Справа № 360/693/25
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року справа №360/693/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Свергун І.О.), складеного у повному обсязі 11 червня 2025 року, у справі № 360/693/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Доо Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Гребенара Олексія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в якій представник позивача просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо призупинення виплати ОСОБА_1 пенсії та щомісячних страхових виплат та пенсії з 01.07.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії та щомісячних страхових виплат з 01.07.2024, з виплатою заборгованості, яка виникла за період невиплати по дату відновлення виплати пенсії та щомісячних страхових виплат.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії та щомісячних страхових виплат з 01 липня 2024 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії і щомісячних страхових виплат з 01 липня 2024 року із виплатою заборгованості, яка виникла за період з 01 липня 2024 року по дату відновлення виплати пенсії та щомісячних страхових виплат.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та відмовити у задоволені позовних вимог посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що під час припинення виплат позивачеві з 01.07.2024 Головне управління керувалося чинною на той час Постановою № 637, а після набрання чинності Порядком № 299 поновлення виплати пенсії позивачеві та страхової виплати може бути здійснено виключно у відповідності до його норм, зокрема, за умови фізичної ідентифікації особи у передбачений спосіб та за наявності інформації про неотримання відповідних виплат від компетентних органів російської федерації.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справу в паперовому вигляді не формувалась. Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ), відповідно до довідки МСЕК має ступінь втрати професійної працездатності - 20%, з 20.04.2004 безстроково, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області як потерпілий внаслідок втрати працездатності та є отримувачем щомісячних страхових виплат, а також отримує пенсію, що підтверджується копіями паспорта громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, довідкою від 21.11.2014 № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, довідкою МСЕК та підтверджується сторонами в заявах по суті спору.

20.03.2025 представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом щодо причини припинення виплати позивачу пенсії та страхових виплат.

Листом від 26.03.2025 № 2500-0202-8/20761 відповідач повідомив, що ОСОБА_1 отримував щомісячну страхову виплату втраченої заробітної плати (або відповідної її частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва станом на 01.03.2024 в розмірі 3419,17 грн відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», як внутрішньо переміщена особа згідно з довідкою від 21.11.2014 № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів розташованих на лінії зіткнення. На запит до Управління соціального захисту населення, сім`ї та праці Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 16.05.2024 за №2500-0311-6/34445, було надано інформацію (лист від 29.05.2024 № 3102/6) про скасування довідки від 04.01.2021 № 7428- внутрішньо переміщеної особи на ОСОБА_1 . Виплата страхової виплати ОСОБА_2 10.07.2024 була призупинена до з`ясування. Виплата пенсії ОСОБА_1 призупинена з 01.07.2024.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області про встановлення особи від 24.04.2024 № 92605 особу позивача було встановлено за результатами проведеного 01.04.2024 відеоконференцзв`язку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України Про недержавне пенсійне забезпечення, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг із солідарної системи.

Статтею 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Абзацом першим частини першої статті 47 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою цієї статі визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV (далі - Закон № 1105-ХIV) (в чинній редакції), страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 1105-XIV у чинній редакції передбачено, що 1. здійснення страхових виплат і надання соціальних послуг припиняються: 1) якщо потерпілим є особа, якій оформлено документи для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що страхові виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) у разі смерті отримувача страхових виплат; 7) у разі добровільної відмови від страхової виплати потерпілим або особами, які мають право на страхові виплати в разі смерті потерпілого; 8) в інших випадках, передбачених законом.

З вище наведених правових норм слідує, що частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV та частиною першою статті 40 Закону № 1105-XIV визначено вичерпні переліки підстав для припинення виплати пенсії та страхових виплат. Цими переліками передбачена можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

У свою чергу Постановою № 637, Порядком № 27 визначено умови призначення та продовження виплати пенсій та страхових виплат внутрішньо переміщеним особам - знаходження внутрішньо переміщеної особи на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою, у разі її отримання.

З матеріалів справи та відзиву судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ в Чернігівській області як отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV, та щомісячних страхових виплат, призначених відповідно до Закону № 1105-XIV.

Припинення з 01.07.2024 нарахування та виплати позивачу пенсії та страхових виплат відбулося у зв`язку з отриманням ГУПФУ в Чернігівській області інформації про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 .

Так, листом від 26.03.2025 № 2500-0202-8/20761 відповідач повідомив, представника позивача що ОСОБА_1 , отримував щомісячну страхову виплату втраченої заробітної плати (або відповідної її частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва станом на 01.03.2024 в розмірі 3419,17 грн відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», як внутрішньо переміщена особа згідно з довідкою від 21.11.2014 № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів розташованих на лінії зіткнення. На запит до Управління соціального захисту населення, сім`ї та праці Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 16.05.2024 за №2500-0311-6/34445, було надано інформацію (лист від 29.05.2024 №3102/6) про скасування довідки від 04.01.2021 №7428- внутрішньо переміщеної особи на ОСОБА_1 . Виплата страхової виплати ОСОБА_2 10.07.2024 була призупинена до з`ясування. Виплата пенсії ОСОБА_1 призупинена з 01.07.2024.

При цьому суд зауважує, що на підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів.

Проте статтями 49 Закону № 1058-IV та статтею 40 Закону № 1105-XIV не передбачено такої підстави для припинення виплати пенсії та щомісячних страхових виплат, як скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

До спірних правовідносин суд вважає неможливим застосувати постанови Кабінету Міністрів України, якими встановлений порядок продовження та поновлення пенсійних та страхових виплат, з огляду на таке.

Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів.

У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню. За загальним правилом «закон» це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.

У свою чергу, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Отже, право особи на отримання пенсії та страхових виплат (у тому числі за минулий час), як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України, а тому обмеження такого права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, і у сфері спірних правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV та Законом № 1105-XIV, та не можуть застосовуватись до спірних правовідносин.

Відповідно, встановлення постановами Кабінету Міністрів України інших підстав для припинення виплати пенсії та страхових виплат, відмінних від визначених частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV та частиною першою статті 40 Закону № 1105-XIV, не є іншим випадком, передбаченим законом, у розумінні пункту 5 частини першої статті 49 цього Закону та пунктом 8 частини першої статті 40 Закону № 1105-XIV.

Крім того, з матеріалів справи судом встановлено, що ГУПФУ в Чернігівській області рішення про припинення позивачу виплати пенсії з 01.07.2024 не приймалося, що також суперечить положенням статті 49 Закону № 1058-IV та свідчить про припинення виплати пенсії не у спосіб, визначений законом.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що припинення позивачу з 01.07.2024 виплати пенсії та щомісячних страхових виплат здійснено ГУПФУ в Чернігівській області за відсутності підстав, передбачених частинами першими статті 49 Закону № 1058-IV та 40 Закону № 1105-XIV, або підстав, передбачених іншим законом, та не у спосіб, визначений частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV, а отже такі дії відповідача є протиправними.

Таким чином, позивач з 01.07.2024 не отримує пенсію та страхові виплати з вини відповідача.

Відповідно, суми пенсії та страхових виплат, невиплачені позивачу з вини ГУПФУ в Чернігівській області, мають бути виплачені позивачу за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі № 360/693/25 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року у справі № 360/693/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2025 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко