Справа № 580/2016/25
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2016/25 Суддя першої інстанції: Валентин ГАРАЩЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач-1, ГУ ПФ в Черкаській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач-2, ГУ ПФ в Сумській області) про:

- визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФ в Сумській області від 24.01.2025 №45 про відмову у здійсненні переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ;

- зобов`язання ГУ ПФ в Черкаській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 22.01.2025 пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ у розмірі 60% від заробітної плати, зазначеної у довідках Головного управління ДПС у Черкаській області від 16.01.2025 №7/23-00-10-02-20 та від 16.01.2025 №8/23-00-10-02-20.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 24.01.2025 №45 у здійсненні переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.01.2025 про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що посадові особи податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом. Відтак, за висновками суду, період проходження ОСОБА_1 служби у податкових органах з 14.07.1995 по 16.12.2024 має зараховуватися до стажу державної служби, а тому ГУ ПФ в Сумській області безпідставно відмовило позивачу у зарахуванні вказаного періоду роботи на посадах у Державній податковій службі України до стажу державної служби та, відповідно, у призначенні пенсії згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ. Водночас суд зазначив, що оскільки виключною компетенцією щодо призначення пенсії наділений територіальний орган Пенсійного фонду України, який здійснював розгляд заяви ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності, то належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву про переведення на інший вид пенсії та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити його в частині відмовлених позовних вимог та зобов`язати ГУ ПФ в Черкаській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 22.01.2025 пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної у довідках Головного управління ДПС у Черкаській області від 16.01.2025 №7/23-00-10-02-20 та №8/23-00-10-02-20.

Свою позицію обґрунтовує тим, що судом безпідставно та всупереч позиції Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу пенсії, оскільки саме такий спосіб захисту гарантує відновлення прав ОСОБА_1 .

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із змісту копії трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.08.1983 та довідки Головного управління ДПС у Черкаській області від 16.12.2024 №64/23-00-11-01-26 вбачається, що ОСОБА_1 працювала з 14.07.1995 по 16.12.2024 на різних посадах у податкових органах.

Відповідно до запису у трудовій книжці №10 ОСОБА_1 прийняла присягу державного службовця. Наказом від 17.07.1996 №10-о останній присвоєно персональне звання «інспектор податкової служби ІІІ рангу», наказом від 21.08.2001 №112 - «інспектор податкової служби ІІ рангу», а наказом від 25.10.2004 №179 - «інспектор податкової служби І рангу». Крім того, позивачеві присвоєно спеціальне звання «радник податкової служби ІІІ рангу» згідно з наказом від 01.11.2007 №8-о. Наказом від 02.07.2013 №3-о позивачу присвоєно 13 ранг державного службовця, а наказом від 30.12.2013 №24-о позивачу присвоєно спеціальне звання «радник податкової та митної справи ІІІ рангу».

Матеріали справи свідчать, що 22.01.2025 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФ в Черкаській області із заявою про переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

Водночас, рішенням ГУ ПФ в Сумській області від 24.01.2025 №45 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». Підставою прийняття цього індивідуального акту стало те, що у позивача відсутній необхідний стаж державної служби, оскільки посади працівників державної податкової служби, які мають спеціальні звання, не належать до державних службовців згідно із ст. 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів враховує таке.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема, порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон № 3723-XII крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктами п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XIІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №899-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Як було встановлено раніше, єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за нормами Закону № 3723-ХІІ відповідачем-2 визначено недостатній стаж державної служби, який полягає у незарахуванні трудового стажу ОСОБА_1 на посадах в органах державної податкової служби з 14.07.1995, оскільки, на думку ГУ ПФ в Сумській області, ці посади не відносяться до категорій посад, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ.

Так, пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Приписи абзацу 2 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283), визначали, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Колегія суддів звертає увагу, що як Законом №889-VIII, так і нормами діючих до нього Закону №3723-XII і Закону України «Про державну податкову службу в Україні» №509-ХІІ (далі - Закон №509-ХІІ) та Порядку №283 передбачалося зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05.10.1992 № 559 «Питання державної податкової служби в Україні» затверджено Положення про спеціальні звання службових осіб державних податкових інспекцій, в якому закріплене, зокрема, таке спеціальне звання як «інспектор податкової служби ІІІ рангу», який присвоєний позивачу наказом від 17.07.1996 №10-о.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.1999 №258 затверджено Положення про спеціальні звання посадових осіб органів державної податкової служби, серед яких, зокрема, визначено таке спеціальне звання як: «інспектор податкової служби ІІ рангу». Указане спеціальне звання присвоєне позивачу 21.08.2001

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 №1234, якою затверджено Положення спеціальні звання посадових осіб органів державної податкової служби, позивачу присвоєно 25.10.2004 спеціальне звання «інспектор податкової служби І рангу», а 01.11.2007 - «радник податкової служби ІІІ рангу».

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.12.2012 №1169 «Питання присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів державної податкової служби» ОСОБА_1 присвоєно 01.01.2014 спеціальне звання «радник податкової та митної справи ІІІ рангу».

У свою чергу, судова колегія звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» (далі - Постанова №306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Додатком 6 до Постанови №306 передбачено, що спеціальне звання «радник податкової та митної справи ІІІ рангу», який присвоєно позивачу 01.01.2024, прирівнюється до 6 рангу державного службовця.

Отже, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII.

Указані висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 у справі №21-340а13, а також, у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 року у справі №586/965/16-а, від 10.07.2018 у справі №591/6970/16-а, від 18.03.2021 справі №500/5183/17.

Крім того, відповідно до п. 344.1 ст. 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Таким чином, оскільки Позивач з 14.07.1995 по 16.12.2024 (у тому числі станом на 01.05.2016) безперервно працював в органах державної податкової служби, прийняв присягу державного службовця, обіймав відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері податкової політики), йому присвоєно відповідний ранг державного службовця та спеціальні звання, такий період роботи (служби) ОСОБА_1 , що складає більше двадцяти років (з 14.07.1995 по 01.05.2016), підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що період проходження служби у податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, а відтак і про обґрунтованість його висновків про необхідність скасування спірного рішення ГУ ПФ в Сумській області від 24.01.2025 №45 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії державного службовця.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо визначеного ним способу захисту прав позивача у розрізі доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що праву позивача отримати пенсію державного службовця за віком за Законом №3723-ХІІ кореспондує обов`язок територіального органу Пенсійного фонду України прийняти рішення щодо її призначення.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Як було встановлено раніше, оскільки на час звернення із заявою про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію держаного службовця відповідно до Закону №3723-ХІІ ОСОБА_1 досягнула пенсійного віку, на день набрання чинності Законом № 889-VІІІ мала понад 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та на час досягнення пенсійного віку працювала на посадах державної служби, то вона має право на призначення пенсії відповідно до Закону №3723-ХІІ.

Положеннями абз. 14 п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У свою чергу, за правилами пункту 4.10 указаного Порядку після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Викладене, на переконання колегії суддів, свідчить, що з урахуванням принципу екстериторіальності призначення пенсії у випадку скасування судом рішення про відмову в її призначенні має здійснюватися саме тим територіальним органом Пенсійного фонду України, якого було уповноважено розглядати подану особою заяву вперше. До компетенції ж органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи (у спірному випадку ГУ ПФ в Черкаській області) належить здійснення виплати пенсії після її призначення органом, який розглядає відповідну заяву.

Відтак, у спірному випадку обов`язок із прийняття рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії має бути покладено саме на ГУ ПФ в Сумській області як орган, який прийняв протиправне рішення про відмову у такому призначенні.

У свою чергу, у межах цього спору ГУ ПФ в Черкаській області виконало виключно 2 функції: прийняло документи та повідомило про результати їх розгляду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, що свідчить про те, що жодних рішень владно-розпорядчого характеру, які б призводили до зміни чи встановлення прав та обов`язків ОСОБА_1 , останнім не приймалось.

Аналогічна за змістом правова позиція щодо визначення територіального органу Пенсійного фонду України, на якого необхідно покладати обов`язок із вчинення дій після скасування його рішення про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії, висловлена Верховним Судом у постановах від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23 та від 19.05.2025 у справі №240/505/24.

Колегія суддів поряд з іншим звертає увагу, що Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» (далі - Порядок № 622), пунктом 4 якого передбачено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 5 Порядку № 622 закріплено, що форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.

Відповідно, вимоги до форми довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям визначені положеннями постанови правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям» (далі - Постанова № 1-3).

З матеріалів справи вбачається, що при поданні заяви про переведення на пенсію державного службовця від 22.01.2025 позивачем, з-поміж іншого, були подані довідка від 16.01.2025 №7/23-00-10-02-20 про складові заробітної плати для державного службовця, який до 01.01.2024 працював та звільнився з органів державної служби, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), та довідка від 16.01.2025 №8/23-00-10-02-20 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби, видані Головним управлінням ДПС у Черкаській області.

Зазначені вище довідки складені за формами, що відповідають формам затвердженим Постановою № 1-3 та містять відображення складових заробітної плати, на які нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується доводами апеляційної скарги про наявність правових підстав для зобов`язання ГУ ПФ в Сумській області призначити ОСОБА_1 з 22.01.2025 пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, у розмірі 60 % від заробітної плати, зазначеної у довідках Головного управління ДПС у Черкаській області від 16.01.2025 №7/23-00-10-02-20 та №8/23-00-10-02-20.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09.04.2024 у справі №560/9407/22.

У свою чергу щодо позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФ в Черкаській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 22.01.2025 пенсії колегія суддів зазначає, що, як вже було підкреслено вище, за змістом п. 4.10 Порядку №22-1 після переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, для здійснення виплати пенсії. Отже, передумовою для нарахування й виплати пенсії позивачу є прийняття відповідачем-2 рішення про призначення такої пенсії, а відтак вимоги до відповідача-1 за такого правового регулювання є передчасними, а тому такими, що задоволенню не підлягають, адже захисту підлягають лише порушені права. Більше того, доказів, що після прийняття ГУ ПФ в Сумській області рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за Законом №3723-ХІІ ГУ ПФ в Черкаській області буде ухилятися від її нарахування та виплати, матеріали справи не містять.

Такий висновок суду апеляційної інстанції не йде у розріз із постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у зразковій справі №822/524/18, на яку посилається апелянт, оскільки судове рішення суду касаційної інстанції ухвалено за іншого правового регулювання до впровадження принципу екстериторіальності при розгляді заяв про призначення пенсії.

Таким чином, висновок суду першої інстанції в частині визначення належного способу захисту прав позивача не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з урахуванням правових позицій Верховного Суду, відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у відповідній частині із ухваленням у ній нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи в частині позовних вимог. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ в Сумській області на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, в сумі 908,40 грн пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.01.2025 про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

Ухвалити в указаній частині нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, 43; ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) з 22 січня 2025 року пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ у розмірі 60% від заробітної плати, зазначеної у довідках Головного управління ДПС у Черкаській області від 16 січня 2025 року №7/23-00-10-02-20 та від 16 січня 2025 року №8/23-00-10-02-20

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року - залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, 43; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати, пов`язані із сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263, п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев

Повне рішення виготовлено 20 жовтня 2025 року.