Справа № 640/13171/21
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, треті особи: Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в м. Києві, Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнання протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України щодо непризначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням службових обов`язків, у відповідно до Закону України "Про міліцію" №565-ХІІ від 20.12.1990 у редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" №208-VІІІ від 13.02.2015;

- зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням службових обов`язків, у відповідно до Закону України "Про міліцію" №565-ХІІ від 20.12.1990 у редакції Закону України "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції" №208-VІІІ від 13.02.2015, у розмірі 324800 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для нарахування та виплати спірної допомоги відсутні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 20.04.1999 наказом Головного управління МВС України в місті Києві № 144 о/с звільнений з органів внутрішніх справ, в яких проходив службу з 1997 року, в запас Збройних Сил України за п.64 «ж» (за власним бажанням) у званні підполковника внутрішньої служби.

Позивача 23.04.1999 було обстежено Військово-лікарською комісією та видано Свідоцтво про хворобу №705, яким встановлено захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ України. В наслідок чого, 01.06.1999 наказом начальника Головного управління МВС України в місті Києві № 196 о/с було змінено формулювання підстави звільнення в наказі Головного управління МВС України в місті Києві № 144 о/с від 20.04.1999, а саме: пункт 64 «ж» (за власним бажанням) замінено на пункт 64 «б» (через хворобу).

Відповідно до довідки Міністерства охорони здоров`я України до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0664903 позивачу з 15.11.2017 встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ України. Групу інвалідності встановлено довічно.

Позивач 16.11.2017 звернувся до Голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в місті Києві з проханням виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з захворюванням пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ та встановленням йому другої групи інвалідності.

Листом від 19.12.2017 за №ЛК-27826/01/62-2017 позивача повідомили, що у нього відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідач повторно відмовив позивачу в призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги з тих самих підстав, а тому необхідно визнати протиправним та скасувати висновок від 12.02.2021, яким Міністерством внутрішніх справ України не погоджено призначення та виплата позивачу одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року; зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ІІ групи інвалідності 15.11.2017, відповідно до Закону України "Про міліцію", Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

У ході апеляційного розгляду до суду апеляційної інстанції були надані докази смерті позивача - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про смерть від 12.06.2023 серія № НОМЕР_1 , видане Виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Зі смертю особи, незалежно від її статусу, пов`язаний інститут спадкування, що регламентується нормами цивільного права.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтями 1218, 1227 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

У частині першій статті 1219 ЦК закріплено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Так, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що у разі смерті позивача у справі, предметом судового розгляду в якій є питання щодо наявності в нього особистих немайнових прав, а також прав на отримання ще ненарахованих та непризначених виплат, провадження підлягає закриттю.

Як зазначалося, предметом даного спору є вимоги про визнання протиправною відмови у призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату цієї допомоги.

Відтак, предметом судового розгляду у даній справі є питання щодо наявності в нього саме особистих немайнових прав, вимоги позивача є зобов`язальними. Відтак, у спірних правовідносинах неможливе правонаступництво, оскільки зобов`язання нерозривно пов`язане із особою позивача.

Зазначені у цій справі висновки суду узгоджуються з практикою Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема у постановах від 20.01.2021 у справі № 240/5485/18, від 14.05.2021 у справі №1.380.2019.002606, від 15.11.2021 у справі № 340/5543/20 та ін.

За таких обставин, враховуючи, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, та оскільки смерть позивача настала до ухвалення оскаржуваного рішення, то колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі відповідно до пункту 5 частини першої статті 238 КАС.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 34, 238, 243, 311, 319, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити частково.

Скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2025.

Закрити провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, треті особи: Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в м. Києві, Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Є.В. Чаку