Справа № 440/13724/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 р. Справа № 440/13724/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Глобинської міської ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.06.2025, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, м. Полтава, по справі № 440/13724/24

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Глобинської міської ради , Глобинської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Глобинської міської ради (далі відповідач-1), Виконавчого комітету Глобинської міської ради (далі відповідач-2) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просив:

- визнати протиправними дії Глобинської міської ради та Виконавчого комітету Глобинської міської ради щодо відмови надати позивачу за запитом від 02.11.2024 року інформацію про суб`єктів господарської діяльності, які перерахували в бюджет Глобинської громади в 2024 році 1 млн. грн. субвенції на придбання автомобіля для потреб Виконавчого комітету Глобинської міської ради (хто та яку суму перерахував на цю потребу), яка оформлена листом Глобинської міської ради від 08.11.2024 року № 02-16/2434 з печаткою Виконавчого комітету Глобинської міської ради;

- зобов`язати Глобинську міську раду та Виконавчий комітет Глобинської міської ради надати позивачу за запитом від 02.11.2024 інформацію про суб`єктів господарської діяльності, які перерахували в бюджет Глобинської громади в 2024 році 1 млн. грн. субвенції на придбання автомобіля для потреб Виконавчого комітету Глобинської міської ради (хто та яку суму перерахував на цю потребу).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Глобинської міської ради щодо неналежного розгляду запиту ОСОБА_1 від 04.11.2024.

Зобов`язано Виконавчий комітет Глобинської міської ради повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 04.11.2024, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач-2, Виконавчий комітет Глобинської міської ради, не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення постановлене при неправильному застосуванні норм матеріального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 р. по справі № 440/13724/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Виконавчого комітету Глобинської міської ради ОСОБА_1 повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач-2 зазначає, що 01 жовтня 2024 року, між Глобинською міською радою та Пожертвувачем, було укладено Договір про спільну участь у соціально-економічному розвитку та пожертви №13, з метою належного забезпечення виконання повноважень покладених на Раду. Предметом цього Договору є надання Пожертвувачем цільової безповоротної фінансової допомоги (пожертви), шляхом перерахування на поточний рахунок Ради грошових коштів в розмірі 1 000 000,00 гри. (один мільйон гривень 00 копійок), надалі - «суми пожертви», для досягнення мети, визначеної в п. 1.3. цього Договору (п.1.1. Договору). Відповідно до пункту 1.3. Договору, пожертва надається з метою (цільове призначення пожертви) придбання легкового автомобіля. Згідно пункту 4.1. договору, сторони зобов`язуються не розголошувати конфіденційної інформації одна про одну, яка стала їм відома під час співпраці за даним Договором протягом терміну дії цього Договору, а також протягом трьох років після його припинення (розірвання). У випадку недбалого вберігання або розголошення конфіденційної інформації винна Сторона повинна у повному обсязі відшкодувати постраждалій стороні завдані збитки, відповідно до чинного законодавства України. Відповідач зазначає, що оскільки, між Сторонами на даний час існують договірні відносини, які діють до 31.12.2024 року та не завершився трьох річний термін щодо не розголошування конфіденційної інформації одна про одну, яка стала їм відома під час співпраці, Глобинська міська рада звернулася до Пожертвувана про отримання згоди на розголошення та надання інформації про юридичну особу на запит ОСОБА_1 від 04.11.2024 року вх.№02-16/24084. Згідно відповіді від 07 листопада 2024 року вх.№2009/1/02-29, Пожертвувач категорично заперечив щодо розголошення та надання інформації про юридичну особу по Договору про спільну участь у соціально-економічному розвитку та пожертви від 01.10.2024 року №13 на запит ОСОБА_1 від 04.11.2024 року вх:№02-16/24084. Одночасно, наголосив на добросовісному дотриманню умов Договору та не допущенні недбалого зберігання чи розголошення конфіденційної інформації, про юридичну особу, яка стала Глобинській міській раді відома під час співпраці, в іншому випадку Пожертвувач буде, змушений звернутися до суду щодо відшкодування завданих збитків, відповідно до чинного законодавства України.

Позивач, правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористався.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 04.11.2024 позивач звернувся до Глобинської територіальної громади з інформаційним запитом про надання інформації про суб`єктів господарської діяльності, які перерахували в бюджет Глобинської громади в 2024 році 1 млн. грн. субвенції на придбання автомобіля для потреб Виконавчого комітету Глобинської міської ради.

На запит від 04.11.2024 про отримання публічної інформації позивачем отримано лист, підписаний Глобинським міським головою, від 08.11.2024 №02-16/2434, у якому зазначено, що відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", Закону України "Про інформацію" юридичною особою може бути обмежено доступ до інформації про неї. Так, відповідно до умов договору, за яким було здійснено перерахування коштів до бюджету громади, передбачено обов`язок сторін не розголошувати інформацію про іншу сторону протягом дії договору, та протягом наступних трьох років після закінчення строку його дії. За розголошення даних про іншу особу, умовами договору передбачено відповідальність.

Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо відмови у наданні публічної інформації, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова у наданні інформації, яка оформлена листом від 08.11.2024 № 02-16/2434, прийнята не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; не з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; необґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 32 Конституції України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно зі ст. 34 Конституції України визначено право кожного вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

За змістом статті 5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про інформацію", за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України від 13.01.2011 №2939-VI "Про доступ до публічної інформації", у силу статті 3 якого право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про доступ до публічної інформації", доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Згідно з п. 2 ч. 1 статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації", доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно зі статтею 12 Закону № 2939-VI, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено, що право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Частина перша статті 6 Закону України №2939-VI визначає види публічної інформації з обмеженим доступом, а саме: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону №2939-VI конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині 1 і 2 статті 13 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону №2939-VI таємна інформація це інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону №2939-VІ до службової може бути віднесена інформація, що:

1) міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, зокрема, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішення;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Частиною 2 статті 6 Закону №2939-VI встановлено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Згідно з ч. 5 ст. 6 Закону №2939-VI не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно (крім випадків, передбачених частиною другою статті 23 Закону України "Про основи національного спротиву"). Не може бути також обмежено доступ до інформації про наявність у фізичних осіб податкового боргу. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Верховний Суд в постанові від 28.02.2018, прийнятої за результатом розгляду справи №806/1726/16, зазначив, що не підлягає обмеженню в наданні за запитами про публічну інформацію інформація про прізвища, ім`я, по батькові фізичних осіб, умови отримання від органів державної влади і органів місцевого самоврядування у користування або у власність державного або комунального майна, земельних ділянок, коштів, копії відповідних правових актів й договорів, які містять вказану інформацію. Якщо у договорі купівлі-продажу, правовому акті органу влади міститься інша інформація, яка має ознаки конфіденційної, то при наданні копій вказаних документів вона підлягає вилученню у спосіб, який унеможливлює її з`ясування.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 14 цього ж Закону, розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно зі ст. 22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, зокрема, у випадку якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, запит позивача стосувався питання про суб`єктів господарської діяльності, які перерахували в бюджет Глобинської громади в 2024 році 1 млн грн. субвенції на придбання автомобіля для потреб Виконавчого комітету Глобинської міської ради (хто та яку суму перерахував на цю потребу).

Натомість, відповідач у відповіді від 08.11.2024 на вказаний запит повідомив, що відповідно до умов договору, за яким було здійснено перерахування коштів до бюджету громади, передбачено обов`язок сторін не розголошувати інформацію про іншу сторону протягом дії договору, та протягом наступних трьох років після закінчення його дії. За розголошення даних про іншу сторону, умовами договору передбачено відповідальність, а тому відповідач відмовив у наданні запитуваної інформації (а.с. 41).

У вказаній відповіді відсутні посилання відповідача на будь-які документи, що запитувана інформація щодо перерахованих коштів до бюджету громади, становить конфіденційну інформацію, як на те відповідач посилався у своїй апеляції так і у відзиві на позовну заяву.

Так, у своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що 01 жовтня 2024 року, між Глобинською міською радою та Пожертвувачем, було укладено Договір про спільну участь у соціально-економічному розвитку та пожертви №13, з метою належного забезпечення виконання повноважень покладених на Раду. Предметом цього Договору є надання Пожертвувачем цільової безповоротної фінансової допомоги (пожертви), шляхом перерахування на поточний рахунок Ради грошових коштів в розмірі 1 000 000,00 гри. (один мільйон гривень 00 копійок), надалі - «суми пожертви», для досягнення мети, визначеної в п. 1.3. цього Договору (п.1.1. Договору). Відповідно до пункту 1.3. Договору, пожертва надається з метою (цільове призначення пожертви) придбання легкового автомобіля. Згідно пункту 4.1. договору, сторони зобов`язуються не розголошувати конфіденційної інформації одна про одну, яка стала їм відома під час співпраці за даним Договором протягом терміну дії цього Договору, а також протягом трьох років після його припинення (розірвання). У випадку недбалого вберігання або розголошення конфіденційної інформації винна Сторона повинна у повному обсязі відшкодувати постраждалій стороні завдані збитки, відповідно до чинного законодавства України.

Крім того, відповідач зазначає, що оскільки, між Сторонами на даний час існують договірні відносини, які діють до 31.12.2024 року та не завершився трьох річний термін щодо не розголошування конфіденційної інформації одна про одну, яка стала їм відома під час співпраці, Глобинська міська рада звернулася до Пожертвувана про отримання згоди на розголошення та надання інформації про юридичну особу на запит ОСОБА_1 від 04.11.2024 року вх.№02-16/24084. Згідно відповіді від 07 листопада 2024 року вх.№2009/1/02-29, Пожертвувач категорично заперечив щодо розголошення та надання інформації про юридичну особу по Договору про спільну участь у соціально-економічному розвитку та пожертви від 01.10.2024 року №13 на запит ОСОБА_1 від 04.11.2024 року вх:№02-16/24084. Одночасно, наголосив на добросовісному дотриманню умов Договору та не допущенні недбалого зберігання чи розголошення конфіденційної інформації, про юридичну особу, яка стала Глобинській міській раді відома під час співпраці, в іншому випадку Пожертвувач буде, змушений звернутися до суду щодо відшкодування завданих збитків, відповідно до чинного законодавства України.

Вказані доводи підтверджуються наявною в матеріалах справи копією договору про спільну участь у соціально-економічному розвитку та пожертви від 01.10.2024 року № 13 (а.с. 44).

Стосовно наведених доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що належність запитуваної інформації до конфіденційної, на підставі ст. 7, Закону №2939-VІ відповідно не є єдиною достатньою підставою для обмеження доступу до неї. Обмеження доступу до конкретної інформації допускається у разі, якщо за визначенням вона є конфіденційною та за умови застосування сукупності вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону №2939-VІ.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Таким чином, з урахуванням наведених вище норм, у відповідності до ч.1 ст. 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації", не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в ч. ч. 1, 2 ст.13 цього Закону, зокрема інформація щодо органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб`єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Крім того, лише після застосування "трискладового тесту" допустиме обмеження доступу до публічної інформації, заборона на поширення якої встановлена безпосередньо законом.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 22 Закону №2939-VІ відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, які становлять зміст "трискладового тесту".

З відмови у доступі до публічної інформації повинно вбачатися:

1) якому з перелічених у пункті 1 частини 2 статті 6 Закону №2939-VІ інтересів відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу (інтересам);

2) у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому ця шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації (пункт 2 частини 2 статті 6 Закону № 2939-VІ);

3) чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (пункт 3 частини 2 статті 6 Закону № 2939-VІ).

Положення частини другої статті 6 Закону №2939-VI передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації, а не підстави для надання такого доступу. Такий підхід ґрунтується на тому, що статтею 1 цього Закону закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженим лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі «трискладового тесту». Обов`язок доведення того факту, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації.

Отже, віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом не є автоматичною підставою для відмови у наданні інформації. Розпорядники зобов`язані застосовувати «трискладовий тест» при розгляді запиту. Необґрунтована відмова надати інформацію є незаконною.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2025 у справі № 420/20384/23.

Колегія суддів зазначає, що відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї зі згаданих трьох підстав "трискладового тесту" означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Таким чином, якщо під час розгляду справи в суді буде з`ясовано, що відмовляючи у задоволенні запиту на інформацію розпорядник не застосовував "трискладовий тест" або застосував його лише частково, то це є підставою для визнання такої відмови розпорядника протиправною. У такому разі суд також може зобов`язати розпорядника інформації повторно розглянути запит і надати на нього обґрунтовану відповідь із застосуванням "трискладового тесту" відповідно до частини 2 статті 6 Закону №2939-VІ.

Як правомірно враховано судом першої інстанції відмовляючи у наданні запитуваної інформації, відповідач обмежився повідомленням, що ця інформація відноситься до інформації з обмеженим доступом і не підлягає розголошенню, оскільки відповідно до умов договору, за яким було здійснено перерахування коштів до бюджету громади, передбачено обов`язок сторін не розголошувати інформацію про іншу сторону протягом дії договору та протягом наступних трьох років після закінчення строку його дії; за розголошення даних про іншу особу умовами договору передбачено відповідальність.

Водночас, зазначена відмова не містить порівняння потенційної шкоди з правом громадськості знати запитувану інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.

Поряд з тим, суд звертає увагу, що позивач у своєму позові зазначив, що оприлюднена інформація про придбання органом місцевого самоврядування, в особі Виконавчого комітету Глобинської міської ради, дороговартісного автомобіля (за 1,5 млн. грн.) в умовах повномасштабної війни викликала значний суспільний інтерес та невдоволення громадськості, про що свідчать публікації в ЗМІ та соціальних мережах (зокрема в Facebook) з коментарями громадськості під ними. У той же час, на сесії Глобинської міської ради та у вказаній статті Глобинської громади було замовчано обставини якими місцевими фермерськими господарствами та на яких умовах до міського бюджету було перераховано фермерськими господарствами субвенцію в розмірі 1 млн. та чи не є це наслідком корупційних дій з боку посадових осіб відповідачів, зокрема при розгляді та прийнятті відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, рішень за зверненнями фермерських господарств, які спрямували в бюджет дану субвенцію.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем на наведені обставини не звернуто уваги, не надано оцінки, у чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо визнання протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Глобинської міської ради щодо неналежного розгляду запиту ОСОБА_1 від 04.11.2024.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 14 цього ж Закону, розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

А тому є правомірними висновки суду першої інстанції що необхідності зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача від 04.11.2024 з урахуванням висновків суду, а також надання достовірної, точної та повної інформації, що відповідає змісту обов`язку розпорядника інформації, визначеного пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону №2939-VІ.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що до виконавчого комітету позивач взагалі не звертався, відповідь була надана Глобинською міською радою, колегія суддів зауважує на таке.

З матеріалів справи встановлено, що 02.11.2024 року ОСОБА_2 звернувся до Глобинської територіальної громади з запитом "Про субвенцію на придбання автомобіля для потреб Виконавчого комітету Глобинської міської ради" (а.с. 18).

Так, частиною 1 ст. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Частинами 1, 3 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

З урахуванням наведених вище норм, колегія суддів доходить висновку, що територіальні громади представляють саме сільські, селищні, міські ради, виконавчими органами яких є їх виконавчі комітети, які, в свою чергу, очолює сільський, селищний, міський голова.

Тобто, саме сільський, селищний, міський голова діє від імені органів місцевого самоврядування, а саме сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих комітетів, що представляють відповідні територіальні громади.

Так, з матеріалів справи встановлено, що відповідь від 08.11.2024 року № 02-16/2434, адресована ОСОБА_1 , була надана на офіційному бланку Глобинської міської ради за підписом Глобинського міського голови Станіслава Джусь та скріплено печаткою Виконавчого комітету Глобинської міської ради.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що Виконавчий комітет Глобинської міської ради є неналежним відповідачем у даній справі.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Глобинської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 по справі № 440/13724/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова