Справа № 440/15604/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 р. Справа № 440/15604/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Калиновського В.А. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2025 року (ухвалене суддею Канигіна Т.С.) в справі № 440/15604/24

за позовом Приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України , Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України

третя особа Державне підприємство "Національні інформаційні системи"

про визнання протиправними та скасування подання, наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати подання від 02.12.2024 р. №166023/20.4.1/33-24 погодженого п`ятьма членами Дисциплінарної комісії приватних виконавців; визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №3007/7 від 10.12.2024 р. про зупинення діяльності приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області строком на один місяць; зобов`язати Міністерство юстиції України як держателя Єдиного реєстру приватних виконавців України виключити з Єдиного реєстру приватних виконавців України відомості в розділі "Зупинення діяльності приватного виконавця" щодо приватного виконавця ОСОБА_1. посилання на наказ Міністерства юстиції України №3007/7 від 10.12.2024 р. про зупинення діяльності ОСОБА_1 та відповідну інформацію.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2025 р. відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України «Про виконавче провадження», Кодексу адміністративного судочинства України. Позивач вважає, що фактичною підставою для ухвалення спірного рішення слугувало отримання відповідачем підробленого звернення від особи як не мала повноважень звертатися від імені боржника до Мін`юсту з відповідною скаргою. Вважає, що джерелом інформації для ухвалення спірного наказу Мін`юсту №3007/7 від 10.12.2024 р. про зупинення діяльності було саме звернення неуповноваженої особи, а не інформація з автоматизованої системи виконавчих проваджень.

Позивач посилається про незастосовність висновків викладених у постанові Верховного Суду від 06.03.2023 р. в справі №903/403/22 з огляду на те, що боржником в справі №903/403/22 було дочірнє підприємство, а не комунальне підприємство.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги позивача не підлягають задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Судовим розглядом встановлено, що приватний виконавець ОСОБА_1. здійснює діяльність в межах виконавчого округу Полтавської області.

До Міністерства юстиції України надійшла скарга від 13.09.2024 р. адвоката Петька А.В. в інтересах Комунального підприємства "Велика Круча - Сервіс", у якій зазначалось, що у приватного виконавця на виконанні перебувало виконавче провадження № 70140505 про стягнення коштів з комунального підприємства; приватний виконавець ОСОБА_1., порушивши положення п. 9 ч. 4 ст. 4, п. 2 ч. 2 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", незаконно прийняв до виконання судовий наказ та відкрив виконавче провадження, хоча повинен був повернути виконавчий документ без прийняття.

З огляду на зазначене вище, Департаментом Державної виконавчої служби Мін`юсту 02.12.2024 р. підготовлено подання №166023/20.4.1/33-24 про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_1,, що погоджено Головою Дисциплінарної комісії приватних виконавців Гайченко А.В., заступником Голови Дисциплінарної комісії приватних виконавців Ковальським М.Р., секретарем Дисциплінарної комісії приватних виконавців Ковальчук Л.І., а також членами Дисциплінарної комісії приватних виконавців Чорною В.В., Макаревич Я.А., Лисенко Ю.О.

Наказом Міністерства юстиції України від 10.12.2024 р. №3007/7 "Про зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1." зупинено діяльність приватного виконавця ОСОБА_1., посвідчення №0222, видане 01.10.2018 р., строком на один місяць. Діяльність позивача була зупинена відповідно до пункту 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Не погодившись із правомірністю винесення подання від 02.12.2024 р. №166023/20.4.1/33-24 та наказу Міністерства юстиції України від 10.12.2024 р. №3007/7 про зупинення діяльності приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області строком на один місяць, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності дій та рішень відповідача з огляду на підтвердження допущення позивачем порушення у вигляді відкриття виконавчого провадження стосовно особи, щодо якої приватний виконавець не має права здійснювати виконавче провадження.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 02.06.2016 №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (в подальшому - Закон №1403-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Статтею 1 Закону №1403-VIII визначено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (стаття 2 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, в подальшому - Закон №1404-VIII).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону №1403-VIII, діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів законності.

На виконання ч. 1 ст. 34 Закону № 1403-VIII контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону № 1403-VIII, позапланові перевірки проводяться на підставі: 1) заяви приватного виконавця про проведення перевірки; 2) письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця; 3) неподання приватним виконавцем у встановлені строки звітності чи іншої інформації та/або подання недостовірної інформації.

Згідно із ч. 7 ст. 34 Закону № 1403-VIII, у разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Частиною 1 статті 41 Закону № 1403-VIII визначено, що за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: попередження; догана; зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців; припинення діяльності приватного виконавця.

Отже, контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок та у разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності у вигляді дисциплінарних стягнень, встановлених статті 41 Закону № 1403-VIII.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введений воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану» № 2455-IX від 27.07.2022 р. розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" доповнено пунктами 6-1 і 6-2.

Підпунктом 3 пункту 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1403-VIII визначено, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" планові та позапланові перевірки діяльності приватних виконавців не проводяться, крім передбачених підпунктом 9 цього пункту перевірок приватних виконавців, стосовно яких є сумніви щодо факту здійснення ними своєї діяльності в офісі приватного виконавця. У разі якщо на день введення воєнного стану позапланова перевірка діяльності приватного виконавця не була проведена, така перевірка проводиться в порядку, встановленому Міністерством юстиції України, після припинення або скасування воєнного стану за письмовим зверненням учасника виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.

У підпункті 4 пункту 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1403-VIII визначено, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" діяльність приватного виконавця може бути зупинена строком на один місяць на підставі наказу Міністерства юстиції України за поданням керівника структурного підрозділу Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері примусового виконання рішень, погодженим не менше ніж п`ятьма членами Дисциплінарної комісії, у разі виявлення ознак грубого порушення (мотивоване обґрунтування грубості порушення визначається у тексті наказу) приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків. Протягом п`яти робочих днів з дня закінчення зазначеного строку чи дня припинення або скасування воєнного стану Міністерство юстиції України видає наказ про поновлення діяльності приватного виконавця.

Особливості перевірки дотримання приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків у період дії воєнного стану визначені розділом V «Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2018 №3284/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.10.2018 за №1195/32647 (в подальшому - Порядок №3284/5).

Так, пунктом 1 розділу V Порядку №3284/5 визначено, що у період дії воєнного стану структурний підрозділ Міністерства здійснює перевірку дотримання приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків на підставі відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження.

За результатом перевірки відомостей в автоматизованій системі виконавчого провадження структурний підрозділ Міністерства формує інформаційну довідку відповідно до пункту 3 розділу VII Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 р. №2432/5.

У разі необхідності одержання від приватного виконавця інформації або пояснень щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків, або копій відповідних документів структурний підрозділ Міністерства може надіслати приватному виконавцю відповідний обґрунтований запит. Запит надсилається на адресу електронної пошти приватного виконавця, зазначену в Єдиному реєстрі приватних виконавців України. Запитувану інформацію або копії документів приватний виконавець має надати структурному підрозділу Міністерства не пізніше п`яти робочих днів з дня надсилання запиту.

Відповідно до пункту 2 розділу V Порядку №3284/5 у разі виявлення ознак грубого порушення приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень структурний підрозділ Міністерства готує подання про зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць на підставі підпункту 4 пункту 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", яке підписує керівник структурного підрозділу Міністерства.

У поданні обов`язково мають бути зазначені обставини, установлені структурним підрозділом Міністерства, з посиланням на джерела інформації (відомості автоматизованої системи виконавчого провадження, звернення учасника виконавчого провадження або іншої особи, інформація отримана від приватного виконавця тощо), зміст виявлених порушень з посиланням на відповідні норми нормативно-правових актів. Подання про зупинення діяльності приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня його підписання надсилається на електронні адреси всіх членів Дисциплінарної комісії приватних виконавців для погодження.

У разі погодження подання про зупинення діяльності приватного виконавця не менше ніж п`ятьма членами Дисциплінарної комісії приватних виконавців структурний підрозділ Міністерства готує проект наказу про зупинення діяльності приватного виконавця на підставі підпункту 4 пункту 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" з мотивованим обґрунтуванням грубості порушення.

Наказ про зупинення діяльності приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня його видання надсилається приватному виконавцю, діяльність якого зупинена, адміністратору автоматизованої системи виконавчого провадження, організатору електронних аукціонів, аукціонів за фіксованою ціною, операторам електронних майданчиків, підключених до електронної торгової системи, в якій здійснюються земельні торги.

Відомості про зупинення діяльності приватного виконавця вносяться до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

Таким чином, з аналізу наведених норм слідує, що на період дії в Україні воєнного стану заборонено проведення Мін`юстом планових та позапланових перевірок приватних виконавців у порядку, визначеному статтею 34 Закону №1403-VIII.

Натомість, підпунктом 4 пункту 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1403-VIII та розділом V Порядку передбачено альтернативний механізм впливу (захід реагування) на процес здійснення приватним виконавцем своєї діяльності в умовах воєнного стан шляхом встановлення можливості зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць на підставі наказу Мін`юсту за поданням керівника структурного підрозділу Міністерства, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері примусового виконання рішень, погодженого не менше ніж п`ятьма членами Дисциплінарної комісії, у разі виявлення ознак грубого порушення (мотивоване обґрунтування грубості порушення визначається у тексті наказу) приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків.

Судовим розглядом встановлено, що підставою для зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1. строком на один місяць слугувало подання Директора Департаменту державної виконавчої служби Мін`юсту від 02.12.2024 р. №166023/20.4.1/33-24, погоджене п`ятьма членами Дисциплінарної комісії приватних виконавців, в якому викладено висновок про грубе порушення позивачем вимог п. 2 ч. 2 ст. 5 Закону №1404-VIII, оскільки приватний виконавець здійснював примусове виконання рішення, яке не підлягає виконанню приватними виконавцями (прийняв до примусового виконання виконавчий документ, боржником у якому є комунальне підприємство).

Апелянт стверджуючи про незаконність оспорюваного наказу, звертав увагу на те, що підставою для перевірки дотримання приватним виконавцем вимог законодавства слугувала скарга, яка не підлягала розгляду, оскільки, на думку позивача, повноваження скаржника не підтверджені необхідними документами.

За твердженням позивача, відповідна скарга підписана адвокатом Петько А.В., повноваження якого не підтверджено необхідними документами, а ні в розумінні п. 2 ч. 4 ст.16 Закону України «Про виконавче провадження», а ні в розумінні ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

На цій підставі позивач вважав, що Мін`юстом безпідставно розглянуто скаргу Комунального підприємства "Велика Круча - Сервіс", що підписана особою, повноваження якої не підтверджені, та за результатами її розгляду прийнято рішення про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Водночас представник Мін`юсту пояснив, що оскільки до скарги адвоката Петька А.В. не були додані документи, які посвідчують його повноваження та представництво інтересів КП "Велика Круча - Сервіс", Міністерством листом від 23.10.2024 р. № 146844//20.4.1 було роз`яснено адвокату порядок здійснення Міністерством контролю за діяльністю приватного виконавця та положення статті 16 Закону № 1404-VIII.

Також наголошено, що передбачене підпунктом 4 пункту 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1403-VIII зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць не є видом дисциплінарного стягнення за вчинення дисциплінарного проступку, а є заходом впливу, що застосовується до приватного виконавця під час дії воєнного стану у разі виявлення ознак грубого порушення вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків. Особливості перевірки дотримання приватним виконавцем вимог законодавства у період дії воєнного стану визначені розділом V Порядку, пунктом 1 якого встановлено, що у період дії воєнного стану Міністерство перевірку дотримання приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків на підставі відомостей Системи.

Так, перевіркою відомостей Системи та з пояснень приватного виконавця встановлено, що у нього на виконанні перебувало виконавче провадження № 70140505 з примусового виконання судового наказу № 917/1006/22, виданого 06.10.2022 р. Господарським судом Полтавської області про стягнення з КП "Велика Круча-Сервіс" на користь ТОВ "Полтаваенергозбут" 83108,74 грн. заборгованості за спожиту активну електричну енергію, 226,20 грн. 3% річних за несвоєчасну оплату електричної енергії та 248,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Боржником у судовому наказі визначено КП "Велика Круча-Сервіс" (вул. Авіамістечко, будинок 9А, село Велика Круча, Лубенський р-н, Полтавська обл., 37052, код згідно ).

Постанова про відкриття виконавчого провадження № 70140505 винесена приватним виконавцем 21.10.2022 р..

25.10.2022 р. приватним виконавцем у цьому виконавчому провадженні винесені постанови про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника.

23.02.2023 р. приватний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII.

При цьому згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КП "Велика Круча-Сервіс" за організаційно правовою формою є комунальним підприємством.

За висновком керівника Департаменту державної виконавчої служби, викладеним у поданні від 02.12.2024 р. №166023/20.4.1/33-24, дії приватного виконавця ОСОБА_1. щодо прийняття до примусового виконання виконавчого документа, боржником за яким визначено комунальне підприємство, суперечать приписам п. 2 ч. 2 ст. 5 Закону №1403-VIII, що свідчить про недотримання ним принципу та засад законності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону №1404-VIII, п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону №1403-VIII.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що підставою для проведення перевірки дотримання позивачем вимог законодавства була інформація, що міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження, а не відомості, викладені у скарзі адвоката Петька А.В., в інтересах Комунального підприємства "Велика Круча - Сервіс", як помилково вважав позивач.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону №1404-VIII, виконавче провадження має здійснюватися з дотриманням засад законності.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом №1403-VIII.

Перелік рішень, примусове виконання яких не має право здійснювати приватний виконавець, визначено частиною другою статті 5 Закону №1404-VIII.

Зокрема, відповідно до пункту 2 частини другої статті 5 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII) приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що приватний виконавець не має права здійснювати виконавчі провадження щодо таких боржників: держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету.

Виходячи з положень цієї норми, приватний виконавець не має права здійснювати примусове виконання рішення, боржником за яким є комунальне підприємство.

За таких умов колегія суддів погоджується з твердженням відповідача та висновком суду першої інстанції про те, що приватний виконавець не має права здійснювати примусове виконання рішення, боржником за яким є комунальне підприємство.

Подібних висновків дійшла колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 06.03.2023 у справі №903/403/22.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач правомірно ініціював відкриття приватним виконавецем ОСОБА_1. виконавчого провадження №70140505 та фактичне виконання приписів виконавчого документа шляхом стягнення коштів з Комунального підприємства "Велика Круча - Сервіс" як грубе порушення приватним виконавцем вимог законодавства з примусового виконання рішень.

Стосовно доводів позивача про відсутність в чинному законодавстві визначення "грубого порушення вимог законодавства" та твердження про відсутність негативних наслідків, спричинених фактичним виконанням судового наказу Господарського суду Полтавської області №917/1006/22, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Грубість порушення законодавства залежить від оцінки таких критеріїв, кожний з яких має самостійне значення: характеру порушуваних прав; об`єктивних ознак здійснюваного порушення (тривалість, систематичність, тяжкість можливих наслідків, кількість потерпілих тощо), суб`єктивних ознак здійснюваного порушення (злісність мотивів, особисті неприязні стосунки тощо).

У спірних відносинах дії позивача призвели до відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що не підлягав виконанню приватним виконавцем; накладення арешту на майно і кошти боржника, та як наслідок до обмеження його права користування своїм майном; стягнення коштів з божника стосовно якого приватний виконавець ОСОБА_1. не мав права вчиняти жодних дій.

Доводи позивача про відсутність негативних наслідків для сторін виконавчого провадження жодним чином не нівелюють його обов`язку, як приватного виконавця, діяти в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

А тому, навіть у випадку відсутності негативних наслідків для сторін виконавчого провадження, вчинені приватним виконавцем дії поза межами наданих йому повноважень слід кваліфікувати як незаконні, що у свою чергу має наслідком застосування до такого приватного виконавця засобів впливу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті спірних подання від 02.12.2024 р. № 166023/20.4.1/33-24 та наказу №3007/7 від 10.12.2024 р. відповідачі діяли обґрунтовано, в порядку, у межах та у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

Стосовно доводу апеляційної скарги, що Міністерством юстиції України протиправно проігноровано його листи щодо зупинення його діяльності у зв`язку мобілізацією та уповноважений орган продовжив систематичне прийняття необґрунтованих наказів про зупинення його діяльності у зв`язку з порушеннями, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Підстави зупинення діяльності приватного виконавця визначені п. 1 ч. 1 ст. 42 Закону № 1403, якої встановлено, що діяльність приватного виконавця зупиняється за власним бажанням на підставі заяви приватного виконавця про зупинення діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1403, про зупинення діяльності з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, приватний виконавець зобов`язаний повідомити Міністерство не пізніш як за три робочі дні. Не допускається зупинення діяльності приватного виконавця на підставі пункту 1 частини першої цієї статті приватним виконавцем, який має на виконанні виконавчі провадження.

Особливості діяльності приватних виконавців у період дії воєнного стану визначені пунктом 61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1403, підпунктом 6 якого передбачено, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», приватний виконавець, який має на виконанні виконавчі провадження, може зупинити свою діяльність на підставі пункту 1 чи 2 частини 1 статті 42 цього Закону, за умови вирішення питання про своє заміщення іншим приватним виконавцем.

Такий приватний виконавець зобов`язаний повідомити Міністерство про намір зупинити свою діяльність з підстави, передбаченої пунктом 1 чи 2 частини 1 статті 42 цього Закону, не пізніш як за один робочий день та у той самий строк надати Міністерству засвідчену належним чином копію договору про його заміщення іншим приватним виконавцем.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що приватний виконавець при здійсненні своєї професійної діяльності не дотримується принципу та засад законності, передбачених Законом № 1403 та Законом № 1404. Так, діяльність позивача була зупинена відповідно до пункту 61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1403, а саме: наказом Міністерства юстиції України від 13.08.2024 р. № 2033/7 «Про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_1. строком на один місяць», у зв`язку з порушенням приватним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження № 71052317 вимог п. 2 ч. 2 ст. 5 Закону № 1404; наказом Міністерства юстиції України від 31.10.2024 р. № 2680/7 «Про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_1. строком на 1 місяць» у зв`язку з порушенням приватним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження № 73327611 вимог ч. 8 ст. 26 Закону № 1404 при передачі стягувачу нерухомого майна боржника; наказом Міністерства юстиції України від 10.12.2024 р. № 3007/7 «Про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_1. строком на один місяць» у зв`язку з порушенням приватним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження № 70140505 вимог п. 2 ч. 2 ст. 5 Закону № 1404.

Як пояснив представник відповідача, що у Міністерстві на розгляді перебували листи позивача від 10.10.2024 р. № 484 та від 23.10.2024 р. № 516 щодо зупинення діяльності приватного виконавця. За результатами розгляду заяв, приватному виконавцю надано відповідь листом Міністерства від 11.11.2024 р. № 155777//20.4.1, у якій повідомлено, що оскільки на даний час діяльність приватного виконавця зупинена у зв`язку з порушенням вимог законодавства щодо примусового виконання рішень, питання стосовно зупинення його діяльності за власним бажанням буде вирішено у разі надходження відповідної заяви після спливу строку, визначеного наказом Міністерства від 10.12.2024 р. № 3007/7, та поновлення його діяльності приватного виконавця у передбаченому законному порядку.

Відповідно до підпункту 4 пункту 61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1403 протягом п`яти робочих днів з дня закінчення зазначеного строку чи дня припинення або скасування воєнного стану Міністерство видає наказ про поновлення діяльності приватного виконавця.

Таким чином, у період зупинення діяльності приватного виконавця, у зв`язку з порушенням вимог законодавства щодо примусового виконання рішень, видання Міністерством наказу про зупинення його діяльності з інших підстав не узгоджується з вимогами законодавства, оскільки унеможливлює дотримання визначеного Законом порядку поновлення діяльності приватного виконавця.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005 р.; п. 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006 р.; пу. 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010 р.; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 р., п. 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.07.2025 в справі № 440/15604/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді В.А. Калиновський О.А. Спаскін