Справа № 420/2923/25
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/2923/25

Перша інстанція: суддя Аракелян М.М.,

повний текст судового рішення

складено 13.05.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурії О. В.

суддів - Вербицької Н. В.

Кравченка К. В.

розглянувши, в порядку письмового провадження, адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просила:

- визнати протиправними дії в частині застосування показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2014-2016 роки та проіндексованому станом на серпень 2024 року при прийнятті 28.08.2024 рішення №11 про перерахунок пенсії;

- зобов`язати провести вірне призначення, нарахування та доплату пенсії за віком з 12.09.2024 з урахуванням для обчислення пенсії середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески у 2021, 2022, 2023 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що з 2011 року їй була призначена пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення». У зв`язку з досягненням пенсійного віку, 22 листопада 2024 року, за її зверненням, їй призначено пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, при призначенні пенсії за віком суб`єкт владних повноважень здійснив її розрахунок із заробітку для обчислення пенсії з урахуванням середнього заробітку за 2014-2016 роки.

Позивачка з цим не погоджується, оскільки такий розрахунок впливає на розмір пенсії у бік її зменшення. На її думку, оскільки відбулось призначення нової пенсії, а не переведення на інший вид пенсії, то слід застосувати для обчислення пенсії середню заробітну плату (дохід), з якої сплачено страхові внески у 2021, 2022, 2023 роки, тобто за останні три роки, що передують зверненню за пенсією.

ГУ ПФУ в Одеській області заперечувало проти задоволення позову зазначаючи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та з 02.03.2011 позивачці була призначена пенсія за вислугу років довічно.

Позивачка 22.11.2024 звернулася до пенсійного органу із заявою про перехід на інший вид пенсії (з пенсії за вислугу років на пенсію за віком) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV). За цією заявою позивачку переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Оскільки позивачка з 02.03.2011 отримувала пенсію за вислугу років, то при розрахунку пенсії за віком врахована заробітна плата за 2014-2016 роки - 3764,40 грн, проіндексована відповідно до частини 2 статті 42 Закону № 1058-IV.

Таким чином, для застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), за 2021-2023 роки підстави відсутні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області у вигляді застосування показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2014-2016 роки та проіндексованому станом на серпень 2024 року при прийнятті 29.11.2024 рішення №11 при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язав ГУ ПФУ в Одеській області здійснити ОСОБА_1 розрахунок та виплату пенсії за віком з 22.11.2024 з урахуванням для обчислення пенсії середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески у 2021, 2022, 2023 роки, з урахуванням раніше виплачених їй сум пенсії.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, керуючись усталеною практикою Верховного Суду, виходив із того, що відповідач необґрунтовано використав механізм переведення з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення» на пенсію за віком за Законом № 1058-IV, а тому при обчисленні пенсії необхідно було застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком, відповідно до частини 2 статті 40 Закону № 1058-IV, тобто за 2021, 2022, 2023 роки.

Разом з цим, суд першої інстанції вважав, що позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком 22.11.2024, а тому перерахунок її пенсії, призначеної згідно із Законом № 1058-IV має бути здійснений саме з цієї дати та із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачені страхові внески (2021-2023р.р.).

До того ж, суд першої інстанції відхилив покликання позивачки на те, що вона взагалі з 2011 року не отримувала пенсію за вислугу років як недоведені.

Указав на те, що такі доводи спростовуються протоколом про призначення пенсії та не впливають жодним чином на висновки суду щодо предмету даного спору.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині задоволення позову, ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянт продовжує наполягати на тому, що, у випадку позивачки, відбулось саме переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.

Аналіз Закону № 1058-IV свідчить про те, що показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, застосовуються при здійсненні первинного призначення пенсії, а в разі переведення залишається таким, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Скаржник вважає, що аналогічна правова позиція, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, викладена у постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі №335/8983/17 щодо застосування показника середньої заробітної плати при переході на інший вид пенсії.

Також ГУ ПФУ в Одеській області в апеляційній скарзі указає на відсутність підстав для стягнення судового збору на користь позивачки, оскільки це суперечить частині 2 статті 73 Закону № 1058-IV.

ОСОБА_1 , скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначає про її необґрунтованість та просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Мотиви відзиву відтворюють позицію суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та з 09.03.2011 отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.21), а з 22.11.2024 отримує пенсію за віком, відповідно до Закону № 1058-IV (а.с.23).

22.11.2024 позивачка звернулася до Арцизького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону № 1058-IV, у зв`язку із досягненням пенсійного віку (60 років).

На підставі рішення Арцизького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 29.11.2024 №46 позивачці з 22.11.2024 призначено пенсію за віком, відповідно до Закону № 1058-IV із розрахунку заробітку для обчислення пенсії з урахуванням середнього заробітку за три роки, а саме: за 2014-2016 роки (а.с.57, 60).

Не погоджуючись із незастосуванням відповідачем при перерахунку пенсії у 2024 році показника середньої заробітної плати за три попередніх роки (2021-2023), позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів дійшла таких висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Так, у справі, яка розглядається, ключовим є питання про наявність у позивачки, якій було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII), права на призначення пенсії за віком на загальних підставах із її новим обчисленням відповідно до приписів статті 40 Закону №1058-IV після досягнення пенсійного віку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон №1058-IV, який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Отже, з 01 січня 2004 року Закон №1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Правові висновки Верховного Суду стосовно застосування положень цього Закону сформовані, зокрема у постановах від 29 жовтня 2018 року у справі № 348/2305/16-а, від 23 листопада 2018 року у справі № 465/8263/14-а, від 11 грудня 2018 року у справі № 493/1869/17, від 21 грудня 2019 року у справі № 211/2459/17(2-а/211/160/17), від 27 лютого 2019 року у справі № 185/756/17 (2-а/185/109/17), від 19 червня 2020 року у справі № 759/6396/16-а, від 23 червня 2020 року у справі № 751/10237/16-а, від 17 вересня 2020 року у справі № 233/3458/17 та від 12 серпня 2021 року у справі № 640/20298/19.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положеннями частини першої статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

пенсія за віком;

пенсія по інвалідності;

пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058-ІV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За приписами частини другої статті 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп -заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск -сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Згідно пунктів 2, 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом №1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію (…) за вислугу років.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV установлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз зазначених вище норм законодавства дає підстави вважати, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 червня 2020 року у справі №127/7522/17, де зазначив, що за змістом частини третьої статті 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Разом з тим, у межах даної справи, суд першої інстанції установив, що позивачці з 09 березня 2011 року було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV вона звернулась вперше 22 листопада 2024 року.

Верховний Суд України вже аналізував подібні правовідносини і у постанові від 29 листопада 2016 року у справі №133/476/15-а (№21-6331а15) обґрунтовано зазначив, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV.

Зазначена правова позиція Верховного Суду України була підтримана і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23, встановивши, що позивачу з 11 лютого 2013 року було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV він звернувся вперше 11 січня 2023 року, дійшов висновку про наявність у нього права на нарахування та виплату територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме: за 2020 - 2022 роки, з огляду на те, що за цих обставин має місце призначення іншого виду пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 23 жовтня 2018 року у справі №317/4184/16-а, від 27 листопада 2024 року у справі № 560/11681/23, від 16 січня 2025 року у справі № 580/4901/22 та від 31 січня 2025 року у справі № 200/1478/24.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність у позивачки права на нарахування та виплату територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме: за 2021 - 2023 роки.

Доводи апеляційної скарги про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права колегією суддів не приймаються, оскільки такі доводи суперечать викладеним нормативно-правовим актам у сфері пенсійного забезпечення та не відповідають зазначеним висновкам Верховного Суду, які, відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, враховуються судом.

В апеляційній скарзі пенсійний орган указує про відсутність правових підстав для відшкодування судом першої інстанції сплаченого позивачкою судового збору за звернення до суду з даним позовом.

Колегія суддів не погоджується з таким доводом, оскільки, відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ураховуючи, що рішення ухвалене судом першої інстанції на користь позивачки, суд правомірно стягнув з ГУ ПФУ в Одеській області сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом апеляційної інстанції відхиляються.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко