Справа № 280/6140/25
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 жовтня 2025 року Справа № 280/6140/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення №11887/03-16 від 13.05.2025 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, , про відмову в перерахунку страхового стажу та пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, , вчинити певні дії: зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , період його роботи в ЧП «Дорогань Л.І.», , з 14.03.1989 до 16.12.1999 - 10 років 9 місяців 2 дні; здійснити перерахунок з 15.08.2024 раніш призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням зазначеного страхового стажу; виплатити ОСОБА_1 пенсію в оновленому розмірі з 15.08.2024 з урахуванням раніш виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 15.08.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області, з заявою призначити пенсію за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", внаслідок чого 22.08.2024 було ухвалено рішення №68 про призначення пенсії за віком з 15.08.2024. При ухваленні рішення не були зараховані всі періоди роботи. Зокрема, не було зараховано роботу водієм-реалізатором в ПП «Дорогань» з 14.03.1989 по 16.12.1999, інформація про яку наявна в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 14.03.1989. Відмова обґрунтована була тим, що позивач при поданні заяви про призначення пенсії не надав трудову книжку серії НОМЕР_2 від 14.03.1989. 06.05.2025 позивач знову звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою зарахувати до страхового стажу період роботи водієм-реалізатором в ПП «Дорогань» з 14.03.1989 по 16.12.1999, а також зробити перерахунок пенсії та надав трудову книжку серії НОМЕР_2 від 14.03.1989. Натомість отримав рішення №11887/03-16 від 13.05.2025 про відмову в перерахунку пенсії. Рішення обґрунтоване наступним чином: «Врахувати стаж заявника згідно записів в трудовій книжці від 14.03.1989 серія НОМЕР_2 , за період роботи з 14.03.1989 по 16.12.1999 немає можливості, оскільки при звільненні стоїть печатка підприємства з кодом , який відсутній в реєстрі застрахованих осіб. Отже, враховуючи вищевикладене, питання щодо проведення перерахунку пенсії можливо розглянути після надання уточнюючої довідки про стаж згідно Порядку № 637. Зазначено, що ПП «Дорогань» припинило свою діяльність та документи до архіву Запорізької міської ради не здавало. Позивач вважає протиправним Рішення в частині відмови зарахувати період роботи з 14.03.1989 по 16.12.1999 водієм-реалізатором в ПП «Дорогань», у зв`язку з чим звернуся з даним позовом до суду. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 18 липня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що ГУ ПФУ в Миколаївській області за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву про перерахунок пенсії, відповідно до статті 26 Закону № 1058. 13.05.2025 за принципом екстериторіальності Головним управлінням розглянуто заяву та додані до неї документи та прийнято рішення № 68 про відмову в перерахунку пенсії відповідно до заяви від 06.05.2025, згідно статті 26 Закону № 1058. До заяви додано, зокрема, трудову книжку від 14.03.1989 серія НОМЕР_3 . Врахувати стаж Позивача згідно записів в трудовій книжці від 14.03.1989 серія НОМЕР_3 , за період роботи з 14.03.1989 по 16.12.1999 немає можливості, оскільки при звільненні стоїть печатка підприємства з кодом , який відсутній в реєстрі застрахованих осіб, що є порушенням до Інструкції № 58. З урахуванням викладеного, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 13.05.2025 № 68 Позивачу відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до заяви від 06.05.2025, згідно статті 26 Закону № 1058.. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, судом установлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримує пенсію за віком відпвоідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

06.05.2025 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про зміну страхового стажу, набутого до 01.01.2004, відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заява позивача від 06.05.2025 була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївськійобласті.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №68 від 13.05.2025 відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до заяви від 06.05.2025, згідно статті 26 Закону № 1058.

Відповідно до рішення №68 від 13.05.2025, врахувати стаж позивача згідно записів в трудовій книжці від 14.03.1989 серія НОМЕР_3 , за період роботи з 14.03.1989 по 16.12.1999 немає можливості, оскільки при звільненні стоїть печатка підприємства з кодом , який відсутній в реєстрі застрахованих осіб.

Питання щодо проведення перерахунку пенсії можливо розглянути після надання уточнюючої довідки про стаж згідно Порядку №637.

Позивач не погодившись з рішенням про відмову в перерахунку страхового стажу та пенсії за віком, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV).

Положеннями статті 24 частин 1, 2 та 4 Закону України № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01 січня 2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі по тексту - Закон України № 1788-ХІІ).

Відповідно до статті 56 Закону України № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 частиною 1 Закону України № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено і Порядком № 637.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Судом установлено, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 14.03.1989 по 16.12.1999 відповідно до записів трудової книжки від 14.03.1989 серія НОМЕР_3 , оскільки при звільненні стоїть печатка підприємства з кодом , який відсутній в реєстрі застрахованих осіб.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 14.03.1989 наявні записи про те, що позивач: 14.03.1989 прийнят водієм реалізатором в ПП «Дорогань» (наказ №6 від 14.03.1989), 16.12.1999 звільнений за згодою сторін (наказ №14 від 16.12.1999).

Так, відпвоідно до трудової книжки у позивача наявні записи за періоди його роботи, а саме, дата про прийом на роботу та звільнення з роботи, відповідні номери наказів, назва організації є чіткими, відомості завірені підписом посадової особи та печаткою, суд вважає їх прийнятними, що дає право на зарахування позивачу спірних періодів його роботи.

Суд зауважує, що записи про спірні періоди роботи не містять недопустимих (таких, що внесені в супереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано.

Суд зазначає, що перекладання обов`язку доказування, в тому числі надання додаткових відомостей, на позивача є неправомірним. Відсутність можливості пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання пенсії.

Водночас, суд зазначає, що наявність сумнівів у відповідача, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи позивача до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.

При цьому суд враховує, що позивач вчинив всі можливі дії щодо підтвердження спірного періоду, а саме здійснено відповідні запити.

Так, відповідно до архівної довідки від 16.07.2020 №04/25/Ш-1173, документи «ЧП «Дорогань» на зберігання до архівного управління Запорізької міської ради не надходили, тому надати відомості про стаж та нарахування заробітної плати на ОСОБА_1 немає можливості. Підстава: абетковий покажчик ліквідованих установ.

Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 зроблений висновок про те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах.

Суд зауважує, самі по собі виявлені суб`єктом владних повноважень недоліки в оформленні окремих записів трудової книжки не обумовлює недійсність трудової книжки, не призводить до суттєвого чи істотного впливу на зміст відомостей про трудову діяльність позивача, а тому трудова книжка позивача, що містить записи про періоди роботи є належним доказом роботи позивача.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду право пенсіонера на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні (постанови від 07.02.2018 по справі №275/615/17, від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а).

У зв`язку з наведеним, суд зазначає, що сумніви відповідача не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним трудового (страхового) стажу.

Крім того, відповідно до положень частини 3 статті 44 Закону № 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд наголошує, що у разі, якщо поданих позивачем документів для зарахування до страхового стажу спірного періоду було недостатньо, орган Пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, натомість за обставинами справи відповідачем жодних дій вчинено не було.

Таким чином, суд констатує, що відповідачем не доведено правомірності реально вчиненого управлінського волевиявлення з приводу відмови в зарахуванні до страхового стажу спірного періоду роботи та з приводу відмови у призначенні заявнику пенсії за віком.

За встановлених фактичних обставин, суд виснує про безпідставність не зарахування відповідачем періоду роботи в ЧП «Дорогань Л.І.» з 14.03.1989 до 16.12.1999 відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 14.03.1989.

З огляду на викладене, суд вважає протиправним та безпідставним висновок Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відсутність підстав для зарахування до стажу позивача вищезазначеного періоду роботи, а тому рішення №68 від 13.05.2025 підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи в ЧП «Дорогань Л.І.» з 14.03.1989 до 16.12.1999, у зв`язку із чим перерахувати розмір його пенсії з часу її призначення.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 4.10 зазначеного Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Тобто, в даному випадку повноваження щодо перерахунку пенсії позивача були делеговані Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області, проте обов`язок виплати пенсії залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання даного адміністративного позову сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 16.07.2025.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у сумі 3028 грн.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини 3 статті 4 Закону №3674-VI ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду позовної заяви немайнового характеру, який подано фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн).

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки позовну заяву подано за допомогою системи «Електронний суд», позивачу за звернення до суду з вищевказаною позовної заявою належало сплатити судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Таким чином, позивачем сплачено судовий збір в більшому розмірі.

Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним при зверненні до суду із цим позовом судовий збір в розмірі 968,96 грн.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Доказів понесення інших судових витрат матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст.2,5,9,72,77,139,241,243-246,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №68 від 13.05.2025 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку страхового стажу та пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи в ЧП «Дорогань Л.І.» з 14.03.1989 до 16.12.1999, у зв`язку із чим перерахувати розмір його пенсії з часу її призначення, а саме з 15.08.2024.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова