Справа № 500/3805/25
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3805/25

20 жовтня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту про звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 01.05.2025 на підставі абз.11 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 01.05.2025 про звільнення від проходження військової служби на підставі абз.11 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходить військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 . Дружина позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного догляду, а ОСОБА_1 необхідно здійснювати за нею такий догляд. 01.05.2025 позивач подав 2 рапорти, як на ім`я командира батальйону, так і на безпосереднього командира 2 роти Військової частини НОМЕР_1 про звільнення від проходження військової служби на підставі абз.11 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ). Разом із зазначеними вище рапортами адвокатом, в інтересах позивача, було подано адвокатський запит від 01.05.2025 №3305 з метою отримання інформації про результати розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби. 06.05.2025 додатково засобами Чернівецького обласного вузлу спеціального зв`язку було продубльовано рапорт із нотаріально посвідченими копіями документів на ім`я командира 2 роти Військової частини НОМЕР_1 . Окрім того, з метою належної фіксації звернення, позивачем було додатково направлено рапорт через офіційний мобільний застосунок "Армія+", що підтверджується скріншотами з екрана, які підтверджують факт відправлення й обробки поданого документа. Проте, незважаючи на належне подання всіх необхідних матеріалів та завершення строку, передбаченого для розгляду, відповіді про результати розгляду рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 отримано не було. На переконання позивача, така бездіяльність з боку військової частини свідчить про порушення встановленого порядку реагування на рапорт про звільнення з військової служби, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 01.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, Військовою частиною НОМЕР_1 подано до суду відзив. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що рапорт позивача №1784 від 23.05.2025 було розглянуто належним чином. 02.06.2025 за № 2665/647 було підготовлено клопотання на Військову частину НОМЕР_2 і за результатами розгляду командиром Військової частини НОМЕР_2 18.06.2025 було прийнято рішення про звільнення позивача з військової служби. Неможливість реалізації наказу про звільнення через перебування позивача в статусі самовільного залишення частини (далі СЗЧ). Відповідно до законодавства України, реалізація наказу про звільнення неможлива, оскільки позивач не з`явився для оформлення необхідних документів та завершення процедур, передбачених для звільнення з військової служби. Таким чином, Військова частина НОМЕР_1 не має можливості виконати наказ про звільнення через об`єктивні обставини, пов`язані з діями самого позивача.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що 02.06.2025 відповідачем було надано письмову відповідь, в якій прямо вказано, що адвокатський запит надійшов 21.05.2025. З урахуванням того, що рапорт і адвокатський запит були направлені одночасно в одному пакеті, наявність підтвердження про отримання адвокатського запиту є також прямим свідченням отримання відповідачем і самого рапорту позивача про звільнення. Таким чином, перебіг строку для розгляду рапорту починає свій відлік не пізніше ніж з 21.05.2025. Як зазначає сам відповідач у відзиві, рішення про звільнення було прийнято лише 18.06.2025, тобто з перевищенням максимально допустимого строку розгляду більш ніж на 10 днів. Крім того, жодного рапорту від 23.05.2025 позивач не подавав, а всі направлені рапорти датовані саме 01.05.2025. Таким чином, посилання відповідача на рапорт від 23.05.2025 є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. З огляду на те, що наказ про звільнення датований 18.06.2025, а "нібито" СЗЧ мало місце 13.06.2025, тобто через 6 днів, що спростовує твердження відповідача про неможливість звільнення за наявності вказаних обставин.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, суд розглядає справу за межами строків, передбачених ч.1 ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено і це не заперечується сторонами, що з 23.03.2025 ОСОБА_1 призваний на військову службу по мобілізації та приступив до виконання своїх обов`язків на посаді стрільця-санітара 3 відділення охорони 1 взводу охорони 2 роти охорони Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 23.04.2025 №58, з 22.04.2025 по 06.06.2025 позивача відряджено з метою проходження курсу базової загальної військової підготовки.

Позивач звернувся, зокрема, по команді до свого безпосереднього командира з письмовим рапортом від 01.05.2025 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами відповідно до абз.11 п.3 ч.12 ст.26 Закону № 2232-ХІІ, який зареєстровано Військовою частиною НОМЕР_1 23.05.2025 за вхідним номером 1784.

До рапорту позивач додав: нотаріально посвідчену копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 ; нотаріально посвідчену копію паспорта громадянина України № НОМЕР_4 ОСОБА_2 ; нотаріально посвідчену копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 21.04.2023; копію витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №159/25/929/В; копію рекомендацій, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю; нотаріально посвідчену копію висновку ЛКК №89 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 09.04.2025; нотаріально посвідчену копію заключення ІНФОРМАЦІЯ_3 №89 від 09.04.2025; нотаріально посвідчену копію довідки про склад сім`ї №97 від 25.04.2025; нотаріально посвідчену копію акта опиту свідків, щодо встановлення факту проживання без реєстрації ОСОБА_1 №98 від 25.04.2025; 10. копію довідки від 25.04.2025; нотаріально посвідчену копію картки платника податків ОСОБА_1 .

За результатами розгляду рапорту позивача командиром Військової частини НОМЕР_1 надіслано командиру Військової частини НОМЕР_2 клопотання від 02.06.2025 № 2665/647 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас відповідно до п.3 ч.12 ст.26 Закону № 2232-ХІІ через такі сімейні обставини або інші поважні причини, зокрема за необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи, та супровідний лист від 02.06.2025 № 2665/648 з документами для прийняття відповідного кадрового рішення.

Наказ командира Військової частини (по строковій частині) НОМЕР_1 від 13.06.2025 №109, позивача, який виявився відсутнім під час проведення перевірки особового складу о 14.00 годині 13.06.2025 визначено вважати таким, що самовільно залишив військову частину з 13.06.2025.

Згідно з наказом командира 20 армійського корпусу (по особовому складу) від 18.06.2025 №18-РС, який зареєстровано Військовою частиною НОМЕР_1 21.06.2025 за вхідним номером 283, ОСОБА_1 , стрільця-санітара відділення охорони взводу охорони роти охорони НОМЕР_6 окремого батальйону охорони та обслуговування НОМЕР_7 армійського корпусу Сил територіальної оборони Збройних Сил України, звільнено з військової служби у запас.

Не погоджуючись з бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у нерозгляді рапорту про звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість бездіяльності відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом № 2232-XII.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.6 ст.2 Закону України № 2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, відповідно до ч.3 якої закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону №2232-XII, а у ч.4 цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (п.1), під час воєнного стану (п. 2).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.

Відповідно до пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Абзацом 11 п.3 ч.12 ст.26 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, зокрема, на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Згідно з ч.7 ст.26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до п.6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно з п.12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, переведення військовослужбовців строкової військової служби на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п.225 цього Положення. Так, пп.2 п.225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них; у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Стосовно порядку звільнення, п.233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.3 п.241 Положення №1153/2008).

Згідно з п.242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Наказом Міністерства оборони України №531 від 06.08.2024, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 за №1214/42559, затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (надалі - Порядок №531).

Порядок №531 визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.

Відповідно до п.2 розділу І Порядку №531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника).

За правилами п.1, 2 розділу ІІ Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.

Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі регламентовані розділом ІІІ Порядку №531, згідно з п.1 якого у паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок "Рапорт"; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

Відповідно до п.2 розділу ІІІ Порядку №531 командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.

Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №531 обумовлено, що непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.

Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.

За приписами п.8 розділу ІІІ Порядку №531 початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.

Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.

У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.

Згідно з п.9 розділу ІІІ Порядку №531 розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:

1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина як необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Предметом оскарження у цій справі є бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у нерозгляду рапорту про звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 від 01.05.2025, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами відповідно до абз.11 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

Вирішуючи питання про те, чи мала місце, у даному випадку з боку Військової частини НОМЕР_1 бездіяльність, слід враховувати, що під бездіяльністю розуміється певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї обов`язків згідно із законодавством України. Для того щоб встановити факт бездіяльності суб`єкта владних повноважень, необхідно в першу чергу визначити, які дії відповідно до закону він мав вжити, і не вжив, чи яке рішення мав прийняти, і не прийняв. Тільки після цього може йти мова про допущення суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно конкретної особи.

На підставі ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 цього Статуту визначено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

У спірних правовідносинах позивач звернувся, зокрема, по команді до свого безпосереднього командира з письмовим рапортом від 01.05.2025 про звільнення його з військової служби.

Право ОСОБА_1 на звільнення з військової служби на підставі абз.11 п.3 ч.12 ст.26 Закону № 2232-ХІІ відповідачем не заперечується.

З матеріалів справи видно, що рапорт позивача від 01.05.2025 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами відповідно до абз.11 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ, який зареєстровано Військовою частиною НОМЕР_1 23.05.2025 за вхідним номером 1784, розглянуто у спосіб, передбачений Порядком № 531, тобто шляхом накладення безпосереднім командиром, прямим командиром, командиром військової частини позивача резолюцій "погоджено", з вказівкою на їх посади, військові звання, імена та прізвища, а також містить відповідні підписи.

Також, у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту, передбачений Порядком № 531, командиром Військової частини НОМЕР_1 надіслано командиру Військової частини НОМЕР_2 клопотання від 02.06.2025 № 2665/647 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас відповідно до п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ через такі сімейні обставини або інші поважні причини, зокрема за необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи, та супровідний лист від 02.06.2025 № 2665/648 з документами для прийняття відповідного кадрового рішення.

В свою чергу, наказом командира 20 армійського корпусу (по особовому складу) від 18.06.2025 №18-РС, який зареєстровано Військовою частиною НОМЕР_1 21.06.2025 за вхідним номером 283, ОСОБА_1 , стрільця-санітара відділення охорони взводу охорони роти охорони НОМЕР_6 окремого батальйону охорони та обслуговування НОМЕР_7 армійського корпусу Сил територіальної оборони Збройних Сил України, звільнено з військової служби у запас.

Слід відзначити, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання, що не реалізовано у спірних правовідносинах саме з підстав самовільного залишення позивачем Військової частини НОМЕР_1 з 13.06.2025 (наказ командира Військової частини (по строковій частині) НОМЕР_1 від 13.06.2025 №109).

Отже, встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про недопущення відповідачем оскаржуваної бездіяльності щодо нерозгляду рапорту про звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 відповідно до абз.11 п.3 ч.12 ст.26 Закону № 2232-ХІІ за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІ групи, а доводи позивача наразі не спростовують вказаних висновків суду. Відповідно відсутні правові підстави для зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби, оскільки така вимога є похідною.

Фактично у даній справі позивач просить визнати легітимними очікуваннями видання і реалізацію наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовця з військової служби у той час коли такий військовослужбовець не перебуває в розташуванні військової частини або місця служби, та місце знаходження, якого невідоме. Суд не погоджується з такою позицією позивача та відхиляє доводи про можливість реалізації наказу про звільнення з військової служби у даному випадку.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатні беззаперечні докази на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність оскаржуваного рішення, про що описано вище.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 жовтня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_9 ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.