Справа № 320/6156/22
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

21 жовтня 2025 року м.Київ № 320/6156/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Дудін С.О., розглянувши звіт Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про виконання судового рішення в межах адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо встановлення обмеження суми пенсії, що виплачується ОСОБА_1 , розміром десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області обчислювати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 без застосування обмеження максимальним розміром пенсії з 05.03.2019;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо зменшення розміру пенсії, що виплачується ОСОБА_1 , з 90% до 70% відповідних сум грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області обчислювати належну ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у розмірі 90% видів грошового забезпечення, що зазначені у довідці про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, у порядку, визначеному відповідно до рішення Київського окружного адміністративного суду по справі №320/4004/19 від 10.11.2020 №2/5/56, у сумі 25303,12 грн. з 05.03.2019 та провести перерахунок та виплату пенсії у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення з 05.03.2019, з урахуванням раніше сплачених сум.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.07.2022 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про:

- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо зменшення розміру пенсії, що виплачується ОСОБА_1 , з 90% до 70% відповідних сум грошового забезпечення;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області обчислювати належну ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у розмірі 90% видів грошового забезпечення, що зазначені у довідці про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, у порядку, визначеному відповідно до рішення Київського окружного адміністративного суду по справі №320/4004/19 від 10.11.2020 №2/5/56, у сумі 25303,12 грн. з 05.03.2019 та провести перерахунок та виплату пенсії у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення з 05.03.2019, з урахуванням раніше сплачених сум.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо застосування обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром при проведенні перерахунку та виплати пенсії з 05.03.2019 згідно з довідкою від 10.11.2020 № 2/5/56, виданою ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити з 05.03.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно з довідкою від 10.11.2020 № 2/5/56, виданою ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження максимального розміру пенсії.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 992,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2022 повернуто апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.05.2022.

21 червня 2023 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій позивач просить суд встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у цій справі шляхом подачі звіту про виконання судового рішення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області у 10-денний строк з моменту отримання цієї ухвали (її тексту, отриманого засобами телекомунікаційного зв`язку) подати до суду звіт про виконання рішення у цій справі з відповідними доказами.

20 жовтня 2023 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшов звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 відмовлено у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України Київської області про виконання судового рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 у справі №320/6156/22.

Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України Київської області новий строк для надання звіту про виконання судового рішення від 05.09.2022 у справі №320/6156/22 - протягом 10 днів з моменту отримання цієї ухвали (її тексту, отриманого засобами телекомунікаційного зв`язку).

08 січня 2024 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень за невиконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2022.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 призначено судове засідання для вирішення питання про накладення на керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області штрафу за невиконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 у справі №320/6156/22 на 06.02.2024.

06 лютого 2024 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України Київської області надійшов звіт про виконання судового рішення від 01.02.2024 №1000-0902-7/19704.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 відмовлено у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України Київської області від 01.02.2024 №1000-0902-7/19704 про виконання судового рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 у справі №320/6156/22.

Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України Київської області новий строк для надання звіту про виконання судового рішення від 05.09.2022 у справі №320/6156/22 - до 27.02.2024.

Призначено судове засідання по розгляду питання щодо прийняття звіту Головного управління Пенсійного фонду України Київської області.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 відмовлено у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.02.2024 №70557 про виконання судового рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 у справі №320/6156/22.

Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України у Київській області новий строк для надання звіту про виконання судового рішення від 05.09.2022 у справі №320/6156/22 - до 21.05.2024.

Призначено судове засідання по розгляду питання щодо прийняття звіту Головного управління Пенсійного фонду України Київської області на 21.05.2024.

Присутній у судовому засіданні 21.05.2024 представник відповідача подав звіт від 20.05.2024 №1000-0902-8/85711 про виконання судового рішення.

Усною ухвалою суду від 21.05.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання відкладено вирішення питання про прийняття звіту про виконання судового рішення на 25.06.2024.

21 червня 2024 року матеріали адміністративної справи №320/6156/22 були передані до Шостого апеляційного адміністративного суду

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2024 було залишено без змін ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 23.04.2024 про відмову у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.02.2024 №70557 про виконання судового рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 у справі №320/6156/22.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 відмовлено у прийняті звіту Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 20.05.2024 №1000-0902-8/85711 про виконання судового рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 у справі №320/6156/22.

Встановлено для Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області новий строк для надання звіту про виконання судового рішення від 05.09.2022 у справі №320/6156/22 - до 03.07.2025.

Призначено судове засідання по розгляду питання щодо прийняття звіту Головного управління Пенсійного фонду України Київської області на 03.07.2025.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.07.2025 відмовити у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 02.07.2025 №1000-0802-7/87932 про виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 у справі №320/6156/22.

Встановлено для Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області новий строк для надання звіту про виконання судового рішення від 05.09.2022 у справі №320/6156/22 - один місяць з моменту отримання цієї ухвали суду.

01 вересня 2025 року відповідачем подано до суду звіт про виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 по справі №320/6156/22.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2025 прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 13.08.2025 №1000-0802-7/107301 про виконання рішення Київського окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №320/6156/22.

Встановлено для Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області новий строк для надання звіту про виконання судового рішення Київського окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №320/6156/22 - один місяць з моменту отримання цієї ухвали суду.

02 жовтня 2025 року відповідачем подано до суду звіт про виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 по справі №320/6156/22, в якому зазначено, що ГУ ПФУ у Київській області означене судове рішення виконано повністю, позивачу здійснено перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, сума доплати по перерахунку становить 182 745,03 грн. Відповідач зазначив, що виплата перерахованої пенсії позивачу не здійснена. Щодо виплати заборгованості з перерахованої пенсії відповідач зазначив, що в силу вимог пунктів 4, 5 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду", черговість виконання рішень визначається датою її надходження до боржника. Також відповідачем надано деталізовані пояснення щодо проведеного перерахунку пенсії позивача на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2022.

Розглянувши поданий відповідачем звіт про виконання судового рішення, суд зазначає таке.

Конституційний Суд України, аналізуючи приписи Основного Закону України щодо обов`язковості виконання судових рішень, неодноразово наголошував на потребі визначити на законодавчому рівні належні й дієві національні юридичні механізми здійснення судочинства та виконання судових рішень, які засновані на основних засадах судочинства, що їх установлено в Конституції України, та які уможливлюють забезпечення судового захисту, поновлення порушених прав і свобод особи.

Так, Конституційний Суд України вказував, що виконання судового рішення охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); «обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання» (абзац восьмий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 №2-р (II)/2019).

Крім того, в Рішенні від 01.03.2023 №2-р (II)/2023 Конституційний Суд України вказав на те, що судовий контроль за виконанням судового рішення є щонайпершим елементом у юридичному механізмі забезпечення виконання судового рішення; держава для забезпечення виконання судового рішення має насамперед запровадити дієвий, а не ілюзорний юридичний механізм здійснення судового контролю за виконанням судового рішення, який дасть змогу особі, на користь якої ухвалено судове рішення, домогтися його виконання, щоб реально захистити та поновити права, свободи та інтереси.

Для належного та своєчасного виконання судових рішень в адміністративних справах суд повинен здійснювати контроль за їх виконанням, про що детально зазначено в розділі IV «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» КАС України, у якому визначено повноваження адміністративного суду з питань контролю за виконанням судових рішень.

Судовий контроль за виконанням судового рішення, метою якого є забезпечення своєчасного захисту та охорони прав і свобод людини та громадянина, окрім розв`язання судом низки процесуальних питань, охоплює також і контроль, під час якого оцінюється законність дій суб`єкта владних повноважень, який зобов`язаний виконати рішення суду, тобто він спрямований на недопущення зловживань з боку такого суб`єкта владних повноважень чи його посадової особи під час вчинення дій (прийняття відповідних рішень) на виконання рішення суду. Брак визначених на законодавчому рівні належних і дієвих національних юридичних механізмів, які засновані на основних засадах судочинства й здатні забезпечити судовий захист, поновлення порушених прав і свобод кожної особи, може призвести до невиконання державою позитивного обов`язку виконати судове рішення (як невіддільного складника права кожного на судовий захист) з огляду на ускладнення або унеможливлення такого процесу, обов`язковості судових рішень, які набрали законної сили, чим спричинить порушення права особи на доступ до суду, знівелює дієвість судочинства, що є несумісним із принципом верховенства права, що його встановлено частиною першою статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини першої-другої статті 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.

Суд наголошує на тому, що подання особою, на користь якої ухвалено судове рішення, заяви в порядку статті 382 КАС України про встановлення судового контролю за виконанням такого рішення спрямоване на забезпечення належного виконання судового рішення.

Виконання судового рішення є умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист. Визначена статтею 382 КАС України процедура судового контролю за виконанням судового рішення спрямована на забезпечення обов`язкового виконання судового рішення, ухваленого на користь особи, задля реального захисту та поновлення її прав, свобод, інтересів, що зазнали порушення, без гарантування яких неможливо забезпечити право кожного на судовий захист.

Верховний Суд у постанові від 10.02.2022 у справі №160/13013/19 зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною п`ятою статті 382-3 КАС України визначено, що суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.

Згідно з частиною одинадцятою статті 382-3 КАС України якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.

Верховний Суд в ухвалі від 05.08.2025 у справі №580/2522/24 наголосив на тому, що посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Водночас, Верховний Суд України у своїх постановах, зокрема, від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 13.06.2018 у справі №757/29541/14-а від 21.08.2019 у справі №754/3105/17, від 21.05.2020 у справі №310/6910/16-а, неодноразово вказував про те, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Відповідно до частини першої статті 10 Бюджетного кодексу України видатки та кредитування бюджету класифікуються за:

1) бюджетними програмами (програмна класифікація видатків та кредитування бюджету);

2) ознакою головного розпорядника бюджетних коштів (відомча класифікація видатків та кредитування бюджету);

3) функціями, з виконанням яких пов`язані видатки та кредитування бюджету (функціональна класифікація видатків та кредитування бюджету).

Відповідно до частини другої статті 10 Бюджетного кодексу України програмна класифікація видатків та кредитування бюджету використовується у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі. Програмна класифікація видатків та кредитування державного бюджету (місцевого бюджету) формується Міністерством фінансів України (місцевим фінансовим органом), за пропозиціями, поданими головними розпорядниками бюджетних коштів під час складання проекту закону про Державний бюджет України (проекту рішення про місцевий бюджет) у бюджетних запитах, при цьому визначається шляхом розподілу видатків та кредитування державного бюджету (місцевого бюджету) за бюджетними програмами у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет) і може бути уточнена під час виконання державного бюджету (місцевого бюджету) при внесенні змін до закону про Державний бюджет України (рішення про місцевий бюджет) та у разі застосування положень частини шостої статті 23 та частини другої статті 24 цього Кодексу.

Відповідно до статті 2 Бюджетного кодексу України, бюджетний запит - документ, підготовлений головним розпорядником бюджетних коштів, що містить пропозиції з відповідним обґрунтуванням щодо обсягу бюджетних коштів, необхідних для виконання покладених на нього функцій на середньостроковий період, на підставі відповідних граничних показників видатків бюджету та надання кредитів з бюджету.

З матеріалів справи вбачається про виконання судового рішення у цій справі в частині нарахування позивачу пенсії за період з березня 2019 року по лютий 2024 року в сумі 189 583,79 грн, виплата яких залежить від фінансування витрат на вказані цілі з Державного бюджету України.

Як вже зазначалося судом, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2025 було прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 13.08.2025 №1000-0802-7/107301 про виконання рішення Київського окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №320/6156/22.

Встановлено для Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області новий строк для надання звіту про виконання судового рішення Київського окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №320/6156/22 - один місяць з моменту отримання цієї ухвали суду.

Проте, станом на дату розгляду звіту про виконання судового рішення від 01.10.2025 №1000-0802-7/128659 доказів виплати донарахованої позивачу різниці пенсії матеріали справи не містять. На противагу означеному, у звіті про виконання судового рішення відповідач зазначив щодо виплати нарахованої в порядку здійснення перерахунку пенсії позивачу, що з 01.04.2025 функції з фінансування виплати пенсій покладені на Пенсійний фонд України, а не на його територіальні органи, а тому відсутність у ГУ ПФУ у Київській області повноважень щодо виплати заборгованості з пенсії, нарахованої на виконання судового рішення, унеможливлює виконання судового рішення в частині зобов`язання виплатити позивачу означену заборгованість.

Оскільки рішення суду на теперішній час є невиконаним у повній мірі з огляду на невиплату позивачу нарахованої заборгованості по перерахованій пенсії протягом тривалого періоду часу, суд дійшов висновку про наявність підстав для неприйняття звіту про виконання судового рішення від 01.10.2025 №1000-0802-7/128659.

При цьому, суд не вбачає підстав для застосування штрафу в даному випадку, з урахуванням того, що обставини невиконання відповідачем рішення суду в частині виплати нарахованої різниці пенсії не залежать від відповідача, а вини керівника пенсійного органу у невиконанні рішення суду в цій частині не встановлено.

Водночас, враховуючи невиконання судового рішення у справі №320/6156/22, суд вважає за можливе змінити спосіб виконання рішення з огляду на таке.

Так, відповідно до частини третьої статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно зі статтею 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини третьої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Отже, законодавцем прямо передбачено, що невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо, зокрема, перерахунку пенсійних виплат протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.

Суд зазначає, що належне виконання рішення суду є важливим і невід`ємним елементом ефективного захисту прав і свобод людини. Тоді як, невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, суперечить принципу верховенства права.

З метою забезпечення своєчасного захисту та відновлення порушеного права особи частиною третьою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту прав та інтересів громадян судом.

Порядок виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій виконавцем, а також права і обов`язки субєктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Отже, зміна способу та порядку виконання рішення є однією з процесуальних гарантій відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб.

Слід зауважити, що законодавча норма не передбачає зміну судового рішення по суті, а полягає лише у вирішенні питання про вжиття нових заходів для належного виконання рішення та захисту порушеного права у визначений раніше спосіб.

Таким чином, з метою встановлення або зміни способу або порядку виконання судового рішення у разі наявності вказаних обставин, питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто, зокрема, за ініціативою суду.

Суд зазначає, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 у справі №320/6156/22 набрало законної сили 22.11.2022.

З матеріалів справи вбачається про виконання судового рішення у цій справі відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача та донараховано на виконання судового рішення у справі №320/6156/22 суму 189 583,79 грн.

Проте, матеріали справи не містять доказів виплати відповідачем позивачу означеної суми протягом тривалого часу (майже 3 роки).

На переконання суду, у даній справі саме зміна способу виконання судового рішення є ефективним процесуальним засобом, оскільки встановлення судом судового контролю та розгляд великої кількості звітів Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області врешті-решт не призвело до виконання рішення суду.

За таких обставин, оскільки відповідачем не забезпечено виконання рішення суду у справі №320/6156/22, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зміни способу виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 у справі №320/6156/22 з:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити з 05.03.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно з довідкою від 10.11.2020 № 2/5/56, виданою ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження максимального розміру пенсії»

на:

«Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, адреса: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10) користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) нараховану, але невиплачену суму пенсії в розмірі 189 583,79 грн (сто вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят три грн 79 коп.)».

Керуючись статтями 243, 248, 378, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 01.10.2025 №1000-0802-7/128659 про виконання рішення Київського окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №320/6156/22.

2. Змінити спосіб виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 у справі №320/6156/22 з:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити з 05.03.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно з довідкою від 10.11.2020 № 2/5/56, виданою ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження максимального розміру пенсії»

на:

«Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, адреса: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10) користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) нараховану, але невиплачену суму пенсії в розмірі 189 583,79 грн (сто вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят три грн 79 коп.)».

3. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Дудін С.О.