довідкою №636 ДВНЗ "Ужгородський національний університет" відповідач навчався на денній формі навчання медичного факультету з 01.09.2018 по 30.06.2024 за контрактом.

До матеріалів справи додано подяку відповідачу від командира військової частини НОМЕР_7 , додано посвідчення волонтера НГО №011/25 ГО "Плече побратима".

Відповідно до положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання не дозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно пункту 7 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Частиною 1 статті 26 Конституції та статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Згідно п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду з держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, продовжується територіальними органами або підрозділами ДМС.

Згідно статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 26 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Судом встановлено, що рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області від 21.12.2023 року вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Йорданії, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На рішенні міститься підпис особи, послуг перекладача не потребує. Встановлено, що під час перебування на території України до підрозділів ДМС України в Закарпатській області щодо продовження термінів перебування на території України відповідач не звертався, не оскаржував таке рішення. ГУ ДМС України в Закарпатській області 22.10.2025 винесено нове рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства. Додано також постанову про накладення адміністративного стягнення від 22.10.2025. Дані документи чинні, не оскаржені.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно абзацу 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» із змінами, внесеними згідно із Законом № 2952-IX від 24.02.2023, примусове повернення не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до частини 3 статті 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію або якщо такий договір не має механізму реалізації чи не виконується.

Відповідно до ч.1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.

Підстав для застосування щодо відповідача положень Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» в судовому засіданні не встановлено. Відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, не підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», так як доказів протилежного суду не надано.

Суду не надано доказів оскарження рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 21.12.2023, яка містить відповідні підписи, в тому числі про відмову від перекладача. На підставі наведеного та з урахуванням того, що відповідач добровільно не виконав рішення про повернення, доказів надання статусу біженця чи особи, що потребує додаткового захисту, суду не надано та під час розгляду справи встановлені обґрунтовані підстави вважати, що відповідач може ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення з урахуванням невиконання рішення про примусове поврнення від 21.12.2023, відсутні дані про його джерела доходів, соціальні зв`язки, отже, є підстави для задоволення позовних вимог частково.

Рішення про примусове повернення та видворення станом на час розгляду справи не скасовано та не виконано відповідачем без поважних на те причин, оскільки протилежного суду не доведено.

Відповідно до п.п. «f» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:- законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Згідно ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Поряд з цим, відповідачем зазначено про добросовісність його перебування на території України, волонтерську, освітню діяльність, фінансову можливість, можливість ідентифікувати такого, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково і відповідача слід затримати з метою видворення за межі території України на один місяць, для забезпечення процедура видворення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 241, 244, 246, 257, 289 КАС України суд,-

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області до громадянина Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України задовольнити частково.

Затримати громадянина Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 1 (один) місяць.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.289 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В. Логойда