Справа № 520/18320/25
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 р. № 520/18320/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ольги Горшкової, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат від 27.12.2024 року № 48/в щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги в зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 , внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби;

- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця ОСОБА_2 , смерть якого настала внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. № 975.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 військовослужбовця солдата ОСОБА_2 . На момент смерті батька позивач був неповнолітньою особою у віці 16 років. З початком війни 24.02.2022 позивач був вимушений виїхати зі свого міста для збереження свого життя, оскільки проживав з мамою в районі Салтівки у місті Харкові. 05.09.2023 мати позивача звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявою про призначення та виплату її сину - ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в зв`язку зі смертю його батька. В телефонному режимі без прийняття відповідного рішення в серпні 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача та його матір, що заяву про призначення одноразової грошової допомоги має подавати особисто ОСОБА_1 , у зв`язку із досягненням повноліття. Тому, лише 09.08.2024 позивач через посольство України в Польщі оформив відповідну заяву. 10 березня 2025 року позивачу повідомлено про рішення Комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат від 27.12.2024 № 48/в про відмову в призначенні та виплаті ОГД в зв`язку із смертю батька. Підставою для відмови відповідач зазначив те, що 05.09.2023 мати ОСОБА_1 звернулась із відповідною заявою в інтересах свого сина, який на момент звернення досяг повнолітнього віку, а сам ОСОБА_1 звернувся 09.08.2024 - поза межами трирічного строку з моменту смерті батька, отже підстав для виплати не має. Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Вказану ухвалу суду надіслано судом відповідачу та третій особі з використанням системи Електронний суд та доставлено в його електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач за допомогою системи «Електронний суд» надіслав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначив, що 05.09.2023 мати позивача звернулась через ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на сина, у зв`язку із смертю його батька ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проте, на момент її звернення позивачу вже виповнилось 19 років, тобто він був повнолітньою особою, а тому мав повну цивільну дієздатність. 09.08.2024 позивач самостійно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 його батька. На підставі поданих заяв та зібраних документів, ІНФОРМАЦІЯ_1 був поданих до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України висновок № 854/975/ОГД від 26.08.2024 щодо питання з приводу наявності права у позивача на отримання одноразової грошової допомоги. 27.12.2024 рішенням Комісії Міноборони, викладеному у протоколі № 48/в, ОСОБА_1 та Бережній О.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку із тим, що у ОСОБА_3 відсутні права на звернення із заявою про виплату вже повнолітньої дієздатної дитини, та у зв`язку із пропуском ОСОБА_1 трирічного строку для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги.

Третя особа правом на подання письмових пояснень до суду не скористалась.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У період з 19.08.2025 по 26.09.2025 суддя Ольга Горшкова перебувала у відрядженні та у відпустці, відтак розгляд справи відбувається з урахуванням вказаних днів.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проходив службу у Збройних Силах України.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 09.06.2021 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Відповідно до протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії № 589 від 19.02.2024 травма солдата ОСОБА_2 , яка призвела до смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 з проходженням військової служби.

Позивач, ОСОБА_1 є сином загиблого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що 05.09.2023 ОСОБА_3 (мати позивача) звернулась із заявою на отримання грошової допомоги в інтересах сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із смертю батька - солдата ОСОБА_2 .

09 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю батька ОСОБА_2 .

За результатом розгляду заяв та доданих документів, Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 27 грудня 2024 року прийнято рішення, оформлене витягом із протоколу №48/в, відповідно до якого за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 від 09.08.2024 та ОСОБА_3 від 05.09.2023 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги.

Підставою для відмови став висновок про те, що на момент звернення ОСОБА_3 в інтересах сина ОСОБА_1 останній досяг повноліття, даних щодо обмеження цивільної дієздатності відсутні. А ОСОБА_1 звернувся із заявою після сплину трирічного строку на звернення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На виконання приписів частини 5 статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Так, положеннями статті 1 Закону № 2011-ХІІ визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями частини 2 статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною 1 статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

За приписами пункту 1 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги визначено статтею 16-1 Закону №2011-XII.

Відповідно до частини 1 статті 16-1 Закону № 2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Частинами 1, 6, 9 статті 16-3 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання покладених Законом № 2011-XII повноважень, Кабінетом Міністрів України прийнято Порядок № 975.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Пунктом 4 Порядку № 975 визначено, що одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 975 одноразова грошова допомога у зв`язку із загибеллю (смертю) призначається і виплачується:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного, резервіста або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть);

у разі смерті військовослужбовця або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби у випадку, передбаченому підпунктом 2 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть;

у разі загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, у випадку, передбаченому підпунктом 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).

Згідно з пунктом 12 Порядку № 975 одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 4 цього Порядку, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників.

У разі відмови однієї з осіб, зазначених у пункті 9 цього Порядку, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а також у разі, коли одна із таких осіб у строк, встановлений пунктом 32 цього Порядку, не реалізувала своє право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання такої допомоги, у рівних частках.

Пунктом 13 Порядку № 975 встановлено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 4 цього Порядку, за наявності особистого розпорядження виплачується особі (особам), на користь якої (яких) складено особисте розпорядження, у розмірі частки, визначеної в особистому розпорядженні. У таких випадках розмір часток обраховується із суми, що залишилася після виплат особам, визначеним абзацом другим пункту 8 цього Порядку.

У разі відмови однієї з осіб, зазначених в особистому розпорядженні, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а також у разі, коли одна з таких осіб у строк, встановлений пунктом 32 цього Порядку, не реалізувала своє право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, у рівних частках.

Особи, які мають право на одноразову грошову допомогу, можуть відмовитися від її призначення та отримання шляхом подання особистої заяви, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України Про нотаріат. Відмова від призначення та отримання одноразової грошової допомоги від імені малолітніх, неповнолітніх дітей загиблої (померлої) особи, а також недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, не допускається (пункти 14, 15 Порядку № 975).

Згідно з пунктом 16 Порядку № 975 особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у пунктах 8 і 9 цього Порядку.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 975 особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), у паперовій або електронній формі засобами електронної пошти заяву кожної повнолітньої особи, яка має право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги.

У разі подання заяви в паперовій формі до неї додаються копії документів разом з оригіналами (для посвідчення цих копій), а у разі подання заяви засобами електронної пошти заява та копії документів подаються з дотриманням законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг.

До заяви додаються завірені копії документів згідно переліку.

Уповноважений орган під час оформлення документів для призначення одноразової грошової допомоги до поданих заявником копій документів додатково подає:

витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);

витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві;

завірену копію особистого розпорядження (за наявності) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, на випадок своєї загибелі (смерті) про виплату одноразової грошової допомоги особі (особам) із зазначенням розмірів часток таких осіб у відсотках.

Пунктом 23 Порядку № 975 визначено, що керівник уповноваженого органу після визначення переліку осіб, зазначених у пунктах 8 і 9 цього Порядку, які мають право на одержання одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), подає у 15-денний строк з дня реєстрації документів, передбачених пунктами 20 і 21 цього Порядку, розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 20 і 21 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження від уповноваженого органу висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених у пунктах 20 і 21 цього Порядку, приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення зазначених документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують підтвердження обставин, зазначених у документах, чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявнику з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Доопрацювання документів здійснюється у порядку, визначеному абзацом другим цього пункту, а після надходження додаткових документів приймається рішення про призначення одноразової грошової допомоги в порядку черговості відповідно до дати надходження заяви до розпорядника бюджетних коштів або про відмову в її призначенні.

Строки подання рішення розпорядника бюджетних коштів уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги, а також строки видання наказу про виплату уповноваженим органом одноразової грошової допомоги встановлюються міністерствами та державними органами.

Під час воєнного стану рішення про призначення одноразової грошової допомоги приймається розпорядником бюджетних коштів протягом трьох місяців з дня отримання всіх необхідних документів.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 975 виплата одноразової грошової допомоги здійснюється в порядку черговості відповідно до дати подання документів.

З аналізу вищенаведених норм права вбачається, що відповідно до пункту 23 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, керівник уповноваженого органу зобов`язаний у 15-денний строк з дня реєстрації документів подати розпорядникові бюджетних коштів (Міністерству оборони України) висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги разом із документами, передбаченими пунктами 20 і 21 зазначеного Порядку, в свою чергу, розпорядник бюджетних коштів відповідно до абзацу другого пункту 23 Порядку № 975 зобов`язаний у місячний строк після надходження від уповноваженого органу висновку та документів прийняти рішення про призначення або відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, або повернення документів на доопрацювання. Під час дії воєнного стану такий строк, згідно з абзацом сьомим пункту 23 Порядку № 975, становить три місяці.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується зокрема членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, в тому числі після звільнення такої особи з військової служби.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 761/18099/15-а, в постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 815/199/18.

Суд зазначає, що в даному випадку, заяву про призначення одноразової грошової допомоги подано 05.09.2023, однак рішення Комісії при Міністерстві оборони України за результатами розгляду даної заяви прийнято лише 27.12.2024, тобто через понад п`ятнадцять місяців після подання документів.

Таким чином, строки, визначені пунктом 23 Порядку № 975, були істотно порушені, що свідчить про протиправну бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_7 та Комісії при Міністерстві оборони України, що в свою чергу мало наслідком порушення сином загиблого військовослужбовця звернутися з власною заявою у визначений законом строк, оскільки рішення за заявою матері ще не було прийнято, а документи не були опрацьовані належним чином. Тобто саме несвоєчасні дії відповідача з розгляду заяви матері позивача спричинили неможливість своєчасного звернення сина та фактично обмежили його право на одержання передбаченої законом допомоги.

Суд зазначає, що таке порушення призвело до позбавлення позивача - ОСОБА_1 на можливості своєчасно реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги, гарантоване статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також порушує принципи своєчасності та ефективності надання державних соціальних гарантій, визначені статтею 19 Конституції України та статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

У рішенні ЄСПЛ, справа Stretch v. the United Kingdom, 2003 року наголошено, що Якщо орган влади своєю поведінкою сформував у особи обґрунтоване сподівання на набуття права, таке сподівання підлягає захисту відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Також, у рушенні ЄСПЛ, справа Kopecky v. Slovakia, 2004 року зазначено, що право власності охоплює не лише наявне майно, але й законне сподівання на отримання майнової вигоди.

Тобто, принцип легітимних очікувань означає, що особа має право розраховувати на послідовну, передбачувану і стабільну поведінку органів державної влади, якщо вона діяла добросовісно і в межах закону.

Бездіяльність уповноважених органів спричинила втрату можливості реалізувати право на отримання одноразової грошової допомоги у межах установленого строку, заявник діяв добросовісно, звернувшись до компетентного органу, документи були прийняті та зареєстровані, що сформувало у нього легітимне очікування на належне та своєчасне вирішення питання.

Відтак, подальша відмова у виплаті, обґрунтована нібито пропуском строку, суперечить принципам правової визначеності та легітимних очікувань, закріпленим у практиці ЄСПЛ і Верховного Суду України.

Отже, бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка полягала у несвоєчасному складанні та поданні висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 від 05.09.2023, призвела до порушення строків подачі заяви ОСОБА_1 , визначених пунктом 23 Порядку № 975, а Міністерство оборони України, в свою чергу, не забезпечило належного контролю за розглядом поданої заяви та, не усунувши допущені порушення, прийняло рішення про відмову у виплаті одноразової допомоги ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат від 27.12.2024 № 48/в щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги в зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 , внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби прийнято відповідачем із порушенням процедури, у тому числі через бездіяльність підпорядкованого органу ТЦК та СП, що свідчить про його протиправність, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку про його скасування.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Так, позивач просить суд зобов`язати Міністерство оборони України здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця ОСОБА_2 , смерть якого настала внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби у відповідності.

Поряд із цим, суд зазначає, що прийняття рішення щодо здійснення вищевказаних виплат є дискреційним повноваженням Міністерства оборони України і суд не вправі втручатись у цю дискрецію.

У відповідності з Рекомендаціями №R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженнями є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Згідно з науковим висновком Верховного Суду від 13.04.2018 щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією:

- дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;

- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;

- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

В свою чергу, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не може безпідставно втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень в межах такої перевірки.

Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

При вирішенні вказаного спору, суд не перебирає на себе властиві суб`єкта владних повноважень функції, а лише надає правову оцінку спірним правовідносинам і визначає належний спосіб захисту з урахуванням вимог статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

А тому, враховуючи встановлення під час розгляду справи обставин порушення прав позивача на здійснення належного розгляду його заяви суд зазначає про наявність підстав для належного їх відновлення, шляхом зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця ОСОБА_2 , смерть якого настала внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 з урахуванням висновків суду по даній справі в частині пропуску строку на звернення із відповідною заявою.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (проспект Повітряних сил України, 6, м. Київ, 03168, код 000340022), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат від 27.12.2024 року № 48/в щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги в зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 , внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби.

Зобов`язання Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця ОСОБА_2 , смерть якого настала внаслідок травми, пов`язаної з проходженням військової служби у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 з урахуванням висновків суду по даній справі в частині пропуску строку на звернення із відповідною заявою.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ольга Горшкова