Справа № 420/23189/21
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/23189/21

Перша інстанція: суддя Радчук А.А.,

повний текст судового рішення

складено 28.04.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Джабурії О. В.,

суддів Кравченка К. В., Вербицької Н. В.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Історія справи.

У листопаді 2021 року Дяченко О. В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

- визнати протиправними дії щодо застосування квітня 2015 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.12.2015 по 28.02.2018;

- зобов`язати нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення, січень 2008 року в сумі 79 067,31 грн, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (далі Порядок №44), з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 28.02.2020, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3 949,67 грн, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

- зобов`язати нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 3 949,67 грн за період з 01.03.2018 по 28.02.2020 в сумі 94 655,89 грн, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2024, клопотання військової частини НОМЕР_1 про закриття провадження у справі задоволено частково, закрито провадження у справі № 420/23189/21 на підставі пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у частині позовних вимог щодо:

- визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо застосування квітня 2015 року, як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.12.2015 по 28.02.2018;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення, січень 2008 року в сумі 79 067,31 грн, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частинні у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі відмовлено.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі №420/23189/21 позов ОСОБА_1 задоволено.

Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.03.2018 по 28.02.2020 включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у фіксованій величині розміром: 3949,67 грн в місяць за період з 01.03.2018 по 28.02.2020 включно у загальному розмірі 94655,88 грн відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку №44, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду набрало законної сили 02.09.2024.

Далі, за результатом оскарження ОСОБА_1 ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2024, Верховний Суд ухвалив постанову від 04.02.2025 у даній справі №420/23189/21, якою скасував указані судові рішення, а справу у відповідній частині направив до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Так, справу №420/23189/21 направлено на новий розгляд у наступній частині позовних вимог:

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування квітня 2015 року, як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.12.2015 по 28.02.2018;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення, січень 2008 року в сумі 79 067,31 грн, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44, з урахуванням раніше виплачених сум.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у зазначеній частині, представник позивача указує, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року у справі №420/8920/20 зобов`язано військову частину нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення. На виконання цього рішення суду, відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) квітень 2015 року в сумі 6703,78 грн. Проте, відповідачем при встановленні місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для нарахування індексації грошового забезпечення не враховано пункти 5 та 10-2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» правову позицію Верховного Суду у постановах від 10 вересня 2020 року по справі №200/9297/19-а, від 22 липня 2020 року по справі №400/3017/19. Як наслідок відповідачем визначено неправильно базовий місяць в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 року, а саме: квітень 2015 року замість січня 2008 року та виплачено індексацію грошового забезпечення в значно меншому розмірі, а саме: 6703,78 грн (утримано військовий збір 1,5%), а нарахована сума індексації склала 6860,63 грн замість 85927,84 грн.

Таким чином, представник позивача вважає, що відповідачем за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 не виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення на загальну суму 79067,31 грн.

Крім того, на його переконання ОСОБА_1 має право на компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 закрито провадження у справі №420/23189/21 в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування квітня 2015 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення, січень 2008 року.

Отже, позовні вимоги, які розглядав суд першої інстанції у даній справі №420/23189/21, після її надходження з Верховного Суду, були такими:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у грудні 2015 року без застосування січня 2008 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця);

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за грудень 2015 року, із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення, січень 2008 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у грудні 2015 року без застосування січня 2008 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця).

Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за грудень 2015 року, із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення, січень 2008 року в сумі 1902,64 грн, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44.

У задоволенні іншої частини позову суд відмовив.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Щодо визначення базового місяця для розрахунку індексації за вказаний період, суд першої інстанції указав, що за умови останнього підвищення військовослужбовцям посадового окладу в січні 2008 року, місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 для цілей застосування Порядку №1078 є січень 2008 року.

Доказів нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), до суду відповідачем не надано.

Разом з цим, суд першої інстанції, розрахувавши відповідну суму індексації за грудень 2015 року, указав таке.

Сума (поточної) індексації позивача у 2015 році, з урахуванням цифрових значень наявних у матеріалах справи, розрахунків грошового забезпечення та суми індексації, розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за спірний період, врахування в якості базового місяця січня 2008 року, приписів пункту 1, абзаців 2, 5 пункту 4 Порядку №1078, даних Мінсоцполітики щодо величини приросту індексу споживчих цін, мала складати 2302,64 грн.

Аналогічний розрахунок долучено представником позивача до матеріалів справи.

Вказаний розрахунок не спростований відповідачем, та, на думку суду, є правильним.

З урахуванням виплати позивачу у грудні 2015 року індексації грошового забезпечення у сумі 400 грн, позивач, на думку суду, має право на її доплату у сумі 1902,64 грн.

Водночас, суд указав, що позовні вимоги щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 задоволенню не підлягають, оскільки, як установлено з розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за вказаний період (із застосуванням базового місяця січень 2008 року), відповідачем не було утримано суму податку з доходів фізичних осіб (13827,48 грн) з нарахованої позивачу суми індексації грошового забезпечення.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник Військової частини НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Мотиви апеляційної скарги суперечать її прохальній частині, оскільки по тексту скарги представник Військової частини НОМЕР_1 посилається на те, що наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України, яка передбачає, що суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Так, скаржник посилається на те, що ОСОБА_1 вже звертався до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 з вимогами про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати у повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2020 включно із застосуванням місяця обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 28.02.2020 березень 2018 року, з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078; зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2020 включно в сумі 175 412,22 грн із застосуванням для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року для періоду з 01.12.2015 по 28.02.2018 та за період з 01.03.2018 по 28.02.2020.

Зазначені позовні вимоги були предметом розгляду в Одеському окружному адміністративному суді та в П`ятому апеляційному адміністративному суді у справі №420/8920/20.

Позивач та його представник не скористались правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 02.03.2015 по 28.02.2020.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2020 №50, наказано капітана ОСОБА_1 старшого інженера відділу (фотограмметричної обробки даних) Військової частини НОМЕР_1 звільненого наказом начальника Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України (по особовому складу) від 24 січня 2020 року № 8 у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», вважати таким, що справи здав та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 та з 28 лютого 2020 року виключити зі списків особового складу частини.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 у справі №420/8920/20 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням січня 2008 року як базового місяця. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.11.2018 з урахуванням березня 2018 року як базового місяця. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.11.2018 з урахуванням березня 2018 року як базового місяця. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2021 апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 скасовано в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.11.2018 з урахуванням березня 2018 року як базового місяця; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.11.2018 з урахуванням березня 2018 року як базового місяця. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволені позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.11.2018 з урахуванням березня 2018 року як базового місяця; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.11.2018 з урахуванням березня 2018 року як базового місяця. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 залишено без змін.

Відмовляючи в частині позовних вимог щодо нарахування індексації за період грудень 2015 року, суди вказали, що з довідки про розмір грошового забезпечення вбачається, що позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за цей період.

Так, з довідки про розмір нарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2015 по 28.02.2020 убачається, що сума індексації нарахованої та виплаченої позивачу за грудень 2015 року складає 400 грн.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 у справі №420/8920/20 відповідачем виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у сумі 6703,78 грн., утримано військовий збір 1,5%, нарахована сума індексації 6860,63 грн.

Вважаючи, що відповідачем неправильно розраховано суму індексації грошового забезпечення, а саме із визначенням базового місяця у період з 01.12.2015 по 28.02.2018 квітень 2015 року замість січня 2008 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Враховуючи, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 закрито провадження у справі в частині позовних вимог, суд першої інстанції вирішував справу по суті в частині позовних вимог за період грудень 2015 року, а також компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів дійшла наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами частини 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Так, єдиним доводом апеляційної скарги є те, що спірні правовідносини вже досліджувалися в межах справи №420/8920/20, за результатом розгляду якої прийнято судове рішення, яке набрало законної сили.

Тому, на думку апелянта, необхідно застосувати положення пункту 4 частини першої статті 238 КАС України, яка передбачає, що суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Надаючи оцінку даному доводу апеляції, колегія суддів керується наступним.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності судового рішення, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання судовим рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їхні правонаступники, не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

За змістом пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті та остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі постанови/рішення чи ухвали суду про закриття провадження у справі, що набрали законної сили.

Відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

У постанові від 09.10.2018 у справі №809/487/18 Верховний Суд зазначив, що підстави адміністративного позову це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову; це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем і відповідачем спірних правовідносин. Отже, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин і фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Таким чином, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність в іншій справі постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи і які набрали законної сили.

Як свідчать обставини справи, позивач уже звертався до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (справа № 420/8920/20).

Приймаючи судове рішення у справі №420/8920/20, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що Військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не було нараховано позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та з порушенням Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 не застосовано базовий місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в цей період січень 2008 року, а тому уважали за належне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період з урахуванням січня 2008 року як базового місяця.

Суди першої та апеляційної інстанцій також зазначили, що розрахунок індексації грошового забезпечення у конкретній сумі є компетенцією відповідача. Оскільки нарахування та виплати на користь позивача індексації грошового забезпечення з урахуванням висновків суду не здійснювалося, то відсутні порушені права позивача щодо правильного нарахування на його користь відповідачем індексації грошового забезпечення, які підлягають захисту в судовому порядку.

Відмовляючи в частині позовних вимог щодо нарахування індексації за період грудень 2015 року, суди першої та апеляційної інстанцій указали, що з довідки про розмір грошового забезпечення вбачається, що позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за цей період.

Відмовляючи в частині позовних вимог щодо нарахування індексації за період з березня по листопад 2018 року, суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з квітня по листопад 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103 %, а тому передбачених законом підстав для індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 по 30.11.2018 немає.

Отже, у межах справи №420/8920/20 вирішено питання, зокрема, про право позивача на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2020 з урахуванням базового місяця січень 2008 року. Судами першої та апеляційної інстанції у справі №420/8920/20 визначення розміру індексації грошового забезпечення не здійснювалося.

Повертаючись до обставин цієї справи (№420/23189/21), необхідно зазначити, що предметом позову є вимоги позивача про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення в сумі 79 067,31 грн за період з 01.12.2015 по 28.02.2020 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44, та вимоги про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення в сумі 94655,89 грн за період з 01.03.2018 по 28.02.2020, виходячи з фіксованої величини відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44.

Щодо заявлених вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення в сумі 79 067,31 грн за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року, то позивач як підставу позову у цій справі зазначив те, що відповідач під час виплати індексації за вказаний період на виконання рішення у справі №420/8920/20 застосував коефіцієнт індексації, що не відповідає січню 2008 року, і, як наслідок, виплатив значно меншу суму індексації (нарахована сума індексації склала 6 860,63 грн замість 85 927,84 грн). Указане зумовило звернення позивача до суду з цим позовом.

За таких умов, колегія суддів указує на нетотожність позову у цій справі та у справі №420/8920/20, оскільки у цьому випадку позовні вимоги стосуються виключно розрахунку конкретної суми належної позивачу індексації за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку №44.

Отже, предметом позову у цій справі, зокрема, є правильність обчислення відповідачем нарахованої та виплаченої позивачу суми індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018.

Водночас, суд першої інстанції, закрив провадження в частині позовних вимог за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та розглянув позов в частині періоду нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року в сумі 1902,64 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44.

З огляду на зазначене, указані обставини виключають наявність підстав для закриття провадження у справі, виходячи з вимог пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.

За таких умов, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність підстав для закриття провадження у даній справі №420/23189/21, з огляду на наявність судового рішення, яке набрало законної сили у справі №420/8920/20.

Також слід указати, що аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 лютого 2025 року по справі №420/23189/21, яка ухвалена за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року, якою було закрито провадження у справі №420/23189/21 на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.

Інших доводів, які б спростовували рішення суду першої інстанції апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 не містить.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись статтями 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька