Справа № 440/6196/25
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 р. Справа № 440/6196/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.06.2025, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, м. Полтава, повний текст складено 17.06.25 у справі № 440/6196/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області

про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі за текстом також відповідач 1, відповідач 2 відповідно), у якому просив:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 17.04.2025 № 27 у призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком на підставі п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком на підставі п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії за віком від 17.04.2025 № 27.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком з 08.04.2025 на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач 2 зазначає, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував обставини справи, зокрема того, що мати вже використала право на призначення пенсії (незалежно від виду) до досягнення віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058, а тому право у батька на призначення дострокової пенсії за віком згідно пункту 3 частини 1 статті 115 Закону № 1058 відсутнє.

За результатами апеляційного розгляду відповідач 2 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач та Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою від 08.04.2025 № 1614 про призначення пенсії за віком /а.с. 29/.

До вказаної заяви позивач надав трудову книжку, військовий квиток, диплом, довідки про стаж роботи, довідку ОК-5, свідоцтво про народження дитини, висновок ЛКК, довідка МСЕК довідки з УСЗН, свідоцтво про шлюб, заяву матері дитини в довільній формі /а.с. 9/.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області та прийнято рішення від 17.04.2025 №27 про відмову в призначенні пенсії /а.с. 11/.

Згідно вказаного рішення встановлено, що вік заявника 55 років 05 місяців, страховий стаж становить 35 років 06 місяців 14 днів.

Зазначено, що згідно бази даних органів Пенсійного фонду України мати дитини - ОСОБА_2 є одержувачем пенсії по інвалідності ІІ групи з 03.11.2008 по даний час. Таким чином, мати використала право на призначення пенсії до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV, тому батько права на призначення дострокової пенсії за віком не має /а.с. 11/.

Не погоджуючись із рішенням пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії прийнято не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим визнав протиправним та скасував таке рішення.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком з 08.04.2025 на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування "№ 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно із статтею 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 18 років.

За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, до шестирічного віку здійснювалося батьком, батьку призначається дострокова пенсія за віком після досягнення віку 55 років та за наявності страхового стажу не менше ніж 20 років.

Отже, з аналізу пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV та частини першої статті 17 Закону № 1788-XII слідує, що право на призначення дострокової пенсії мають не лише матері інвалідів з дитинства, але і їх чоловіки, які виховали їх до шестирічного віку та восьмирічного віку. До осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Відповідно до підпункту 6 пункту 2.1. Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1) передбачено, що до заяви про призначення дострокової пенсії за віком згідно пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV додаються такі документи: документи про народження дітей (дитини), виховання їх (її) до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність. У разі звернення за пенсією батька, яким здійснювалось виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, додається заява матері про згоду щодо призначення пенсії батьку або документи, що підтверджують її відсутність (свідоцтво органу державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) про смерть, рішення суду тощо).

Відповідно до пункту 2.17 Порядку № 22-1 при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Згідно з пунктом 2.18. Порядку № 22-1 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Як убачається з матеріалів справи, позивач та його дружина являються батьками дитини, що є інвалідом з дитинства - ОСОБА_3 /а.с. 12/, який з моменту народження завжди проживав разом з ними. Дані обставини підтверджуються копіями висновку ЛКК відносно ОСОБА_3 від 30.01.2025 № 63 /а.с. 13/; довідки МСЕК /а.с. 14/, довідки про склад сім`ї /а.с. 16/.

Довідкою виконавчого комітету Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 01.05.2025 за № 111, що видана позивачу, підтверджується факт того, що останній дійсно виховував до шестирічного віку сина ОСОБА_3 , який являється дитиною з інвалідністю /а.с. 15/.

На час звернення за призначенням дострокової пенсії позивачу було 55 років і 06 місяців.

Відповідно до розрахунку страхового стажу для призначення пенсії, його страховий стаж на момент звернення становить більше 35 років.

Також разом із зверненням до органу ПФУ позивачем долучалась заява-згода від дружини позивача - ОСОБА_2 , що вона не претендує на пенсію як мати інваліда з дитинства та дає свою згоду на призначення такої пенсії її чоловіку - ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що вона даним правом не скористалась.

Єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу дострокової пенсії за віком було те, що його дружина, мати дитини-інваліда дитинства, є одержувачем пенсії по інвалідності ІІ групи з 03.11.2008 по даний час. Таким чином, мати використала право на призначення пенсії до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV.

Колегія суддів зауважує, що дійсно норми п. 3 ч. 1 ст.115 Закону №1058 надають альтернативне право на дострокове призначення пенсії за віком або ж матері, яка народила п`ятьох або більше дітей та виховала їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку; або ж батькові таких дітей - за вибором матері або в разі її відсутності.

Тому, якщо право на дострокову пенсію одного з батьків за цим пунктом було реалізоване - це виключає реалізацію права на дострокову пенсію за віком іншого з батьків.

Разом із тим суд вказує на помилку у правозастосуванні вказаної норми органом ПФУ в обставинах цієї справи.

Норма вказує на альтернативне право одного з батьків на саме дострокову пенсію за віком, яке, якщо один з батьків реалізував - інший такого права вже не має.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 , дружина позивача і матір інваліда дитинства, є одержувачем пенсії по інвалідності ІІ групи з 03.11.2008 по даний час.

Стаття 9 Закону № 1058 передбачає три різні види пенсій:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Таким чином, закон чітко розрізняє пенсію за віком та пенсію по інвалідності як різні види пенсій.

У той же час п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058 передбачає спеціальні умови призначення (дострокове за визначених умов) тільки пенсії за віком. Саме дострокове призначення саме пенсії за віком одному з батьків виключає реалізацію цього права іншим з батьків.

Призначення ж одному з батьків дитини-інваліда (в даному разі матері) іншого виду пенсії (по інвалідності) не передбачено жодною нормою закону як передумова позбавлення права на дострокову пенсію за віком іншого з батьків.

З тлумачення п. 3 ч. 1 ст.115 Закону № 1058 у жоден спосіб не випливає, що призначення одному з батьків пенсії по інвалідності виключає право іншого з батьків на дострокову пенсію за віком.

Таке виключення права норма передбачає тільки у разі, якщо інший з батьків реалізував права на достроковий вихід саме на пенсію за віком, але не на пенсію по інвалідності.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що відповідач у цій справі невірно застосував закон внаслідок неправильного його тлумачення.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії за віком від 17.04.2025 №27 про відмову в призначенні пенсії та його скасування.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Установлюючи правило, що суд розглядає адміністративну справу в межах позовних вимог, ця норма встановлює виняток у вигляді можливості у суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного та повного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин (сторін чи третіх осіб), про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (постанови Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі №826/6965/14, від 27 листопада 2018 року у справі №807/997/16, від 15 липня 2019 року у справі №804/14556/15, від 20 листопада 2019 року у справі №826/9457/18, від 22 листопада 2019року у справі №815/4392/15, від 23 грудня 2019 року у справі №815/3145/15, від 7 лютого 2020 року у справі №826/11086/18, від 5 травня 2020 року у справі №1340/4044/18, від 23червня 2020 року у справі №820/1545/16, від 6 серпня 2020 року у справі №805/3147/16-а).

Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 7 лютого 2020 року у справі №826/11086/18).

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З огляду на зазначене, враховуючи необхідність поновлення прав позивача з метою запобігання порушення його прав на належну пенсію, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав позивача без необхідності додаткових його звернень до суду та виконання будь-яких інших умов для цього, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії визначено саме ГУ ПФУ в Миколаївській області, то саме цей орган і має завершити процедуру призначення позивачу пенсії) призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком з 08.04.2025 на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав уважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 у справі № 440/6196/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова