Справа № Н/240/1736/23
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № Н/240/1736/23

Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

20 жовтня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2023 року позивач, - ОСОБА_1 , звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати відповідача з 08.12.2022 нарахувати та виплатити підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює трьом мінімальним заробітним платам, встановлених на 01 січня календарного року щомісяця.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, щодо не нарахування та невиплати із 08.12.2022 року підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити із 08.12.2022 року нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції змінити та задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року змінено в межах абзацу 2 резолютивної частини.

Абзац 2 резолютивної частини рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року викладено наступним чином: "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 08.12.2022 нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі, що дорівнює трьом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, розмір якого встановлено законом на 01 січня календарного року.".

В решті рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року залишено без змін.

30.01.2025 ГУ ПФУ в Житомирській області звернулося до суду із заявою про перегляд судового рішення від 23.03.2023 у справі №240/1736/23 за нововиявленими обставинами, у зв`язку з тим, що на даний час стали відомі істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задоволено:

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 року про часткове задоволення позову ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та зобов`язання вчинити дії скасовано.

Ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні заяви про перегляд судового рішення від 23.03.2023 у справі №240/1736/23 за нововиявленими обставинами, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи відсутність клопотань сторін про розгляд справи за їх участю, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, 30.01.2025 від представника відповідача надійшла до суду заява про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. В даній заяві відповідач зазначає, що на виконання вказаного судового рішення здійснив нарахування підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року, тобто 7443,00 грн. (2481,00 х 3).

За період з 01.06.2023 по 31.07.2024 розмір таких щомісячних доплат сумарно становить 88706,00 грн.

Відповідачу стало відомо, що слідчим управління Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000713 від 22.05.2024 за фактом заволодіння шляхом обману грошовими коштами Пенсійного фонду під час отримання підвищень до пенсії на підставі статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області визнано потерпілою стороною. Під час ознайомлення з матеріалами справи, що мало місце 30.12.2024, відповідачу стало відомо, що зазначені підвищення отримували особи, в тому числі позивач по даній справі, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

У заяві представник відповідача зазначив, що згідно протоколу огляду місця події від 29.05.2024 позивач в даному будинку не проживав. Ці обставини підтверджені в ході огляду вказаного домоволодіння, проведеного представниками територіальної громади, про що складено відповідний акт №8 від 13.06.2024.

Представник відповідача вважає, що вказані обставини (не проживання позивача за вказаною адресою) не були і не могли бути відомі Головному управлінню на час розгляду справи та при винесенні рішення в даній справі (23.03.2023), а тому судове рішення підлягає перегляду за нововиявленими обставинами та скасуванню.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 у справі №240/1736/23 частково задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити із 08.12.2022 року нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

При зверненні з позовною заявою в межах адміністративної справи №240/1736/23 Позивач до позову долучив Витяг із реєстру територіальної громади, відповідно до якого місце проживання ОСОБА_1 з 08.12.2022 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, в ході досудового розслідування встановлено, що позивач за вказаною адресою не проживав та не проживає.

Суд першої інстанції вважає безпідставними доводи представника позивача, що факт придбання нерухомого майна дружиною позивача засвідчує постійне проживання позивача у вказаному будинку.

Більш того, згідно повідомлення АТ "Житомиробленерго" від 14.06.2024 з липня 2023 року відсутні жодні обсяги користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, у вказаний період в будинку за вказаною адресою ніхто не проживав і не користувався електричною енергією.

Крім того, надані представником позивача скріншоти про факти користування позивачем відповідною банківською карткою також спростовують факт проживання позивача за спірною адресою, так як містять інформацію лише про одинокі (епізодичні) факти використанні такої картки для проведення розрахунків за окремі дні (24-26 квітня 2024 року, 26-28 жовтня 2023 року, 13 травня 2024 року, 1-3 серпня 2024 року та 21-23 жовтня 2024 року).

Одночасно судом першої інстанції досліджена виписка із медичної картки стаціонарного хворого, що видавалася в поліклінічне відділення за місцем проживання позивача, яка долучена представником позивача. В ході дослідження зазначається, що позивач в період з 08.11.2024 по 19.11.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у відповідній медичній установі міста Боярка Київської області і медична виписка передавалася в поліклінічне відділення установи за місцем проживання позивача, а саме: АДРЕСА_2 .

Таким чином, позивач як непрацюючий пенсіонер станом на 08.12.2022 та на день ухвалення судового рішення (23.03.2023) не проживав на території радіоактивного забруднення, яка б відносилася до зони обов`язкового (гарантованого) відселення, а тому у позивача було відсутнє право на отримання підвищення до пенсії у розмірі трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установленого на 01 січня відповідного календарного року.

Про зазначені обставини відповідачу стало відомо виключно після ухвалення судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи заявника, представника Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, щодо наявності підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами та скасування є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів, в межах доводів апеляційної скарги, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Як передбачено п.1 ч.2 ст.361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.361 КАС України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Відтак, нововиявлені обставини - це істотні юридичні факти, які існували на момент розгляду справи, але стали відомими після ухвалення рішення і можуть призвести до його перегляду задля об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Разом з цим, у постанові від 21 березня 2023 року у справі № 640/19240/21 Верховний Суд зазначив, що в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:

- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;

- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;

- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Істотне значення для справи мають обставини, які пов`язані з матеріалами справи, що розглянута судом, впливають на оцінку вже досліджених ним доказів і мають, відповідно, значення для об`єктивного розгляду спору.

Під такими обставинами розуміють факти, а не нові докази і тим більше не припущення учасників справи, що не підтверджено відповідними доказами.

Зокрема, ними можуть бути скасування рішення або вироку суду, що мали преюдиційне значення під час прийняття рішення судом; факти, встановлені вироком суду, що набрав законної сили; завідомо неправдиві показання свідка в судовій справі; завідомо неправильний висновок експерта; фальшиві документи або речові докази тощо.

Також, постановою від 16 березня 2021 року у справі № 802/1462/16-а Верховний Суд вказав, що перегляд за нововиявленими обставинами є процесуальним засобом перевірки правильності судових постанов, ухвал, що має забезпечувати їх законність і обґрунтованість, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними своїх повноважень на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а також і на виконання завдань і досягнення мети адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 липня 2019 року у справі №855/268/19, від 28 жовтня 2020 року у справі №200/11289/19-а та від 12 листопада 2020 року у справі №804/2223/17.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia, заява № 69529/01) та рішення у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2, заява № 19960/04), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

У пункті 33 рішення у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява N 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 42).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 34), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява №52854/39, пункт 52, ECHR 2003-IX, у справі «Желтяков проти України», заява №4994/04, пункт 43).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення від 18.11.2004 року у справі Pravednaya v. Russia, пп.27, 28).

Отже, необхідними ознаками нововиявлених обставин є їх наявність на час розгляду справи та факт, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Ознаку "не були і не могли бути відомі особі" слід розглядати як сукупність цих двох необхідних умов, тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 826/13811/16.

В свою чергу, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові 03 лютого 2021 року у справі № 826/20239/16 перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є важливою гарантією захисту прав і свобод людини, зокрема, у сфері адміністративного судочинства. Перегляд судових рішень, які набрали законної сили, є додатковим засобом забезпечення законності судового рішення і є резервним механізмом захисту прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб і забезпечення справедливого та ефективного здійснення правосуддя. Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та/або необґрунтованість судового рішення, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Метою перегляду справи за нововиявленими обставинами є не ревізія судових рішень або усунення судових помилок, а лиш перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставин, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення.

Так, за змістом ст.39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", право на підвищення до пенсії у розмірі, що дорівнює трьом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, розмір якого встановлено законом на 01 січня календарного року, мають пенсіонери, які проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами у справі, при зверненні з позовною заявою в межах адміністративної справи №240/1736/23 позивач до позову долучив Витяг із реєстру територіальної громади, відповідно до якого місце проживання ОСОБА_1 з 08.12.2022 року було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, сектором дізнання Житомирського РУП ГУНП України в Житомирській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000713 від 22.05.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190 Кримінальної кодексу України, за фактом заволодіння шляхом обману грошовими коштам Пенсійного фонду під час отримання особами підвищення до пенсії на підставі ст. 39 Закону № 796-ХІІ.

Під час ознайомлення з матеріалами справи, що мало місце 30.12.2024, відповідачу стало відомо, що зазначені підвищення отримували особи, в тому числі позивач по даній справі, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Протоколом огляду місця події від 29.05.2024 житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 складеним в межах кримінальної провадження встановлено, що слідів проживання, перебування та будь-якої діяльності людей за даною адресою не виявлено. Ці обставини підтверджені в ході огляду вказаного домоволодіння, проведеного представниками територіальної громади, про що складено відповідний акт №8 від 13.06.2024.

Також, листом від 14.06.2024 за №027/19509 АТ "Житомиробленерго" на запит Житомирського районного управління поліції повідомило, що за адресою: АДРЕСА_1 укладений договір з ОСОБА_2 . Однак, за вказаною адресою відсутні обсяги споживання електричної енергії з липня 2023 року.

Також, як встановлено з матеріалів справи, (виписка із медичної картки стаціонарного хворого, що видавалася в поліклінічне відділення за місцем проживання позивача), позивач в період з 08.11.2024 по 19.11.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у відповідній медичній установі міста Боярка Київської області і медична виписка передавалася в поліклінічне відділення установи за місцем проживання позивача, а саме: АДРЕСА_2 .

Крім того, позивач представник Барановського В.О. зазначив, що з літа 2024 року через погіршення стану здоров`я позивача, він був змушений поїхати у м.Вишневе Київської області. Тобто, з літа 2024 року позивач самостійно вказав, що за вказаною адресою не проживав.

Твердження про те, що придбавши будинок по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почали ремонтно-будівельні роботи, не підтверджені жодним доказом. Надані фотороздруківки з телефону не підтверджують факт проведення ремонту, а фіксують лише фото зовнішньої і внутрішньої будови будинку без встановлення місця даного будинку

Тобто, долучені до справи фотографії будинку не дають змоги ідентифікувати їх як фото за адресою: АДРЕСА_1 та не можуть вказувати на факт постійного проживання з 08.12.2022.

Надані скріншоти з банківських карток ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтверджують лише купівлю товарів/послуг в квітні, липні, жовтні 2023 року та в травні, серпні і жовтні 2024 року в селі Селець та в Народичах, що також не підтверджує факту постійного проживання позивачки за зазначеною адресою.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в призмі даних правовідносин, обставини щодо непроживання позивача за адресою АДРЕСА_1 станом на 08.12.2022, покладається на відповідача.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та доказів доданих до заяви за нововиявленими обставинами, відповідачем не надано жодного доказу, що ОСОБА_1 станом на 08.12.2022 та на момент прийняття рішення судом першої інстанції (23.03.2023) не проживав за адресою АДРЕСА_1 .

Тобто, фактично відповідачем не доведено, що на момент винесення рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 в межах справи №240/1736/23, існували істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, а саме, що ОСОБА_1 не проживав за адресою АДРЕСА_1 .

Враховуючи вказане, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції помилково задовольнив заяву за нововиявленими обставинами.

Разом з тим, згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суду з прав людини у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, при розгляді справи судом першої інстанції не надано оцінку усім обставинам у справі, що мають значення для її вирішення, а тому рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції належить скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про перегляд рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 у справі №240/1736/23 за нововиявленими обставинами, у зв`язку з тим, що на даний час стали відомі істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329, 361 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про перегляд рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 у справі №240/1736/23 за нововиявленими обставинами, відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.