Справа № 520/12569/25
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 р. Справа № 520/12569/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 року (ухвалене суддею Сліденко А.В.) в справі № 520/12569/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Пенсійного фонду України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Пенсійного фонду України, у якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення №13 від 13.12.2024 р. прийняте Головним управлінням ПФУ в Харківській області; визнати протиправним та скасувати рішення Пенсійного фонду України від 17.02.2025 №2800-030202-8/10731 про результати розгляду скарги; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з січня 2024 року, а також здійснити виплату усієї суми пенсійної заборгованості за період з січня 2024 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 р. частково задоволено адміністративний позов: а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.12.2024 р. №13 про відмову у поновленні ОСОБА_1 пенсії за віком; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити ОСОБА_1 з 01.01.2024 р. нарахування та виплату раніше призначеної пенсії; в іншій частині позов - залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме: Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Кодексу адміністративного судочинства України.

Апелянт зазначає, що при опрацюванні поданих позивачкою документів встановлено, що відсутній документ про тимчасовий захист та реєстрація місця тимчасового проживання заявниці з перекладом, у зв`язку з чим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії, оскільки не надано документ, який посвідчує, що особа отримала тимчасовий захист або статус біженця, та надані до заяви копії паспорту та ідентифікаційного коду не засвідчені дипломатичним представництвом або консульською установою України або нотаріально. Вважає спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в поновленні виплати пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правомірним та не підлягає скасуванню.

Позивачкою надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплату якої було призупинено з 01.10.2022 р. у зв`язку із тривалим неотриманням пенсії.

Позивачка перебуває в Німеччині, що доведено свідоцтвом від 19.08.2024 р., посвідченим нотаріусом Анніка Швенк, яким зокрема засвідчено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є живою та тимчасово проживає у Федеративній Республіці Німеччина за адресою: АДРЕСА_1 .

20.09.2022 р. позивачка отримала дозвіл на проживання в Німеччині, який подовжено до 19.09.2025 р., засвідчений нотаріусом Анніка Швенк.

21.11.2024 р. позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про поновлення виплати пенсії, до якої долучив заяву про виплату пенсії або грошової допомоги ОСОБА_1 ; свідоцтво про посвідчення громадянина в живих видане нотаріусом Анніка Швенк з місцезнаходженням у м. Лейпциг 19.08.2024 р. з перекладом на українську мову та засвідченням підпису перекладача приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бубрика Т.А.; копії довідки на продовження права на перебування ОСОБА_1 в межах ФРН, посвідки на проживання, паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера заявника, засвідчених нотаріусом Анніка Швенк з місцезнаходженням у м. Лейпциг 19.08.2024 р. апостильваних, з перекладом на українську мову та засвідченням підпису перекладача приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бубрика Т.А.

Рішенням від 27.11.2024 р. №13 позивачці було поновлено виплату пенсії з 01.03.2022 р. з урахуванням норм ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, про що листом відділу обслуговування громадян № 17 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 09.12.2024 р. № 34914-36607/Т-0/8-2000/24 було повідомлено заявника.

Листом від 14.12.2024 р. №2000-0202-8/218380 відповідач повідомив представника позивачки, що в результаті ретельної перевірки матеріалів електронної пенсійної справи рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.12.2024 р. ОСОБА_1 відмовлено в поновленні виплати пенсії, у якому зазначено, що нараховані суми пенсії позивачки не отримувались нею протягом 6 місяців підряд, виплату пенсії було припинено з вересня 2022 року відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Розглянувши матеріали ЕПС ОСОБА_1 встановлено, що відсутній документ про тимчасовий захист та реєстрація місця тимчасового проживання заявниці з перекладом. Надіслані копії, зокрема, про тимчасове проживання ОСОБА_1 та довідки про продовження перебування в межах Федеративної Республіки Німеччина до 04.03.2025 р. посвідчені нотаріусом у м. Лейпциг, підпис якого засвідчено апостилем, проставленим у Земельному суді м. Лейпциг, а переклад документів зроблено перекладачем в Україні, чий підпис засвідчено приватним нотаріусом в Україні 04.11.2024 р., то надані документи є такими, що посвідчені належним чином та засвідчують факт тимчасового проживання за кордоном та отримання тимчасового захисту, зокрема, у період дії воєнного стану в Україні. Щодо копії паспорта громадянина України, то надані фото окремих сторінок (1, 2, 3, 6, 10, 11) паспорта громадянина України ОСОБА_1 не є повною копією документа, що посвідчує особу, крім того серед документів відсутній окремий посвідчувальний напис копії паспорта громадянина України, тому форма подання копії паспорта громадянина України до заяви від 09.09.2024 р. не відповідає вимогам, визначеним законодавством для подання такого документу.

Зазначене рішення Головного управління ПФУ в Харківській області було оскаржено заявником в адміністративному порядку до Пенсійного Фонду України.

Рішенням Пенсійного Фонду України про результати розгляду скарги від 17.02.2025 р. №2800-030202-8/10731 скаргу адвоката Паламаренко Т. І. від 07.01.2025 р. в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення. Зазначено, що згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1) у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох наступних місяців після місяця, в якому його буде припинено чи скасовано, заяву про призначення (поновлення) та документи, необхідні для призначення (поновлення) пенсії, можуть надсилати засобами поштового зв`язку. Для поновлення пенсії до заяви про призначення/перерахунок пенсії додаються: - копія документу/документів про отримання тимчасового захисту або статусу біженця, реєстрацію їх місця тимчасового проживання/перебування за кордоном (з перекладом) - оригінал документу про посвідчення факту, що фізична особа є живою (з перекладом); - копія паспорта громадянина України. Додані до заяви про призначення (поновлення) копії документів повинні бути засвідчені дипломатичним представництвом або консульською установою України або нотаріально. Щодо копії паспорта громадянина України, то надані фото окремих сторінок (1, 2, 3, 6, 10, 11) паспорта громадянина України ОСОБА_1 не є повною копією документа, що посвідчує особу, крім того серед документів відсутній окремий посвідчуваний напис копії паспорта громадянина України, тому форма подання копії паспорта громадянина України до заяви від 09.09.2024 не відповідає вимогам, визначеним законодавством для подання такого документу. Повідомлено, що у разі додаткового направлення до Головного управління у встановленому порядку належним чином посвідченої копії усіх сторінок паспорта громадянина України ОСОБА_1 , рішення Головного управління про відмову у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 може бути переглянуте.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.12.2024 р. №13 про відмову у поновленні пенсії за віком, позивачка звернулась з цим позовом до суду.

Задовольняючі частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення пенсійного органу є необґрунтованим та підлягає скасуванню, а тому належним способом захисту прав позивачці є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити позивачці з 01.01.2024 р. нарахування та виплату раніше призначеної пенсії.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в подальшому - Закон №1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; за заявою пенсіонера про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном; у разі смерті пенсіонера, визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим у встановленому законом порядку; у разі надання пенсіонеру статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин"; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; у разі непроходження фізичної ідентифікації у випадках, передбачених законодавством; в інших випадках, передбачених законом.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом та припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до ст. 46 Закону № 1058-IV, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно зі ст. 51 Закону № 1058, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003р. №1382-IV, реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст. 24 Конституції України, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач, незалежно від його проживання з 2022 року в Німеччині, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 20.04.2023 р. № 21-1 (яка набрала чинності 31.05.2023 р.) було внесено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 27.12.2005 р. за № 1566/11846 (в подальшому - Порядок № 22-1).

Зокрема, внесені зміни стосуються осіб, які у зв`язку з агресією російської федерації тимчасово проживають за кордоном та отримали тимчасовий захист або статус біженця.

Зазначені особи у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох наступних місяців після місяця, в якому його буде припинено чи скасовано, заяву про призначення (поновлення) та документи, необхідні для призначення (поновлення) пенсії, можуть надсилати засобами поштового зв`язку.

Пунктом 1.1 розділу І Порядку № 22-1 передбачено, що заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший; заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання; заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Перелік документів, необхідних для призначення, перерахунку пенсії або поновлення виплати раніше призначеної пенсії, визначений у розділі II Порядку № 22-1.

Відповідно до п. 2.8, п. 2.9 Порядку № 22-1, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Згідно із п. 2.9 Порядку № 22-1, під час подання заяв, передбачених пунктом 1.1 розділу І, пунктом 3.1 розділу III та пунктом 5.1 розділу V цього Порядку, особою пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини (за відсутності у дитини паспорта громадянина України). Особи, які тимчасово проживають за кордоном, надсилають копії вищезазначених документів, засвідчені в порядку, визначеному пунктом 2.23 цього розділу, та документ про посвідчення факту, що фізична особа є живою.

В заявах зазначається інформація про місце проживання, для підтвердження якої особа може надати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.

Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 2.22 Порядку № 21-1, для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.

Згідно із п. 2.23 Порядку № 21-1, при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

До заяви про призначення (поновлення) пенсії особи, які тимчасово проживають за кордоном, додають копії документів, в тому числі документів про отримання тимчасового захисту або статусу біженця та реєстрацію їх місця тимчасового проживання / перебування за кордоном (з перекладом), засвідчені дипломатичним представництвом або консульською установою України або нотаріально.

Пунктом 4.1 Порядку № 22-1 визначено, що заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем було подано пенсійному органу свідоцтво про посвідчення громадянина в живих, видане нотаріусом Анніка Швенк з місцезнаходженням у м. Лейпциг 19.08.2024 р. із перекладом на українську мову та засвідченням підпису перекладача приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бубрика Т.А.; копії довідки на продовження права на перебування ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в межах ФРН, посвідки на проживання, паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера заявника, засвідчених нотаріусом Анніка Швенк з місцезнаходженням у м. Лейпциг 19.08.2024 р. апостильваних, з перекладом на українську мову та засвідченням підпису перекладача приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бубрика Т.А.

Рішення Головного управлінням ПФУ в Харківській області від 13.12.2024 р. №13 було оскаржено заявником в адміністративному порядку до Пенсійного фонду України. Проте, Пенсійний фонд України рішенням про результати розгляду скарги від 17.02.2025 р. №2800-030202-8/10731 скаргу адвоката Паламаренко Т.І. щодо скасування рішення Головного управлінням ПФУ в Харківській області від 13.12.2024 р. про відмову у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 залишив без задоволення. При цьому підставою для відмови в поновленні пенсії було зазначено зовсім інші підстави, ніж в оскаржуваному рішенні ухваленому ГУ ПФУ в Харківській області.

Пенсійним Фондом України під час розгляду скарги на рішення про відмову у призначенні пенсії від 13.12.2024 р. було зазначено, що надані документи є такими, що посвідчені належним чином та засвідчують факт тимчасового проживання за кордоном та отримання тимчасового захисту, зокрема, у період дії воєнного стану в Україні. Разом з тим, надані фото окремих сторінок (1, 2, 3, 6, 10, 11) паспорта громадянина України ОСОБА_1 не є повною копією документа, що посвідчує особу, крім того серед документів відсутній окремий посвідчувальний напис копії паспорта громадянина України, тому форма подання копії паспорта громадянина України до заяви від 09.09.2024 р. не відповідає вимогам, визначеним законодавством для подання такого документу.

Між тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що з поданих відповідачами до суду доказів встановлено, що до заяви позивач надав документи, що дозволяють ідентифікувати його особу (паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, документи про місце проживання), а також документи, що засвідчують факт тимчасового проживання за кордоном та отримання тимчасового захисту, зокрема, у період дії воєнного стану в Україні.

Таким чином, позивачка виконала усі умови, встановлені Порядком №22-1, та надала до пенсійного органу всі необхідні документи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що положення ч. 4 ст. 49 Закону № 1058-IV повинні застосовуватись з урахуванням дії запровадженого в України правового режиму воєнного стану та життєвих наслідків повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України з 24.02.2022 р.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 р. №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який дій по теперішній час.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно ч. 1 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997р. №671/97-ВР до кола форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) належить, зокрема, загроза війни, збройний конфлікт, серйозна погроза збройного конфлікту, ворожі атаки, дії іноземного ворога, оголошена та неоголошена війна.

Закон України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015р. №389-VIII передбачає можливість тимчасових обмежень прав і свобод людини та громадянина, але лише у разі потреби, що випливає з обставин воєнного стану, тобто за умови військової необхідності. Ці обмеження мають бути обґрунтовані та пропорційні загрозі, що виникла.

Таким чином, для правомірного припинення виплати пенсії на підставі ч. 4 ст. 49 Закону № 1058-IV відповідач повинен довести, що подія неотримання громадянином пенсії понад проміжок часу у 6 місяців не знаходиться у прямому та безпосередньому причинно-наслідковому зв"язку із життєвим наслідками повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України з 24.02.2022 р.

Суд апеляційної інстанції вважає, що припинення нарахування та виплати пенсії позиваці з січня 2024 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що мало місце втручання у право власності позивачки, і таке втручання не було законним.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.12.2024 р. №13. підлягає визнанню протиправним та скасуванню, у зв`язку з чим необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити ОСОБА_1 з 01.01.2024 р. нарахування та виплату раніше призначеної пенсії.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005 р.; п. 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006 р.; пу. 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010 р.; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 р., п. 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 в справі № 520/12569/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін В.А. Калиновський