Справа № 480/974/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 р. Справа № 480/974/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.11.2024, головуючий суддя І інстанції: О.О. Осіпова, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 12.11.24 по справі № 480/974/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області , Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач-1, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач-2, ГУ ПФУ у Київській області, апелянт), в якій просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відмову у призначенні їй пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Київській області зарахувати їй до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи: з 01.04.1983 по 31.05.1988 на посаді інженера проектувальника в Недригайлівському районному відділі статистики; з 11.07.1988 по 01.11.1992 на посаді слюсаря-складальника радіоапаратури у ВО «Сейм»; з 01.11.1992 по 01.11.1993 на посаді слюсаря-складальника в ТОВ «Престехніка»; з 01.02.1994 по 10.11.1994 період отримання допомоги по безробіттю в Недригайлівському районному центрі занятості; з 01.01.1998 по 15.04.1998 Недригайлівська музична школа на посаді опалювача школи; з 24.04.1998 по 19.04.1999 період отримання допомоги по безробіттю в Недригайлівському районному центрі занятості; з 21.07.1999 по 17.02.2000 період отримання допомоги по безробіттю в Недригайлівському районному центрі занятості; з 01.07.2010 по 30.06.2011 на посаді обробника риби в ТОВ «Катран-Т»; зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області призначити, нарахувати та виплатити їй пенсію за віком з 21.11.2023, тобто з моменту досягнення пенсійного віку.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Київській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком періоди роботи:

- з 01.04.1983 по 31.05.1988 на посаді інженера проектувальника в Недригайлівському районному відділі статистики;

- з 11.07.1988 по 01.11.1992 на посаді слюсаря-складальника радіоапаратури у ВО «Сейм»;

- з 01.11.1992 по 01.11.1993 на посаді слюсаря-складальника в ТОВ «Престехніка»;

-з 01.02.1994 по 10.11.1994 період отримання допомоги по безробіттю в Недригайлівському районному центрі занятості;

- з 01.01.1998 по 15.04.1998 Недригайлівська музична школа на посаді опалювача школи;

- з 24.04.1998 по 19.04.1999 період отримання допомоги по безробіттю в Недригайлівському районному центрі занятості;

- з 21.07.1999 по 17.01.2000 період отримання допомоги по безробіттю в Недригайлівському районному центрі занятості;

- з 01.07.2010 по 30.06.2011 на посаді обробника риби в ТОВ «Катран-Т».

Зобов`язано ГУ ФУ у Київській області вул. з 22.11.2023 призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1078-IV.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Івано-Франківській області суму сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив суд скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що згідно з наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 22 роки 2 місяці 27 днів, а відповідно до п.1 ст.26 Закону України України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі-Закон №1058-ІV) у 2023 році право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 30 років.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди її роботи відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.04.1983, оскільки титульний аркуш трудової книжки не засвідчено відтиском печатки підприємства, яким вперше заповнювалась трудова книжка, чим порушено п.2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162. З огляду на це, керуючись ст.45 Закону №1058-ІV , п.4.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-ІV, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі-Порядок №22-1) було прийнято рішення про відмову в призначенні позивачці пенсії за віком.

Звернув увагу суду, що рішення №84 від 16.01.2024 про відмову позивачці в призначенні пенсії винесено ГУ ПФУ в Івано-Франківській області за принципом екстериторіальності. ГУ ПФУ у Київській області 11.04.2024 було тільки прийнято заяву та документи щодо призначення пенсії.

Позивачка надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість судового рішення, просила апеляційну скаргу ГУ ПФУ у Київській області залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 залишити без змін.

Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

11 cічня 2024 року після досягнення 60 років ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Київській області із заявою від 11.01.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону №1058-ІV.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, розгляд документів, наданих позивачем, провадився ГУ ПФУ в Івано-Франківській області за принципом екстериторіальності .

Рішенням від 16.01.2024 №84 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком за Законом №1058-ІV у зв`язку з відсутністю страхового стажу.

Згідно з наданими документами страховий стаж позивачки становить 22 роки 2 місяці 27 днів. Натомість відповідно до п.1 ст.26 Закону №1058-ІV у 2023 році право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 30 років.

Повідомлено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.04.1983, оскільки титульний аркуш трудової книжки не засвідчено відтиском печатки підприємства, на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Вважаючи рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 16.01.2024 №84 протиправним, позивачка звернулась із цим позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що саме по собі не засвідчення роботодавцем на титульному аркуші трудової книжки відтиском печатки підприємства, на якому вперше заповнювалася трудова книжка, не може слугувати безумовною підставою для невизнання такої трудової книжки як документа, що підтверджує стаж роботи, оскільки відмова в призначенні пенсії з посиланням на такі формальні недоліки є непропорційним втручанням у гарантоване Конституцією України право особи на забезпечення у старості пенсією за віком, заслуженою попередньою працею.

Належним способом захисту порушених прав позивачки суд першої інстанції вважав зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області зарахувати позивачці до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком періодів її роботи: з 01.04.1983 по 31.05.1988, з 11.07.1988 по 01.11.1992, з 01.11.1992 по 01.11.1993 , з 01.02.1994 по 10.11.1994, з 01.01.1998 по 15.04.1998, з 24.04.1998 по 19.04.1999, з 21.07.1999 по 17.02.2000 , з 01.07.2010 по 30.06.2011, а також зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області призначити, нарахувати та виплатити позивачці пенсію за віком з 21.11.2023.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, шо включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частина 3 статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Положенням ч.1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

За частиною 2 вказаної статті, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі-Закон №1788-ХІІ) установлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.071993 № 58(далі Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню

Пунктом 2.1 Інструкції № 58 передбачено, що трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

За приписами п.2.8 Інструкції № 58 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до п. 2.11 Інструкції № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні положення містить Інструкція №162, яка була чинною на дату заповнення трудової книжки позивача, вказану та титульному аркуші (09.09.1980).

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

В матеріалах справи наявна трудова книжка позивачки серії НОМЕР_1 від 01.04.1983, дослідивши яку колегією суддів встановлено, що на першому аркуші відсутній відтиск печатки підприємства , яким вперше заповнювалась трудова книжка.

Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд в постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а зазначив, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Саме по собі не засвідчення роботодавцем на титульному аркуші трудової книжки відтиском печатки підприємства, на якому вперше заповнювалася трудова книжка, не може слугувати безумовною підставою для невизнання такої трудової книжки як документа, що підтверджує стаж роботи, оскільки відмова в призначенні пенсії з посиланням на такі формальні недоліки є непропорційним втручанням у гарантоване Конституцією України право особи на забезпечення у старості пенсією за віком, заслуженою попередньою працею.

За позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 11.11.2020 у справі №677/831/17 зазначив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, колегія суддів зазначає, що доводи апелянта щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивачки періодів роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.04.1983 у зв`язку з відсутністю на титульному аркуші трудової книжки відтиском печатки підприємства , на якому вперше заповнювалась трудова книжка позивачки, є безпідставними та необґрунтованими.

В контексті обставин цієї справи та доводів ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, покладених ним в основу свого рішення про відмову у призначенні пенсії позивачці, колегія суддів враховує й те, що за частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

У даному випадку матеріали справи не містять доказів звернення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області до відповідних підприємств, установ та організацій з метою надання необхідних додаткових документів, а також здійснення відповідної перевірки достовірності поданих позивачем та відображених у його трудовій книжці відомостей щодо періодів роботи та страхового (трудового) стажу позивачки.

Відтак, роблячи висновок про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивачки певних періодів роботи з огляду на наявність дефектів у заповненні її трудової книжки (титульний аркуш трудової книжки не засвідчено відтиском печатки підприємства, на якому вперше заповнювалася трудова книжка), пенсійний орган переклав тягар доказування на позивачку, що не узгоджується із завданням адміністративного судочинства. По суті, як орган Пенсійного фонду, вирішуючи цей спір, свою позицію побудував виключно на припущеннях (сумнівах) щодо не підтвердження наявності у позивачки страхового (трудового) стажу у певні періоди.

Колегія суддів зазначає, що хоча й витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, однак перекладання обов`язку доказування, надання відомостей на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може слугувати умовою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду №120/8471/23 від 31 січня 2025 року.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що обов`язок оформлення та ведення трудових книжок покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки, а не на працівника, тому наявність недоліків у заповненні трудової книжки не може бути підставою для неврахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивачки.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 неодноразово висловлював позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт наявності страхового стажу позивачки підтверджуються відповідними записами у її трудовій книжці. Крім того, на час прийняття рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії у її пенсійній справі були наявні всі документи, на підставі яких територіальний орган ПФУ мав можливість підрахувати належним чином страж позивачки та призначити їй пенсію.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи цей спір, дійшов помилкових висновків в частині визначення конкретного територіального органу Пенсійного фонду України, який має здійснити призначення пенсії за віком з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається, колегією суддів встановлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачкою заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, рішенням якого ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Отже, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачці пенсії за віком має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, тому судове рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення у скасованій частині про зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області вчинити зазначені дії.

Зазначені висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, зробленими ним у постановах від 09.07.2024 у справі №240/16372/23 та від 19.05.2025 у справі №240/505/24.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області зарахувати позивачці до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, спірних періодів роботи, а також призначити, нарахувати та виплатити їй з 22.11.2023 пенсію за віком, тому судове рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення та зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області вчинити зазначені дії.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ГУ ПФУ в Київській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком вищенаведених періодів роботи та про зобов`язання ГУ ФУ у Київській області з 22.11.2023 призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з ухваленням в цій частині нового рішення про зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області вчинити такі дії.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 326,329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року по справі № 480/974/24 - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи: з 01.04.1983 по 31.05.1988 на посаді інженера проектувальника в Недригайлівському районному відділі статистики; з 11.07.1988 по 01.11.1992 на посаді слюсаря-складальника радіоапаратури у ВО «Сейм»; з 01.11.1992 по 01.11.1993 на посаді слюсаря-складальника в ТОВ «Престехніка» ; з 01.02.1994 по 10.11.1994 період отримання допомоги по безробіттю в Недригайлівському районному центрі занятості; з 01.01.1998 по 15.04.1998 Недригайлівська музична школа на посаді опалювача школи; з 24.04.1998 по 19.04.1999 період отримання допомоги по безробіттю в Недригайлівському районному центрі занятості; з 21.07.1999 по 17.01.2000 період отримання допомоги по безробіттю в Недригайлівському районному центрі занятості; з 01.07.2010 по 30.06.2011 на посаді обробника риби в ТОВ «Катран-Т»; про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з 22.11.2023 призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1078-IV.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи:

- з 01.04.1983 по 31.05.1988 на посаді інженера проектувальника в Недригайлівському районному відділі статистики;

- з 11.07.1988 по 01.11.1992 на посаді слюсаря-складальника радіоапаратури у ВО «Сейм»;

-з 01.11.1992 по 01.11.1993 на посаді слюсаря-складальника в ТОВ «Престехніка» ;

-з 01.02.1994 по 10.11.1994 період отримання допомоги по безробіттю в Недригайлівському районному центрі занятості;

-з 01.01.1998 по 15.04.1998 на посаді опалювача школи в Недригайлівській музичній школі;

-з 24.04.1998 по 19.04.1999 період отримання допомоги по безробіттю в Недригайлівському районному центрі занятості;

-з 21.07.1999 по 17.01.2000 період отримання допомоги по безробіттю в Недригайлівському районному центрі занятості;

-з 01.07.2010 по 30.06.2011 на посаді обробника риби в ТОВ «Катран-Т»;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з 22.11.2023 призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року у справі №480/974/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін