Справа № 160/13362/24
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2025 року м.Дніпросправа № 160/13362/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року у справі № 160/13362/24 (суддя Турова О.М., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в письмовому провадженні) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2022р. №260 відносно ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 24 вересня 2022 року по 13 червня 2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 24 вересня 2022 року по 13 червня 2023 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач через свого представника подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неналежну оцінку судом доказів у справі, неповне з`ясування обставин справи, скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції залишено без правової оцінки той факт, що командуванням ВЧ НОМЕР_1 було порушено норми, які містить Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, зокрема, в частині порядку дій командира ВЧ у разі виявлення самовільного залишення військової частини військовослужбовцем. Фактично старшого солдата ОСОБА_1 з 29.09.2022 виключено з грошового забезпечення на підставі доповіді про самовільне залишення частини, тобто, а не на підставі про звільнення його з посади, який мав передувати в обов`язковому порядку відповідно до п. 144-2 Положення №1153/2008. Відтак, наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.09.2022 за №260 м. Дружківка, є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд, першої інстанції не надав правої оцінки й тим порушенням, що спірний наказ №260 прийнято відповідачем 30.09.2022, факт самовільного залишення військової частини позивачем начебто мав місце 29.09.2022 року, відомості до ЄРДР за №0001141 щодо позивача внесені 14.11.2022, у той час як виплата грошового забезпечення відповідачем щодо позивача була припинена ще 30.09.2022, тобто майже за 1,5 місяці до внесення щодо відповідача відомостей до ЄРДР.

В матеріалах справи наявна постанова старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську від 23.03.2023 з кримінального провадження №0001141 від 14.11.2022, якою також підтверджено, що ОСОБА_1 знаходився на лікування, що саме це і слугувало для закриття кримінального провадження за частиною четвертою статті 408 КК України, на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. За таких обставин, даний факт, не потребує додаткових доказів щодо лікування ОСОБА_1 , оскільки підтверджено наведеною постановою слідчого.

Відповідач своїм правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача не скористався.

Позивач у апеляційній скарзі заявив клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (доповіді по факту повернення після самовільного залишення частини).

Колегія суддів ухвалила задовольнити клопотання позивача, долучити до справи надані позивачем докази, оцінка яких буде надаватися судом при вирішенні справи.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , був призваний 02.03.2022 на військову службу під час мобілізації, в особливий період на підставі Указу Президента України від 24.02.2022р. №65/2022 Про загальну мобілізацію, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відомостями військового квитка серії НОМЕР_2 від 06.11.2006.

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.09.2022 №273 позивач був переведений до Військової частини НОМЕР_1 старшим стрільцем та ніс військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 до 13.06.2023.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.06.2023р. №426 старшого солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , знято з усіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 14.06.2023р. (підстава: наказ Головнокомандувача Збройних Сил України від 30.05.2023р. №679-рс, рапорт старшого солдата ОСОБА_1 від 13.06.2023р. №27/451, обхідний лист).

Таким чином, ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 23.09.2022р. по 13.06.2023р.

Судом також встановлено, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.09.2022 №260 (пункт 2.7) старшого солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , головного сержанта 2 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, вважати таким, що 29.09.2022 самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії; виключити з котлового забезпечення військової частини з 30.09.2022; виключити з грошового та речового забезпечення військової частини з 29.09.2022; підстава: Доповідь про самовільне залишення частини від 30.09.2022 №5011.

При цьому, згідно з Доповіддю по факту самовільного залишення частини під час виконання бойових завдань військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 (без зброї), складеною командиром Військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 29.09.2022р. (вх.№5011 від 29.09.2022), попередньо встановлено: 29.09.2022 року приблизно в 09:00 при перевірці особового складу виявлено, що старший солдат ОСОБА_1 самовільно залишив район оборони НОМЕР_3 механізованого батальйону поблизу АДРЕСА_1 та на даний час місце знаходження невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає. Інформацію отримав від командира НОМЕР_3 механізованого батальйону майора ОСОБА_3 . Матеріальні втрати: уточнюються. Заходи, що виконано з метою попередження виникнення подібних випадків у подальшому: випадок доведено до командирів підрозділів. Наказ про призначення службового розслідування (номер, дата) із вказанням відповідальної особи (комісії) та терміну його проведення: на момент складення доповіді службове розслідування не призначене. Розслідування буде проводити заступник командира батареї з морально-психологічного забезпечення 2 мінометної батареї НОМЕР_3 механізованого батальйону старший лейтенант ОСОБА_4 . Керівний склад: Командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_5 , начальник штабу - перший заступник командира військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_6 , командир НОМЕР_3 механізованого батальйону майор ОСОБА_7 .

