Справа № 520/871/25
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 р. № 520/871/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (, 61057, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 46) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 12.12.2024 року № 2646569 - 2405 - 2030 - UA0081463 прийняте ГУ ДПС у Харківській області стосовно ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) в частині податкового зобов`язання у розмірі 35 494 грн. 87 коп. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.

Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що ГУ ДПС у Харківській області прийнято податкове повідомлення рішення № 2646569 - 2405 - 2030 - UA0081463 від 12.12.2024 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання податку на нерухоме майно, вiдмiнне вiд земельної ділянки за 2022 рік у розмірі 39 438 грн. 75 коп.

Позивач вважає, що розмір податкового зобов`язання визначеного в ППР є завищеним через застосування відповідачем завищеного розміру ставки податку 0,5 % від МЗП за 1 кв.м. замість належної ставки 0,05 % від МЗП за 1 кв.м.

Так, в адміністративному позові позивач посилається на те, що оскаржуване ППР є частково протиправним та підлягає скасуванню в частині податкового зобов`язання у розмірі 35494 грн. 87 коп.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить, зокрема, нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1213,5 кв.м.

Належність позивачу нежитлової будівлі (ферма) на праві власності підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав та договором дарування від 26.04.2016, зареєстрованими в реєстрі за № 474 та № 476.

Нежитлова будівля (ферма) розташована на належній позивачу земельній ділянці площею 0,7498 га з кадастровим номером :00:001:0570 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Як убачається з матеріалів справи, контролюючим органом в оскаржуваному ППР визначено ставку податку - 0,5 %. Так, 39 438 грн. 75 коп. (визначене відповідачем податкове зобов`язання) за 1213, 50 кв.м. (площа об`єкта оподаткування) дорівнює 32 грн. 50 коп. / кв.м., що становить 0,5 % від 6500 грн. (мінімальної заробітної плати (МЗП) станом на 01.01.2022).

Положеннями статті 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункт 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпунктів 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та тинів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1.5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно абзацу 7 підпункту 266.7.1 пункту 266. 7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Суд зазначає, що ключовим критерієм для правильного обрання ставки податку є тип об`єкту нерухомості (п.п. 266.5.1. п. 266.5. статті 266 ПК України).

При визначенні об`єкта оподаткування необхідно керуватись вимогами Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, який класифікує об`єкти нерухомості за їх функціональним призначенням.

З матеріалів справи убачається, що за змістом Технічного паспорту від 21.08.2010 у розділі експлікація приміщень визначено призначення нежитлової будівлі (ферми) літ. А-2 як нежитлова будівля.

Згідно Технічного паспорту від 20.10.2023 та витягу з Державного реєстру речових прав, типом об`єкту за адресою: АДРЕСА_3 є нежитлова будівля (ферма).

Належна позивачу нежитлова будівля (ферма) літ. А-2, яка розташована в межах сформованої у 2021 році земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства і використовувалась за функціональним призначенням як корівник.

Відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Класифікацію будівель залежно від їх функціонального призначення наведено у Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому та введеному в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507, чинний з 01 січня 2001 року (далі - ДК 018-2000).

Відповідно до вказаного ДК 018-2000 об`єктами класифікації є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

У розділі 1 ДК 018-2000 наведено визначення, згідно з яким: споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт; будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів; інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін.

До складів відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1252 "Резервуари, силоси та склади", який в свою чергу включає підкласи: 1252.1 "Резервуари для нафти, нафтопродуктів та газу", 1252.2 "Резервуари та ємності інші", 1252.3 "Силоси для зерна", 1252.4 "Силоси для цементу та інших сипучих матеріалів", 1252.5 "Склади спеціальні товарні", 1252.6 "Холодильники", 1252.7 "Складські майданчики", 1252.8 "Склади універсальні", 1252.9 "Склади та сховища інші".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

При цьому, ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений у постанові від 31.01.2018 у справі №822/2624/16.

За змістом ДК 018:2000 нежитлова будівля (ферма) з таким функціональним призначенням віднесена до класу 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, а саме класу 1271. 1 Будівлі для тваринництва.

З експертного висновку ДП Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві АС1 № 2404614 від 15.02.2024 року убачається, що належна позивачу нежитлова будівля (ферма) за адресою: Харківська область, смт Вільшани, вул. Нові будинки, 10 з функціональним призначенням корівник віднесена до класу з кодом КДБС 1271. 1 Будівлі для тваринництва.

Судом встановлено, що рішенням Солоницівської селищної ради від 14.07.2021 XVII сесії VІIІ скликання у додатку 1 встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у тому числі в смт Вільшани як адміністративно-територіальній одиниці, на яку поширюється дія цього рішення.

Згідно з рішенням Ради фізичним особам визначено, що ставка податку для всіх без винятку будівель за класом 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, у тому числі за класом 1271. 1 Будівлі для тваринництва становить 0,05 % від розміру МЗП за 1 кв.м.

З огляду на викладене, контролюючий орган при прийнятті податкового повідомлення-рішення мав використати ставку податку 0,05 % від мінімальної заробітної плати, але безпідставно використав завищену ставку податку у розмірі 0,5 % від мінімальної заробітної плати.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що належне до сплати позивачем податкове зобов`язання обраховується виходячи з належної ставки податку 0,05 % від 6500 грн. (МЗП станом на 01.01.2022), що становить 3,25 грн. / кв.м.

Відповідачем до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження приналежності належної позивачу нежитлової будівлі (ферма) літ. А-2 розташованої на земельній ділянці ОСГ (особистого селянського господарства) до класів, які за рішенням селищної Ради передбачають такий розмір ставки податку як 0,5 %.

Разом з тим, належна позивачу нежитлова будівля (ферма) літ. А-2 розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :00:001:0570 з цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства.

Статтею 33 ЗК України передбачено використання ділянки особистого селянського господарства виключно для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

З витягу ДЗК від 09.01.2025 убачається, що земельна ділянка площею 0.7498 га з кадастровим номером :00:001:0570 зареєстрована 10.06.2021, відноситься до категорії земель Землі сільськогосподарського призначення з кодом цільового призначення - 01.03, для ведення особистого селянського господарства. Місце розташування земельної ділянки - Харківська область, Харківський район, смт Вільшани на території Солоницівської селищної ради, вулиця Нові будинки, 10.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр» на кадастровому плані земельної ділянки відображаються контури об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці.

Зо кадастрового плану земельної ділянки :00:001:0570, який є додатком до витягу ДЗК від 09.01.2025 убачається, що на земельній ділянці розташована нежитлова будівля (ферма) літ. А-2, яка була розташована на цій земельній ділянці ще на момент розробки технічної документації 03.03.2021, тобто до початку звітного періоду 2022 року.

Таким чином, нежитлова будівля (ферма) літ А-2 розташована на земельній ділянці з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

З огляду на викладене, суд зазначає, що нежитлова будівля, яка належить позивачу на праві власності, помилково віднесена відповідачем до класів 1220 Будівлі офісні, 1230 Будівлі торговельні, 1241 Вокзали, аеровокзали, будівлі засобів зв`язку та пов`язані з ними будівлі.

Контролюючим органом обчислено базу оподаткування на підставі даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в яких відомості щодо цільового призначення приміщень відсутні, що є неприпустимим. Відповідач неправомірно та необґрунтовано кваліфікував нежитлову власність позивача у якості об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно за ставкою 0,5%.

Суд зазначає, що положення пп.266.7.3 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України визначає право платника податку на звернення до податкового органу для проведення звірки даних щодо об`єктів житлової/нежитлової нерухомості, які підлягають оподаткуванню, а обов`язок нарахування податку на нерухомість з фізичних осіб покладено законодавцем саме на контролюючі органи.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не навів доводів стосовно обставин, які слугували для зміни ставки при розрахунку податкового зобов`язання позивачу.

Таким чином, в ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та здатні вплинути на результат вирішення спору. Інші доводи сторін висновки суду не спростовують.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав до суду достатні, беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його відзив, і не довів правомірності його дій щодо винесення спірного податкового повідомлення-рішення.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 12.12.2024 № 2646569 - 2405 - 2030 - UA0081463, прийняте ГУ ДПС у Харківській області стосовно позивача в частині податкового зобов`язання у розмірі 35 494 грн. 87 коп. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік, є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також, позивач в позовній заяві позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 968 грн. 50 коп. та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

Розглянувши клопотання позивача, суд дійшов наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем до матеріалів справи надано: копії договору про надання правничої допомоги від 06 січня 2025 року, додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги № 2646569 від 09 січня 2025 року, акту наданої правничої допомоги № 2646569 від 09 січня 2025 року, детального опису наданих послуг (правничої допомоги) від 09 січня 2025 року.

Згідно п.2.1 Акту про надання правничої допомоги, розмір фіксованого гонорару та витрат Бюро, у тому числі, але не виключно податкові витрати, поштові витрати, банківські витрати за надану правничу допомогу визначену у п. 1.1. цього Акту складає 8 000 грн., який підлягає сплаті протягом 1 (одного) місяця з дня набрання законної сили рішенням суду про задоволення позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 12.12.2024 року № 2- 2030-UA0081463.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Враховуючи те, що справа, по якій адвокатом надано послуги, є справою незначної складності, справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, суд зазначає, що послуги надані адвокатом в рамках даної адміністративної справи не є послугами значного обсягу, суд дійшов висновку про те, що заява про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, підлягає частковому задоволенню у сумі 5000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (, 61057, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 46) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 12.12.2024 № 2-2030-UA0081463, прийняте ГУ ДПС у Харківській області стосовно ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) в частині податкового зобов`язання у розмірі 35494 грн. 87 коп. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (, 61057, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 46) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п?ять тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20 жовтня 2025 року.

Суддя Н.А. Полях