Справа № 280/6814/25
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року Справа № 280/6814/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ( далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії з урахуванням листа від 28.05.2025 № 16 від 03.06.2025 щодо ОСОБА_1 , на підставі заяви від 19.05.2025 відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення та не зарахування періодів роботи з 26.11.1997 по 09.01.2000, з 05.02.2000 по 13.06.2000, з 04.09.2000 по 11.01.2001, з 02.03.2001 по 31.05.2001 у подвійному розмірі;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , зарахувавши їй до страхового стажу періоди роботи з 26.11.1997 по 09.01.2000, з 05.02.2000 по 13.06.2000, з 04.09.2000 по 11.01.2001, з 02.03.2001 по 31.05.2001 у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення, у зв`язку із чим перерахувати та виплатити їй пенсію за віком з 19.05.2025 із урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не заперечувалась можливість зарахування стажу у подвійному розмірі з 01.01.2001 по 11.01.2001 та з 02.03.2001 по 31.05.2001 з урахуванням факту перейменування з 01.01.2001 назви місця роботи позивачки у відділення у відділення реанімації та інтенсивної терапії, як то зазначено у ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». З наведеного виходить, що Відповідач не пов`язує наступні факти (не вважає їх сумнівними і не заперечує щодо їх достовірності) такими, що перешкоджають у призначенні пенсії позивачці: достовірність записів трудової книжки НОМЕР_1 від 13.11.1986, достовірність фактів викладених у довідці Комунального некомерційного підприємства «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради №3100 від 10.04.2024. Зауважує, що дані, зазначені у довідці №3100 від 10.04.2024, повторно підтверджені іншою довідкою Комунального некомерційного підприємства «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради (КНП «ЗОКЛ» ЗОР) від 25.07.2025 №6.1-18/215.1 до цього часу ніким не оспорюються. Вважає зазначені вище обставини, записи трудової книжки позивачки, а також питання достовірності довідки Комунального некомерційного підприємства «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради від 10.04.2024 №3100 не є предметом судового розгляду і не зазначались відповідачем, як підстави для відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вказує також, що відповідачем не було прийнято до уваги, що період роботи позивачки з 26.11.1997 р. по 31.07.2001 (до введення в дію наказу Міністерства охорони здоров`я України №303 від 08.10.1997) організація реанімаційної допомоги регламентувалась наказами Міністерства охорони здоров`я СРСР і відповідно до наказу МОЗ СРСР № 605 від 19.08.1969 року у закладах здоров`я на той час функціонували відділення (групи) реанімації та інтенсивної терапії. На підставі чого вважає оскаржуване рішення протиправним, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву вх. № 43279 від 28.08.2025, де вказано, що за доданими до заяви про призначення пенсії документами до страхового стажу позивача не можливо зарахувати у подвійному розмірі періоди роботи з 26.11.1997 по 09.01.2000, з 05.02.2000 по 13.06.2000, з 04.09.2000 оскільки назва відділення не відповідає вимогам ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до довідки №3100 від 10.04.2024 та запису 13 трудовій книжці НОМЕР_1 від 13.11.1986 відділення перейменовано у відділення реанімації та інтенсивної терапії з 01.01.2001, тобто стаж у подвійному розмірі можливо зарахувати з 01.01.2001 по 11.01.2001, з 02.03.2001 по 31.05.2001. Вважає, що позовні вимоги позивача - незаконні, безпідставні, а отже не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 11.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/6814/25. Призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання протягом шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернулась до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Заяву розглянуто за принципом екстериторіальності та рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 16 від 03.06.2025 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

Позивач не погодившись з рішенням відповідача, з вимогою вчинити певні дії, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі по тексту - Закон №1058-IV).

За змістом ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

За приписами абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

За ч. 2 ст. 26 Закону №1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.

Суд зазначає, що абзацом 2 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст. 60 Закону №1788-XII, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З аналізу наведених норм вбачається, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Так, у спірному рішенні відповідач покликався на те, що до страхового стажу не зараховано у подвійному розмірі періоди роботи з 26.11.1997 по 09.01.2000, з 05.02.2000 по 13.06.2000, з 04.09.2000, оскільки назва відділення не відповідає вимогам ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до довідки №3100 від 10.04.2024 та запису 13 трудовій книжці НОМЕР_1 від 13.11.1986 відділення перейменовано у відділення реанімації та інтенсивної терапії з 01.01.2001, тобто стаж у подвійному розмірі можливо зарахувати з 01.01.2001 по 11.01.2001, з 02.03.2001 по 31.05.2001.

В свою чергу, судом всановлено, що згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 26.11.1997 по 31.07.2001 працювала на посаді медсестри палатної відділення інтенсивної терапії для центру кардіохірургії, при цьому зазначено, що Відділення інтенсивної терапії для центру кардіохірургії з 01.01.2001 перейменовано у відділення реанімації та інтенсивної терапії для центру кардіохірургії. Трудова книжка містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та період роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач була прийнята на таку роботу.

Крім того, довідками Комунального некомерційного підприємства «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради (КНП «ЗОКЛ» ЗОР) від 10.04.2024 № 3100, від 25.07.2025 №6.1-18/215.1 підтверджено вказані періоди роботи позивача. У таких довідках зазначено, що робота за вказані періоди відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Також довідка містить відомості про не перебування ОСОБА_1 у відпустці без збереження заробітної та по догляду за дитиною.

Суд також зазначає, що Наказом Міністерства охорони здоров`я України "Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України" № 303 від 08 жовтня 1997 року (далі - МОЗ України) проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Вказане підтверджено також у довідці Комунального некомерційного підприємства «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради (КНП «ЗОКЛ» ЗОР) від 10.04.2024 № 3100.

Таким чином, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивачки на посаді медсестри палатної відділення інтенсивної терапії з 26.11.1997 по 09.01.2000, з 05.02.2000 по 13.06.2000, з 04.09.2000 по 31.12.2000, відповідно до ст. 60 Закону України №1788-XIІ, слід зарахувати у подвійному розмірі при призначені пенсії.

Як наслідок, рішення № 16 від 03.06.2025, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області підлягає скасуванню.

Щодо способу захисту прав позивача, суд зазначає, що частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Водночас, адміністративний суд не може підміняти уповноважений орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо підрахунку стажу та вирішення питань по суті, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Питання про наявність підстав для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відноситься до повноважень органу Пенсійного фонду, у даному випадку визначеного за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, і, за відсутності всіх вихідних даних, необхідних для вирішення цього питання, не може бути розглянуте по суті судом.

Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

За таких обставин, виходячи з меж позовних вимог, з метою ефективного поновлення прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 16 від 03.06.2025 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 26.11.1997 по 09.01.2000, з 05.02.2000 по 13.06.2000, з 04.09.2000 по 31.12.2000 у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 травня 2025 року про призначення пенсії.

Обраний у справі судом спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам справедливості та забезпечить ефективне поновлення порушеного права позивача з урахуванням обставин цієї справи.

При цьому, вимоги позивача перерахувати та виплатити пенсію суд вважає наразі передчасними з огляду на те, що пенсію позивачці ще не призначено.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У зв`язку із викладеним, судові витрати у розмірі 908,40 грн. на оплату судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 16 від 03.06.2025 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) зарахувати до стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 26.11.1997 по 09.01.2000, з 05.02.2000 по 13.06.2000, з 04.09.2000 по 31.12.2000 у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 травня 2025 року про призначення пенсії.

В іншій частині вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 20.10.2025.

Суддя Л.Я. Максименко