Справа № 440/12775/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 р. Справа № 440/12775/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.12.2024, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, по справі № 440/12775/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив:

- визнати дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, повідомлені в листі від 08.05.2024 року №9863-8932/Л-02/8-1600/24, стосовно відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 ,

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 - протиправними, скасувати їх та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 24.05.2022 року та здійснювати виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, у розмірі відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року адміністративаний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №93 від 26.04.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити пенсію за віком та здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 24.05.2022 року з виплатою компенсації втрати частини доходів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, зазначив, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 року по справі №440/12775/24, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , не відповідає вимогам чинного законодавства, що полягає в порушеннях норм матеріального та процесуального права, які регулюють дані правовідносини та неповному дослідженні судом доказів, які були надані відповідачем.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що згідно п. 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт громадянина України, довідка про реєстрацію місця проживання особи. Аналіз поданих уповноваженим представником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документів для призначення йому пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону 1058 на підставі заяви від 24.05.2022 показав, що заява від 01.02.2022 подана представником ОСОБА_1 до Управління як звернення 24.05.2022 згідно Закону України Про звернення громадян. Рішення про призначення пенсії не приймалось згідно частини 5 статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; - подано копію посвідчення громадянина Держави Ізраїль, який дійсний до 26.08.2023, паспорт громадянина України з реєстрацією на території України відсутній; - відсутня довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації про реєстрацію, фактичне проживання на дату подання заяви; До загального страхового стажу не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки з 01.01.1992 по 20.01.1993, оскільки при призначенні пенсії громадянам, які працювали на території Російської Федерації стаж можливо зарахувати по 31.12.1991. Страховий стаж ОСОБА_1 становить 19 років 08 місяців 29 днів, якого достатньо для призначення пенсії за віком у віці 63 роки. На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.03.2024 №440/1082/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком №93 від 26.04.2024 року відповідно до звернення представника позивача від 24.05.2022 року, в зв`язку з відсутністю реєстрації на території України. Відповідач зазначив, що Міжнародний договір з Державою Ізраїль не ратифікований Верховною Радою України в галузі пенсійного забезпечення. Вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/12775/24 від 17 грудня 2024 року підлягає скасуванню.

Також, позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що підтверджує все викладене в позовній заяві, все що викладене у апеляційній скарзі відповідача оскаржується позивачем. Позивач переконаний, що апеляційна скарга відповідача жодним чином не спростовує доводів позовної заяви та рішення суду, а лише вказує на його обґрунтованість, на підставі чого, просить суд відхилити апеляційну скаргу відповідача.

21.01.2025 до суду надійшла апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 , у якій позивач зазначає, що оскаржуване рішення є частково незаконним і необґрунтованим, оскільки ухвалене в порушення ст.242 КАС України з недотриманням норм матеріального та процесуального права, та враховуючи викладене просить змінити рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 року у справі №440/12775/24 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 24.05.2022 року та здійснювати виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок з виплатою компенсації втрати частини доході

Враховуючи подання апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, а колегією суддів підтверджено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нині постійно проживає в Державі Ізраїль, як про це свідчить відмітка у паспорті громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданого на ім`я позивача органом 21SR.

24.05.2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Меламед В.Б. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою, у якій просив призначити пенсію ОСОБА_1 та прийняти рішення в 10 денний термін.

До заяви від 24.05.2022 року додані: - заява про призначення; - РНОКПП; - посвідчення особи № НОМЕР_2 ; - трудова книжка; - диплом; - лист Пенсійного фонду України від 09.09.2019 року № 23068/Л-11; - заява про виплату пенсії на банківський рахунок; - ордер та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю; - супровідний лист до особистої заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії з додатками від 19.09.2019 року.

Листом № 1600-0201-8/26460 від 27.05.2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повідомило ОСОБА_2 про те, що в ході розгляду порушеного питання встановлено, що ОСОБА_2 як уповноважений представник гр. ОСОБА_1 звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з питання призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі заяви від 08.08.2019 року. За результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.08.2019 року про призначення пенсії за віком на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 року у справі №440/1407/20 Головним управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення від 16.09.2020 року № 186 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу тривалістю 25 років.

18.10.2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Меламед В.Б. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою, в якій просив призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 відповідно до його заяви від 24.05.2022 року.

Листом № 1600-0201-8/56460 від 24.10.2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повідомило ОСОБА_2 про те, що аналіз документів, наданих для призначення пенсії ОСОБА_1 показав, що страховий стаж заявника, обчислений у встановленому законодавством порядку, складає 20 років 9 місяців 18 днів, якого не достатньо для призначення пенсії за віком. З порушеного питання надавалася інформація листами Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 15.06.2021 року № 1600-0201-8/42355, від 27.05.2022 року № 1600-0201-8/26460. Також повідомлено про можливість подання документів на призначення пенсії через Веб - портал електронних послуг Пенсійного фонду України.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується відомостями паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії № НОМЕР_3 від 13.03.2020 (строк дії спливає 13.03.2030), підстави для відмови у призначенні пенсії, що покладені в основу рішення відповідача від 26.04.2024 №93, не ґрунтуються на приписах закону. Крім того, позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України. Також суд першої інстанції зазначив, що станом на день подання заяви про призначення пенсії за віком, у позивача був паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а тому відмова у призначенні пенсії позивачу є протиправною, а отже рішення від 26.04.2024 №93 підлягає скасуванню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснювати виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, суд виходить з того, що дана вимога є передчасною, оскільки пенсія позивачу ще не призначена.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п. 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того, суд зазначає, що пенсії за віком відповідають ознакам такої категорії як власність, а тому не залежать від місця проживання особи пенсіонера, а її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених частиною четвертою статті 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналізуючи зазначені норми права, суд приходить до висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення тощо) пенсії мають громадяни України та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Згідно з ч. 1ст. 26 Закону № 1058-IV,особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії визначено статтею 44 Закону № 1058-IV, відповідно до частини 1 якої, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 2.22 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт громадянина України (для громадян, які мають паспорт громадянина України у формі картки, що містить безконтактний електронний носій,- довідка про реєстрацію місця проживання особи, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру»), тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - посвідка на постійне проживання, посвідчення на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист).

Відповідно до пункту 2.25 Порядку до заяви про виплату пенсії у зв`язку з виїздом за кордон подається паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відповідним записом про виїзд на постійне місце проживання за кордон, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, та довідка або інший документ про зняття з реєстрації місця проживання в Україні.

Відповідно до п. 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Документ, що посвідчує особу для громадян України паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, службове посвідчення, посвідчення водія чи інший виданий державним органом документ, який має такі обов`язкові реквізити, як прізвище, ім`я, по батькові, фотокартку, підпис відповідальної посадової особи, відбиток печатки або штампу установи, яка видала документ, дату видачі.

Як встановлено судом вище та підтверджується матеріалами справи, підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії була відсутність обов`язкових документів паспорта громадянина України з реєстрацією на території України, довідки відповідних органів з місця проживання (реєстрації) про реєстрацію, фактичне проживання на дату подання заяви.

Так, згідно із частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до статті 24 Конституції України, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Імперативність заборони обмежувати чи позбавляти можливості реалізації громадянами України їх конституційного права на соціальне забезпечення у взаємозв`язку з дійсним місцем проживання особи також кореспондується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в пункті 52 рішення у справі № 10441/06 "Пічкур проти України" від 07 лютого 2014 року.

У ст. 51 Закону № 1058-IV визначено, що в разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим, в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 чітко зазначено, що громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання до інших держав, мають рівні права з іншими громадянами України на пенсійне забезпечення. Право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що законами України не передбачено таких підстав для відмови особі, яка офіційно виїхала на постійне місце проживання за кордон, у призначенні пенсії, як відсутність реєстрації в Україні та проживання за кордоном - в країні, з якою відсутній міждержавний договір щодо пенсійного забезпечення.

Така правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною в постановах від 12 травня 2015 року у справі № 21-180а15, від 19 травня 2015 року у справі № 21-168а15, а також Верховного Суду у постановах від 18 вересня 2018 року у справі № 522/535/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 766/1519/17 та від 31 січня 2019 року у справі № 520/9721/16-а.

Таким чином, позивач як громадянин України, незалежно від його проживання в Державі Ізраїль, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення, а тому за відсутності законодавчих перешкод відповідач зобов`язаний призначити йому пенсію за віком.

Відповідно до ст. 5 Закону № 2235-III документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

Як вже встановлено судом вище, паспортом громадянина України для виїзду за кордон підтверджено належність до громадянства України ОСОБА_1 відповідно до ст.3 Закону України «Про громадянство України».

Громадянство України позивачем не припинялось з підстав, встановлених Законом України «Про громадянство» та відповідачем не надано доказів зворотного, а отже припущення і сумніви з цього приводу з боку відповідача є необґрунтованими.

Таким чином, зазначені відповідачем в оскаржуваному рішенні підстави для відмови у призначенні та виплаті пенсії позивачу є необґрунтованими.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване позивачем рішення від 26.04.2024 №93 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тобто, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає передчасною вимогу позивача щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснювати виплати, у якості пенсії за віком, починаючи з 24.05.2022 року на визначені банківські реквізити, оскільки надані представником позивача документи для вирішення питання про призначення пенсії на визначений банківський рахунок не розглянуті пенсійним органом відповідно до діючого законодавства та рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 не прийнято. У випадку прийняття судом рішення щодо зобов`язання пенсійного органу призначити позивачу пенсію, яке по суті буде передувати розгляду останнім заяви представника позивача щодо призначення пенсії, суд порушить принцип розподілу влади та втрутиться у виключну компетенцію уповноваженого на прийняття такого рішення органу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вимога позивача про здійснення виплати пенсії на вказаний позивачем банківський рахунок, є передчасною у зв`язку з відсутністю рішення відповідача про призначення пенсії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скарг встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 по справі № 440/12775/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова