Справа № 160/15413/25
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-
27.05.2025 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій просить:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-365-25 від 12.02.2025, винесену Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесено вимогу №Ф-365-25 від 12.02.2025, якою встановлено суму заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 4 666,16 грн. Позивач вказану вимогу вважає протиправною, оскільки ще 30.03.2018 припинив підприємницьку діяльність, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, осіб-підприємців та громадських формувань. Таким чином, відсутність офіційного підтвердження статусу фізичної особи-підприємця, виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, у зв`язку з чим відсутні підстави для участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
16.06.2025 позивач повідомив суд про виконання вимог ухвали суду від 02.06.2025.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами з 01.08.2025, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 07.03.2003 по 30.03.2018 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебував на обліку в Дніпровській ДПІ Головного управлінні ДПС у Дніпропетровській області як платник податків.
Підприємницьку діяльність здійснював з 20.01.2012 до 01.07.2014 на спрощеній системі оподаткування, з 01.07.2014 по 30.03.2018 на загальній системі оподаткування, та у період з 01.01.2011 по 30.03.2018 був платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Станом на 01.10.2013 Пенсійним фондом України в інтегрованій картці платника податків за кодом бюджетної класифікації 71040000 по ФОП ОСОБА_1 передано сальдо (борг) з єдиного внеску у сумі 1185,82 грн.
Станом на 01.01.2025 на підставі даних інформаційної системи податкового органу сума недоїмки становила 4688,16 грн.
12.02.2015 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області на підставі даних інформаційної системи податкового органу прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-365-55 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 4688,16 грн.
Підставою для формування даної вимоги стала інформація, наявна в базі даних інформаційної системи податкового органу по інтегрованій картці платника податків, в якій відображено несплачені нарахування на момент винесення оскаржуваної вимоги.
Не погодившись із прийнятою вимогою ОСОБА_1 21.02.2025 та 28.03.2025 звернувся до Державної податкової служби України зі скаргами про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2025 №Ф-365-55.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2025 №Ф-365-25 на суму 4688,16 грн.
Вирішуючи спір по суті пред`явлених вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 4 ч.1 ст. 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до зазначеної норми, позивач на момент виникнення спірних правовідносин був платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Законом України від 06.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774) внесено зміни до Закону № 2464, які набули чинності з 01.01.2017 року, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464 встановлено, що єдиний соціальний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
При цьому, пунктом 3 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 встановлено, що єдиний соціальний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Пунктом 5 ч.1 ст.1 Закону №2464 визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Згідно із ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної бази нарахування єдиного внеску.
Законом України від 04.04.2013 № 164-VII «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати, який з січня 2013 року по листопад 2013 року становив 1147,00 грн, відповідно мінімальний страховий внесок складав 398,01 грн (1147,00 х 34,7 відсотки) та з грудня 2013 року - становив 1 218,00 грн, відповідно мінімальний страховий внесок складав 422,65 грн (1 218,00 х 34,7 відсотки).
Законом України від 16 січня 2014 року № 719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати, який з січня 2014 року по грудень 2014 року становив 1 218,00 грн, відповідно мінімальний страховий внесок складав 422,65 грн (1 218,00 х 34,7 відсотки).
Законом України від 28 грудня 2014 року № 80-VIII «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати, який з січня 2015 року по серпень 2015 року становив 1 218,00 грн, відповідно мінімальний страховий внесок складав 422,65 грн (1 218,00 х 34,7 відсотки), з вересня 2015 року по грудень 2015 року становив 1 378,00 грн, відповідно мінімальний страховий внесок складав 478,17 грн (1 378,00 х 34,7 відсотки).
Законом України від 25 грудня 2015 року № 928-VIII «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати, який з січня 2016 року по квітень 2016 року становив 1 378,00 грн, відповідно мінімальний страховий внесок складав 303,16 грн (1 378,00 х 22,0 відсотки), з травня 2016 року по листопад 2016 року становив 1 450,00 грн, відповідно мінімальний страховий внесок складав 319,00 грн (1 450,00 х 22,0 відсотки), з грудня 2016 року становив 1 600,00 грн, відповідно мінімальний страховий внесок складав 352,00 грн (1 600,00 х 22,0 відсотки).
Законом України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати, який з 01 січня 2017 року становив 3 200,00 грн, відповідно мінімальний страховий внесок складає 704,00 грн (3 200,00 х 22 відсотки).
Сума мінімального страхового внеску за місяць 2017 році складала 704,00 грн., так як відповідно до Закону України від 21.12.2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати складав 3200,00 грн. (3200 х 22 відсотки).
Сума мінімального страхового внеску за місяць у 2018 році складала 819, 06 грн., так як відповідно до Закону України від 07.12.2018 року № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати складав 3723,00 грн (3723 х 22 відсотки).
Суд зазначає, що в силу приписів вищенаведених норм, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З аналізу викладеного вбачається, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19, від 23.01.2020 року у справі №480/4656/18, від 02.04.2020 року у справі №140/2475/19.
Статтею 6 Закону № 2464 визначені права та обов`язки платника єдиного внеску, зокрема відповідно до пункту 1 та 4 частини 2 платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, а також подавати звітність у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт згідно з додатком 5 до цього Порядку (п. 10 розділу IV Порядку № 435).
Відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є страхувальник (п. 16 розділу II Порядку № 435).
Отже, з набуттям чинності змін до Закону №2464 - з 01.01.2017 року, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 повинен був самостійно сплачувати у 2017-2018 роках єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі не нижче мінімального страхового внеску, незалежно від того, чи отримував дохід від своєї підприємницької діяльності.
Також, з 01 січня 2018 року набули чинності зміни до Закону № 2464 внесені Законом України від 03 жовтня 2018 року № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», зокрема, в частині термінів сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, особами, які провадять незалежну професійну діяльність та членами фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.
Так, відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464 з січня 2018 року зазначена категорія платників зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Згідно частини 12 статті 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464, обчислена податковим органом у випадках, передбачених Законом №2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Відповідно до пункту 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (частина 10 статті 25 Закону № 2464). Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (частина 13 статті 25 Закону № 2464).
При цьому, складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 із змінами та доповненнями.
Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційно-комунікаційних систем ДПС України.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до законів України від 04 липня 2013 року № 404-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» та від 04 липня 2013 року № 406-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» податковий орган здійснює адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 1 жовтня 2013 року.
Інформація про платників єдиного внеску, які були зареєстровані до 1 жовтня 2013 року та не зняті з обліку, отримано від Пенсійного фонду України, як діючих та завантажено до реєстру страхувальників у 2013 році.
Під час розгляду справи судом встановлено, що станом на 01.10.2013 Пенсійним фондом України в інтегрованій картці платника податків за кодом бюджетної класифікації 71040000 по ФОП ОСОБА_1 було передано сальдо (борг) з єдиного внеску у сумі 1185,82 грн.
В ІКП по КБК 71040000 ФОП ОСОБА_1 проведені наступні нарахування єдиного внеску:
- борг переданий ПФУ у сумі 1185,82 грн строк сплати 15.08.2013, сплачено несвоєчасно 20.05.2016;
- за 3 квартал 2013 року - 1194,03 грн по строку сплати 21.10.2013 сплачено несвоєчасно 20.05.2016;
- за 4 квартал 2013 року - 1218,67 грн по строку сплати 20.01.2014 сплачено несвоєчасно 20.05.2016;
- за 1 квартал 2014 року - 1267,95 грн по строку сплати 22.04.2014 сплачено несвоєчасно 20.05.2016;
- за 2 квартал 2014 року - 1267,95 грн по строку сплати 21.07.2014 сплачено несвоєчасно 20.05.2016;
- за 2017 рік 8448,00 грн по строку сплати 09.02.2018, сплачено своєчасно 26.01.2018;
Доказів оскарження рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 29.09.2018 позивачем суду не надано.
При цьому, суд звертає увагу, що факт припинення 30.03.2018 підприємницької діяльності не звільняє позивача від відповідальності за допущені ним порушення Закону №2464-VI під час провадження такої діяльності.
Відповідно до п. 16 ст. 25 Закону № 2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Судом встановлено, що станом на 01.01.2025 на підставі даних інформаційної системи податкового органу сума недоїмки становила 4688,16 грн, у зв`язку з чим 12.02.2025 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-365-55 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 4688,16 грн.
Отже, заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивача становить 2230,98 грн, а не 4688,16 грн, вказані в оскаржуваній вимозі, що також не заперечується відповідачем.
За таких обставин, нарахування позивачу заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 2457,18 грн, яку включає податкова вимога від 12.02.2025 №Ф-365-25, є не правомірним, у зв`язку з чим остання підлягає скасуванню в частині нарахування 2 457,18 грн.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно із ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1211,20 грн, що документально підтверджується платіжною інструкцією від 21.05.2025.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, частина судових витрат пов`язана зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в сумі 605,60 грн, пропорційно задоволеній частині позовних вимог .
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 12.02.2025 №Ф-365-25 в частині нарахування ОСОБА_1 заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 2457,18 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець