Справа № 460/13458/25
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2025 року м. Рівне №460/13458/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВідділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить суд (з урахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог):

- скасувати арешт на все майно належного ОСОБА_2 накладено згідно з постановою відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції АА 283153 від 13.06.2025 про що внести відповідні відомості про припинення обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

На обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернулася до нотаріуса Наумової Н.Г. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак зазначає, що нотаріус повідомила, з причин накладення арешту на майно відповідно до постанови АА283153 від 13.06.2005. 15.07.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з нерухомого майна. Однак листом відповідач повідомив, що неможливо встановити у якому виконавчому провадженні, що зареєстровано в АСВП, накладено арешт на майно ОСОБА_2 , таким чином відсутні підстави для зняття арешту. Не погоджуючись з діями відповідача позивач звернулася до суду з даною позовною заявою і просить суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою суду від 07.08.2025 позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою від 08.09.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами ст. 287 КАС України, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 23.09.2025.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, на обгрунтування заперечень зазначає, що згідно з інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявна інформація про обтяження нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 з реєстраційним номером № 2154456 від 05.07.2005, який зареєстровано на підставі постанови №АА 283153 від 13.06.2005 виданої відділом ДВС Рівненського міського управління юстиції. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Відділ) станом на 17.09.2025 відсутні відомості про наявність будь-яких виконавчих проваджень щодо стягнення з ОСОБА_2 . Відповідно до Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявна інформація про обтяження нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , з реєстраційним номером № 2154456 від 05.07.2005, який зареєстровано на підставі постанови №АА 283153 від 13.06.2005 виданої відділом ДВС Рівненського міського управління юстиції. За цих обставин Відділ не може встановити інформацію про виконавчі провадження, при виконанні яких було винесено, постанову №АА 283153 від 13.06.2005, що видана Рівненським міським відділом ДВС. Відповідно до «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Виконавчі провадження строки зберігання, яких минули, знищені по закінченню терміну їх зберігання. Відтак, відсутня можливість встановити як підстави накладення арешту на майно, так і наявність підстав для його зняття. У зв`язку з цим Відділ має можливість надати лише ту інформацію та встановити ті обставини, що містяться в інформаційній електронній базі, якою є Автоматизована система виконавчого провадження. Враховуючи вищевикладене, Відділ не може ідентифікувати на підставі якого виконавчого документу накладено арешт на майно ОСОБА_2 , а також встановити наявність підстав для зняття зазначеного арешту. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою суду від 23.09.2025 вирішено перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №7 зазначено, що прізвище до реєстрації шлюбу ОСОБА_5 , після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №1 зазначено, що прізвище до реєстрації шлюбу ОСОБА_6 , після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 .

Згідно з копії свідоцтва про шлюб від 29.10.2015 серії НОМЕР_1 прізвище зазначено ОСОБА_8 .

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження, а саме: «Тип обтяження: арешт нерухомого майна; Реєстраційний номер обтяження: 2154456; Зареєстровано: 05.07.2005 14:13:38 за №2154456 реєстратором: Перша рівненська державна нотаріальна контора, Рівненська обл., м. Рівне, майдан Незалежності, 7, Підстава обтяження: постанова АА283153, 13.06.2005 Рівненський міський відділ ДВС, Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; Власник: ОСОБА_2 , Код відсутній; Заявник: міський відділ ДВС.

З метою скасування зазначеного арешту позивачка звернулася з письмовою заявою до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Листом від 23.07.2025 №185633 орган виконавчої служби повідомив позивача про те, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження не можливо встановити у якому виконавчому провадженні, що зареєстроване в АСВП, накладено арешт на майно ОСОБА_2 на підставі постанови серії АА №283153 від 13.06.2005 року.

Вважаючи наявність арешту, накладеного на майно, безпідставним і протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд керується таким.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час накладення арешту на майно позивача, регламентувалисьЗаконом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV(далі - Закон № 606-XIV)

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні визначала стаття 6 Закону № 606-XIV, відповідно до частини першої якої державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно до покладених на державного виконавця обов`язків, передбачених частиною першою статті 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України № 606-ХІV, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до статті 30 Закону №606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 49 цього Закону: повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, -згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Cистемний аналіз вказаних норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону № 606-XIVпідлягає примусовому виконанню.

В свою чергу, відсутність виконавчого провадження свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання рішення, а отже і відсутність правової підстави для забезпечення його реального виконання.

02.06.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII(далі - Закон №1404-VIII).

Згідно із статтею 7 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII зазначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно до частин 4 і 5статті 59 Закону №1404-VIIIпідставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

При цьому частиною першою статті 40 Закону №1404-VIIIпередбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою статті 40 Закону №1404-VIIIпро зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Отже, чинне на даний час законодавство визначає обов`язок державного виконавця зняти арешт з майна боржника в разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду.

Судом встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстроване обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, належного ОСОБА_2 .

Реєстрація вказаного обтяження проведена 05.07.2005 реєстратором Першої Рівненської державної нотаріальної контори, Рівненської обл., а підставою для вчинення такої реєстраційної дії зазначено постанову про арешт майна боржника №АА 283153 від 13.06.2005 виданої відділом ДВС Рівненського міського управління юстиції.

Разом з тим, відповідач визнав, що всі паперові матеріали виконавчих проваджень, знищені у зв`язку з тим, що сплинув трирічний строк їхнього зберігання, а у Автоматизованій системі виконавчого провадження станом на 17.09.2025 відсутня відомості про наявність будь-яких виконавчих проваджень щодо стягнення з ОСОБА_2 .

Відповідно до цього, судом достеменно встановлено, що на даний час відсутні будь-які правові підстави для існування обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, належного ОСОБА_2 , накладеного постановою №АА 283153 від 13.06.2005 відділом ДВС Рівненського міського управління юстиції.

Разом з тим, суд констатує, що відповідач на сьогоднішній день не може зняти арешт з вказаного майна, так як через відсутність відповідного виконавчого провадження, в межах якого накладено обтяження, він позбавлений можливості здійснити відповідну перевірку, і відповідно, констатувати факт порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом.

Відсутність відповідного виконавчого провадження позбавляє його також і можливості здійснити перевірку наявності, чи відсутності підстав для зняття арешту у випадку закінчення виконавчого провадження, або у випадку повернення виконавчого документа до суду, який його видав.

Відповідно до цього склалася така ситуація, що у відповідача наразі відсутні правові підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_2 .

Водночас, на даний час відсутні і будь-які підстави для того, щоб продовжувало свою дію обтяження, зареєстроване у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 05.07.2005 за реєстраційний номером 2154456, а саме у вигляді арешту нерухомого майна, накладеного постановою відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції №АА 283153 від 13.06.2005.

Зазначений арешт підлягає скасуванню відповідно до частини п`ятої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 не зважаючи на відсутність можливості встановити або спростувати факт протиправності дій, бездіяльності, чи рішення відповідача в даній справі, позаяк за правилами частини четвертої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини, а позивач позбавлений права звернутися до суду з цивільним позовом в порядку частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016, так як не є особою, яка може вважати, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржнику.

Також за правилами частин першої, другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод№1 від 20.03.1952, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбаченихзакономі загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Як і поняття «цивільних прав і обов`язків», концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном».

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Стаття 1 Першого протоколу, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності (рішення ЄСПЛ «Броньовський проти Польщі»). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між загальною суспільною потребою та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (рішення «Спорронг та Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 а також рішення «Брумареску проти Румунії»).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що Конвенція у цілому вимагає збереження балансу між інтересами суспільства і основними правами людини, а у випадку позбавлення власності, встановлені обмежень на користування нею чи в інших подібних випадках справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення уряду з питань позбавлення власності, встановлення контролю за її використанням і було надане відшкодування (рішення ЄСПЛ у справах: «Максименко та Герасименко проти України» від 16.05.2013, «Андрій Руденко проти України» від 21.12.2010, «Сук проти України» від 10.03.2011, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014, «Новоселецький проти України» від 22.02.2005).

Враховуючи викладене, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є скасування арешту на все нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_2 накладено згідно з постановою відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції АА 283153 від 13.06.2025 про що внести відповідні відомості про припинення обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту - задовольнити повністю.

Скасувати арешт на все нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_2 , накладений згідно з постановою відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про арешт майна боржника АА 283153 від 13.06.2025, номер запису про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №2154456 від 05.07.2005 та внести до Єдиного реєстру заборон та відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про припинення обтяження.

Стягнути з Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі сплаченої суми судового збору, а саме 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 20 жовтня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Замкова, буд. 22А,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 35007146)

Суддя У.М. Нор