Разом з цим, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Краматорську, на підставі повідомлення Військової частини НОМЕР_1 про самовільне залишення військовослужбовцями Військової частини НОМЕР_1 проводилося досудове розслідування кримінального провадження №0001141 від 14.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 408 КК України (дезертирство), розпочатого за фактом того, що в період часу з 20 вересня 2022 року по 29 вересня 2022 року військовослужбовці Військової частини НОМЕР_1 в умовах воєнного стану вчинили дезертирство, тобто самовільне залишення місце несення служби Військової частини НОМЕР_1 в районі виконання завдань за призначенням поблизу населеного пункту Бахмут, Донецької області, в тому числі й військовослужбовець Військової частини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В подальшому постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 23.03.2023 кримінальне провадження №0001141 від 14.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 408 КК України в частині самовільного залишення військової служби військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

З постанови старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 23.03.2023 про закриття кримінальне провадження №0001141 від 14.11.2022 слідує, що під час досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на момент подачі повідомлення про його самовільне залишення військової частини та проведення службового розслідування перебував на лікуванні, тому в його діях порушень вимог ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України Про оборону України, ст.1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, ст.ст.9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України не вбачається, тобто в його діях відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, а саме: дезертирство, самовільне залишення місце несення служби Військової частини НОМЕР_1 . Військова частина НОМЕР_1 подала повідомлення до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську передчасно, не встановивши усіх обставин вчинення кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що Військовою частиною НОМЕР_1 було отримано копію постанови старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 23.03.2023 про закриття кримінального провадження №0001141 від 14.11.2022. Разом з цим, скасування або внесення змін до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.09.2022 №260, з урахуванням цієї постанови старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 23.03.2023, відповідачем не здійснювалося.

Згідно карток особового рахунку ОСОБА_1 від 13.08.2024р. за вих. №5916/ФЕС та вих. №5917/ФЕС щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за спірний період, що за період з 24.09.2022р. по 28.09.2022р. (5 робочих днів) ОСОБА_1 було нараховане грошове забезпечення у розмірі 1516,44грн. (до виплати 1493,70грн) (що, зокрема, підтверджується нарахуванням окладу, який на місяць становить 3260,00грн, а за 5 днів був нарахований на суму 543,33грн.), а також було нараховане грошове забезпечення за 13.06.2023р. у розмірі 236,51грн. (до виплати 232,96грн), водночас, за період з 29.09.2022р. по 12.06.2023р. нарахування та виплата грошового забезпечення позивачеві не здійснювалися.

Вважаючи наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.09.2022 №260 протиправним, а також, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 24 вересня 2022 року по 13 червня 2023 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, прийшов до висновку, що станом на дату видання командиром Військової частини НОМЕР_1 наказу від 30.09.2022 №260 у відповідача були відсутні відомості щодо наявності законних підстав перебування позивача поза межами військової частини, тому цим наказом до позивача правомірно застосовані правові наслідки у вигляді зняття позивача з котлового забезпечення військової частини з 30.09.2022, з грошового та речового забезпечення військової частини - з 29.09.2022р., отже, спірний наказ прийнятий відповідачем правомірно, в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України, і підстави для його скасування відсутні.

Доводи позивача про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 24 вересня 2022 року по 28.09.2022р. та за 13 червня 2023 року не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягали в повному обсязі, враховуючи наступне.

Частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон № 2232-XII) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч.4 ст.9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017р. №704 (далі - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 8 Постанови №704, умови виплати грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу (п.4).

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №2232-XII, військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Відповідно до п.144-1 Положення №1153/2008 для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно з п.144-2 Положення №1153/2008 військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За приписами п.144-3 Положення №1153/2008 звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу. Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:

видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;

організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;

надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.

Відповідно до п.15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 (далі Порядок №260), грошове забезпечення не виплачується: …за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки…. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

При цьому, п.144-6 Положення №1153/2008 встановлено, що для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Отже, підставою для призупинення виплати грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця може бути самовільне залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби, і таке призупинення, з урахуванням п.15 розділу І Порядку №260, здійснюється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV.

Згідно зі статтею 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Відповідно до ст.40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі: призначення на посаду і звільнення з неї; присвоєння військового звання; вручення нагороди; відбуття чи повернення з відрядження, відпустки або лікування.

Самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікування є порушенням військової дисципліни.

При цьому, самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу - це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі.

Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо чи інші надзвичайні події та обставини, які підтверджені відповідними документами.

Не вважається самовільним залишення військової частини за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування військової частини, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. В будь-якому випадку вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.

Відсутність у командира відомостей (доказів) про причини залишення чи нез`явлення військовослужбовця зобов`язує командира доповісти про такий факт своє командування та повідомити відповідний орган досудового розслідування.

Судом встановлено, що у даному випадку підставою для видання спірного наказу та призупинення нарахування і виплати позивачеві грошового забезпечення за період з 29.09.2022 по 12.06.2023 став той факт, що згідно з Доповіддю, складеною командиром Військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 29.09.2022р., та виданим на її підставі спірним наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.09.2022 №260 (пункт 2.7), ОСОБА_1 вважався таким, що 29.09.2022 самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та був виключений з котлового забезпечення військової частини з 30.09.2022, з грошового та речового забезпечення військової частини - з 29.09.2022р.

Так, у Доповіді по факту самовільного залишення частини під час виконання бойових завдань військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 (без зброї), зокрема, зазначено, що попередньо встановлено: 29.09.2022 року приблизно в 09:00 при перевірці особового складу виявлено, що старший солдат ОСОБА_1 самовільно залишив район оборони НОМЕР_3 механізованого батальйону поблизу АДРЕСА_1 та на даний час місце знаходження невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає.

Позивач стверджує, що на час подання відповідачем повідомлення про самовільне залишення ОСОБА_1 військової частини позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що також підтверджується постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 23.03.2023 про закриття кримінального провадження №0001141 від 14.11.2022.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що позивач не повідомив суд у зв`язку із чим, на якій підставі він перебував на лікуванні у цей період та чи повідомляв він Військову частину НОМЕР_1 про таке лікування і протягом якого часу тривало це лікування, чи були у ньому перерви і чи з`являвся він у такому випадку до військової частини, тим паче, з огляду на тривалий строк (понад 8 місяців) відсутності позивача у Військовій частині НОМЕР_1 з 29.09.2022 по 13.06.2023. Суду не були надані відповідні докази, зокрема: медичні довідки, виписки, докази направлення на лікування, підтвердження періоду лікування.

Ці обставини безпосередньо випливають на можливість виплати грошового забезпечення за такий період, з урахуванням положень п.15 розділу І Порядку №260, якими передбачено, що грошове забезпечення, зокрема, не виплачується: за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, тощо.

При цьому, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження законності залишення ОСОБА_1 місця служби, зокрема, того, що позивач звертався до відповідача із рапортом, заявою тощо про направлення на лікування або ВЛК, надання відпустки для лікування, самого направлення на лікування, жодних медичних документів, відпускного квитка тощо.

Постанова слідчого ДБР не розкриває ні періоду перебування позивача на лікуванні, ні того, у зв`язку з чим позивач перебував на такому лікуванні. Така постанова свідчить лише про те, що в діях позивача відсутній склад злочину. Проте, для вирішення спірного питання у даній справі постанова слідчого не є належним доказом.

Не є належним доказом у справі та не спростовує висновків суду першої інстанції і додана до апеляційної скарги позивача доповідь по факту повернення після самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 .. Ця доповідь не розкриває причин відсутності позивача у військовій частини та обставин, за яких його не було у частині у період з 29.09.2022 року по 01.04.2023 року.

Таким чином, є правильними висновки суду, що позивач не спростував обставин самовільного, поза встановленим законом порядком, залишення місця служби. Отже, на дату видання командиром Військової частини НОМЕР_1 наказу від 30.09.2022 №260 у відповідача були відсутні відомості щодо наявності законних підстав перебування позивача поза межами військової частини, тому цим наказом до позивача правомірно застосовані правові наслідки у вигляді зняття позивача з котлового забезпечення військової частини з 30.09.2022, з грошового та речового забезпечення військової частини - з 29.09.2022р..

Спірний наказ прийнятий відповідачем правомірно, в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України, і підстави для його скасування відсутні.

Відповідно, відсутні і законні підстави зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві грошового забезпечення за спірний період.

Той факт, що постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 23.03.2023 кримінальне провадження №0001141 від 14.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 408 КК України в частині самовільного залишення військової служби військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, у розумінні приписів п.144-6 Положення №1153/2008 та п.15 розділу І Порядку №260 є саме підставою для поновлення виплати грошового забезпечення позивачеві з дня його повернення на службу, що у даному випадку і було зроблено відповідачем.

Суд встановив, що за період з 24.09.2022р. по 28.09.2022р. (5 робочих днів) ОСОБА_1 було нараховане грошове забезпечення у розмірі 1516,44грн. (до виплати 1493,70грн). Відтак, доводи позивача про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 24 вересня 2022 року по 28.09.2022р. та за 13 червня 2023 року не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів звертає увагу, що у спірному випадку посилання позивача в апеляційній скарзі на недотримання командиром військової частини певних процедурних моментів під час прийняття оскарженого наказу, за відсутності будь-яких доказів на спростування тих фактів, що відображені у доповідній записці, яка і стала підставою для вчинення відповідачем в подальшому дій щодо призупинення військової служби позивача та зупинення виплат, не може розцінюватися як підстава для скасування прийнятого наказу.

За положеннями частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, рішення прийнято з дотриманням норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують. Підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги судом не здійснюється.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року у справі № 160/13362/24 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак