Справа № 460/1832/25
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2025 року м. Рівне №460/1832/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Національної поліції в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі - ГУНП в Рівненській області, відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 23 о/с «По особовому складу» від 23.01.2025 про звільнення зі служби в поліції з посади поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Сарненського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області;

поновити на службі в поліції на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Сарненського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що після його мобілізації відповідач звільнив його зі служби у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств. Позивач звертає увагу на відсутність у Законі України Про Національну поліцію норм, які б визначали порядок переходу працівника поліції на роботу до інших міністерств і відомств, посилається на необхідність дотримання вимог Кодексу законів про працю України, зокрема статті 119 КЗпП України, про збереження за працівником, призваним нам військову службу за призовом під час мобілізації, місця роботи і посади на підприємстві, у якому він працював на час призову. Оскільки спірним наказом його було звільнено без урахування вказаної норми трудового законодавства, такий наказ є протиправним і підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 07.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу встановлено строк на подання відзиву.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву. На обґрунтування заперечення зазначає, що поліцейський не може під час проходження служби займатися іншою оплачуваною діяльністю, крім науково-педагогічної, наукової або творчої. Так як, позивач мобілізований, наказом ГУНП в Рівненській області від 23.01.2025 № 23 позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до Закону України Про Національну поліцію за пунктом 8 частини 1 статті 77 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій)). Даний наказ винесено на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому правові підстави для визнання протиправним та скасування наказу відсутні. Просить відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач підтримав позицію, викладену в позовній заяві, та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах поліції.

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022 ОСОБА_1 призваний та проходить військову службу у Збройних Силах України (по мобілізації) з 10.03.2022 по даний час, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №7 від 16.01.2025 (а.с.21).

Факт призвання позивача на військову службу під час мобілізації сторонами не заперечується.

Наказом від 09.08.2022 №150 о/с відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України, Закону України Про затвердження Указу Президента України Про загальну мобілізацію від 03.03.2022 №2105-ХІ, Указу Президента України Про загальну мобілізацію від 24.02.2022 №65/21022 увільнено старшого сержанта поліції ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації із 09.03.2022 (а.с.54).

З матеріалів справи встановлено, що між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб офіцерського складу, відповідно до якого ОСОБА_1 , молодший лейтенант, командир взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_3 зобов`язаний проходити військову службу в Збройних Силах України протягом строку дії контракту. Відповідно до пункту 3 цей Контракт є строковим та укладається до оголошення демобілізації.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №316 від 11.11.2024 позивач вважається таким, що з 11.11.2024 справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою командира взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Наказом ГУНП в Рівненській області від 23.01.2025 № 23 о/с По особовому складу відповідно до частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0051914), поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Сарненського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, звільнено зі служби за пунктом 8 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до іншої установи) з 23.01.2025. Підстава: довідка ІНФОРМАЦІЯ_5 від 16.01.2025 № 7, контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу.

Не погоджуючись з вищенаведеним наказом відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадянам згідно з статтею 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються нормами Закону України «Про національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі Закон № 580-VIII).

Положеннями частини першої статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до положень частини першої статті 59 Закону № 580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Спірні правовідносини виникли з приводу незаконного, за доводами позивача, звільнення його зі служби в органах Національної поліції у зв`язку з призовом на військову службу.

Відповідач, обґрунтовуючи правомірність звільнення позивача зі служби в поліції, посилається на норми пункту 8 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII та стверджує, що ОСОБА_1 фактично перейшов на роботу у Збройні Сили України, що перешкоджає можливості подальшого проходження служби в поліції.

Норми пункту 8 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII передбачають, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, в тому числі у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).

Суд враховує, що відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Вказане кореспондується також з положеннями частини першої статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі -Закон №2232).

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до статті 2 Закону № 2232, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 119 КЗпП України встановлені гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків.

Так, зокрема, частина третя вказаної статті визначено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до частини другої статті 39 Закону №2322 (в редакції чинній на момент прийняття спірного наказу) громадяни України, які проходять базову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України "Про освіту", частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України "Про фахову передвищу освіту", частиною другою статті 46 Закону України "Про вищу освіту".

Суд зазначає, що нормами Закону № 580-VIII не врегульовано порядок збереження робочого місця за поліцейським, що призваний на військову службу під час мобілізації. Водночас, за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Отже, суд вважає, що у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31 жовтня 2019 року у справі №825/598/17 та від 16 липня 2020 року у справі №400/2884/18.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.

Воєнний стан в розумінні положень статті 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12 травня 2015 року №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Отже, з моменту призову на військову службу, за громадянами України, які були прийняті на військову службу за контрактом зберігаються: місце роботи, посада та середній заробіток на підприємстві, установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, у яких вони працювали на час призову.

Суд вважає, що гарантії, встановлені частиною третьою статті 119 КЗпП України, спрямовані на забезпечення права громадян на працю та її оплату, які повинні виконати свій конституційний обов`язок захисту Батьківщини.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачені частиною третьою статті 119 КЗпП України гарантії щодо збереження місця роботи, посади поширюються на працівника з дня прийняття його на військову службу під час дії воєнного стану.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 березня 2025 року у справі №280/7366/23.

Отже з моменту призову (прийняття) на військову службу, за громадянами України, які були призвані (прийняті) на військову службу під час мобілізації на строк до її закінчення, зберігаються місце роботи та посада на підприємстві, установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, у яких вони працювали на час призову.

При цьому прийняття на військову службу за контрактом не є тотожним переходу у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).

Позивач був призваний на військову службу з 10.03.2022 під час мобілізації та проходить досі військову службу на підставі Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб офіцерського складу, укладеного між ним та Міністерством оборони України до оголошення демобілізації, а тому на нього мають поширюватися гарантії, передбачені статтею 119 КЗпП України.

З огляду на викладене, враховуючи положення частини третьої статті 119 КЗпП України, суд вважає, що ГУНП в Рівненській області не мало підстав звільняти позивача зі служби в поліції на підставі пункту 8 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу від 23.01.2025 № 23 о/с «По особовому складу», яким звільнено позивача за пунктом 8 частини першої статті 77 ( у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій)) з 23.01.2025, підлягають задоволенню.

Щодо поновлення позивача на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Сарненського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Отже, з викладених норм Конституції України вбачається, що одним із принципів дії правової системи в Україні визначено принцип верховенства права та встановлено, що права і свободи можуть бути обмежені виключно у випадках, передбачених Конституцією України, а саме, у разі введення воєнного або надзвичайного стану.

Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду, як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі «Волков проти України», звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді, як спосіб відновлення порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту у національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, єдиним можливим рішенням суду є поновлення такого працівника на займаній або прирівняній до займаної посаді.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність поновлення позивача на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Сарненського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області.

Щодо дати, з якої необхідно поновити позивача, то суд вважає за необхідне вказати наступне.

Пункт 2.27. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, прямо вказує, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 23.01.2025 № 23 о/с «По особовому складу» позивача звільнено з 23.01.2025.

Отже дата звільнення 23.01.2025 вважається останнім робочим днем позивача.

Відтак, суд вважає, що необхідно поновити позивача з 24.01.2025.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Судові витрати за результатами судового розгляду справи не розподіляються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 23.01.2025 № 23 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Сарненського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області з 24 січня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 20 жовтня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Рівненській області (вул. Миколи Хвильового, буд. 2,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 40108761)

Суддя Н.О. Дорошенко