Справа № 280/5811/25
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 жовтня 2025 року Справа № 280/5811/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 19.06.2025 № 00 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до частини 2 статті 26 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 19.04.2025 року, із зарахуванням до загального стажу роботи періодів роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в червні 2025 позивачка звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою від 11.06.2025 про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 19.06.2025 № 00 позивачці відмовлено в призначенні пенсії, із посиланням на те, що у неї відсутній необхідний страховий стаж (не менше 22 років). При цьому вказано, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 з 02.08.1985 по 23.01.2002, з 17.05.2003 по 26.01.2004, 25.02.2004 по 18.02.2005, з 31.01.2002 по 25.01.2003, з 01.04.2005 по 31.12.2007, з 02.01.2008 по 02.09.2009 оскільки на титульній сторінці трудової книжки в графі дата народження не вказана повна дата народження «1962»; періоди роботи згідно з довідки № 06-07/П-858 оскільки дані відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу. Стаж зараховано на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу, зараховано періоди роботи з 01.01.1999. З діями відповідача 1 щодо відмови в призначенні пенсії за віком позивач не погоджується, вважає відмову протиправною та такою, що порушує її гарантоване Конституцією та Законами України право на отримання пенсії та позбавляє її засобів для існування. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 09 липня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач 2 проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що заява позивача від 11.06.2025 про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» була повторно розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області та саме цим органом було прийнято рішення у відмові призначені пенсії. Позивач зареєстрований на території, що обслуговується Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області. Позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком у відповідності до норм ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058 (далі Закон №1058). За наслідками розгляду заяви та доданих документів за принципом екстериторіальності відповідачем було винесено рішення від 19.06.2025 № 00 про відмову у призначенні позивачу пенсії з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058 право на призначення пенсії за віком мають особи, які мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу не менше 29 років. Відповідно до ч. 2 ст. 26 У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; Вік заявника на момент звернення становить 63 роки 1 місяць 23 дні, згідно наданих додатків до заяви, страховий стаж заявника становить 15 років, 7 місяців, 2 дні. Розглянувши заяву позивача з наданими документами згідно відомостей трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 02.08.1985 по 23.01.2002, з 17.05.2003 по 26.01.2004, з 25.02.2004 по 18.02.2005, з 31.01.2002 по 25.01.2003, з 01.04.2005 по 31.12.2007, з 02.01.2008 по 02.09.2009, оскільки, на титульній сторінці трудової книжки в графі дата народження не вказана повна дата народження, трудова книжка заповнена з порушенням. Щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.11.2003 по 31.12.2003 зазначено, що відповідачем враховано всі періоди страхового стажу позивача за наданими документами та відповідно до сплати страхових внесків на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії. Вказує, що дії відповідача не суперечать чинному законодавству України. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, судом установлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11.06.2025 звернуласть до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Заява позивача від 11.06.2025 була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 19.06.2025 № 00 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідно до рішення від 19.06.2025 № 00, вік заявнка 63 роки 1 місяць 23 дні. Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону №1058 становить 60 років.

Необхідний страховий стаж відповідно до ст. 26 Закону №1058 становить 29 років. Страховий стаж особи становить 15 років 7 місяців 2 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 02.08.1985 по 23.01.2002, з 17.05.2003 по 26.01.2004, з 25.02.2004 по 18.02.2005, з 31.01.2002 по 25.01.2003, з 01.04.2005 по 31.12.2007, з 02.01.2008 по 02.09.2009, оскільки на титульній сторінці трудової книжки в графі дата народження не вказана повна дата народження «1962»;

період роботи згідно довідки №06-07/П-858, оскільки в довідці не вказано кількість відпрацьованих днів;

періоди роботи з 01.11.2003 по 31.12.2003, оскільки дані відсутні в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу.

Позивач не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 19.06.2025 № 00 про відмову у призначенні пенсії за віком, звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Як передбачено статтею 46 частиною 2 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із преамбулою Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі по тексту - Закон України № 1058-ІV) цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно із статтею 9 частиною 1 Закону України № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема пенсія за віком.

Положеннями статті 24 частин 1, 2 та 4 Закону України № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01 січня 2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі по тексту - Закон України № 1788-ХІІ).

Відповідно до статті 56 Закону України № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 частиною 1 Закону України № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено і Порядком № 637.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Судом установлено, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 02.08.1985 по 23.01.2002, з 17.05.2003 по 26.01.2004, з 25.02.2004 по 18.02.2005, з 31.01.2002 по 25.01.2003, з 01.04.2005 по 31.12.2007, з 02.01.2008 по 02.09.2009, оскільки на титульній сторінці трудової книжки в графі дата народження не вказана повна дата народження «1962».

Так, відпвоідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 10.09.1985 у позивача наявні записи за періоди її роботи, а саме, дата про прийом на роботу та звільнення з роботи, відповідні номери наказів, назва організації є чіткими, відомості завірені підписом посадової особи та печаткою, суд вважає їх прийнятними, що дає право на зарахування позивачу спірних періодів її роботи.

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58 (далі по тексту - Інструкція № 58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктами 2.3, 2.4 розділу 2 вказаної Інструкції № 58 передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 1 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

З аналізу вказаних норм судом установлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому можливе її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Суд зауважує, що записи про спірні періоди роботи не містять недопустимих (таких, що внесені в супереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами. Тому відсутні підстави для їх неврахування при визначенні періоду страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що наявні у документах на підтвердження трудового стажу формальні неточності, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року у справі № 593/283/17.

При цьому, відповідач відповідно до положень пункту 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, як орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Вказані положення свідчать, що відповідач в межах своєї компетенції має право самостійно звертатися до органів державної влади та підприємств з метою перевірки даних про стаж та умови роботи, однак в матеріалах справи відсутні такі відомості.

При прийнятті рішення суд також враховує, що згідно із статті 6 частини 1 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

При цьому суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховним Судом у постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19 вказано, що певні недоліки у заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач 1 протиправно не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи згідно записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 10.09.1985.

Також, у рішенні від 19.06.2025 № 00 зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно довідки №06-07/П-858, оскільки в довідці не вказано кількість відпрацьованих днів.

Згідно з пунктом «а» статті 3 Закону № 1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Аналіз вказаної норми вказує, що для зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі визначено певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Як було зазначено вище, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за № 310 (далі Положення №310).

Відповідно до пунктів 1, 2 Положень №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Положень №310).

Згідно з пунктом 6 Положень №310, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 8 Положень №310, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Отже, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі)

У трудовій книжці колгоспника позивача серії НОМЕР_1 від 10.09.1985 наявні записи про те, що позивач: 02.08.1985 прийнятий у члени колгоспу «Завет Ленина» (мовою оригіналу) (протокол №12 від 02.08.1985); КСП «Завет Ленина» реорганізовано в СПК «Зоря» розпорядження №112 від 13.03.2000; 23.01.2002 звільнена з членів СПК «Зоря» відповідно до поданої заяви за згодою сторін (наказ №1 від 22.01.2002).

На момент внесення у трудову книжку позивача записів була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162).

Підпунктом 1.1. Інструкції №162 встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.

Відповідно до пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС «Про трудові книжки робітників і службовців» від 06.09.1973 №656, що була чинна на момент внесення у трудову книжку позивача записів, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави для висновку про те, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств. Відтак, неналежне ведення трудової книжки не може позбавити особу права на включення періодів роботи до страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Судом установлено, що у трудовій книжці у розділі «відомості про трудову участь у громадському господарстві» підставою внесення записів зазначено «особовий рахунок» (сторінка 19 трудової книжки серії НОМЕР_1 ).

Разом з тим, у тому самому розділі містяться записи про відпрацьований річний мінімум трудової участі у громадському господарстві в період з 1985 по 2001.

При цьому суд враховує, що позивач вчинила всі можливі дії щодо підтвердження спірних періодів, а саме здійснено запит до Державного архіву Запорізької області.

Так, відповідно до архівної довідки від 12.08.2022 №06-07/П-858: «у протоколах засідань правління та загальних зборів уповноважених членів колгоспу «Заповіт Леніна» (колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Заповіт Леніна», сільськогосподарський виробничий кооператив (СВК) «Зоря») с. Кам`янське Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області за 1985-1988 рр., 1990-1991 рp., 1996 р., 1999 р. значиться ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (так у документах російською мовою):

рекомендована до прийняття в члени колгоспу (протокол засілання правління від 02.08.1985 №12);

прийнята в члени колгоспу (протокол загальних зборів уповноважених членів від 17.08.1985 №3);

затверджено виплату декретних коштів за 56 днів допологових на суму 150 крб. 36 коп., за 59 днів післяпологових у сумі 158 крб. 42 коп. (протокол засідання правління від 28.02.1986 №3);

надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею одного року з 09.04.1986 по 09.02.1987 (протокол засідання правління від 18.04.1986 №5);

надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею півтора року з 09.02.1987 по 09.07.1987 (протокол засідання правління від 19.01.1987 №1);

прийнято рішення виплатити кошти за декретну відпустку за 107 днів на суму 52 крб. (протокол засідання правління від 24.06.1988 №9);

надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею одного року з 13.05.1988 по 18.05.1989 (протокол засідання правління від 19.07.1988 №10);

надано відпустку з 25.12.1990 (протокол засідання правління від 26.12.1990 №18);

надано відпустку без збереження заробітної плати у зв?язку з хворобою з 22.10. 1996 по 22.12.1996 (протокол засідання правління від 08.11.1996 №13).

Рішенням правління колгоспу «Заповіт Леніна» с. Кам`янське Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області від 15 березня 1996 р. (протокол № 5) був затверджений мінімум трудової участі за рік для жінок - 210 вихододнів, для чоловіків - 270 вихододнів.

Рішенням загальних зборів уповноважених членів колгоспу «Заповіт Леніна» с. Кам`янське Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області від 05 липня 1997 р. (протокол №2) на базі колгоспу «Заповіт Леніна» створено колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Заповіт Леніна».

Рішенням загальних зборів уповноважених членів КСП «Заповіт Леніна» с. Кам`янське Кам`янської сільської рали Василівського району Запорізької області від 29 грудня 1999 р. (протокол № 3) на базі КСП «Заповіт Леніна» створено сільськогосподарський виробничий кооператив (СВК) «Зоря».

Рішенням правління СВК «Зоря» с. Кам`янське Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області від 22.12.2000 (протокол №14) СВК «Зоря» перейменовано в ТОВ «Кам`янське».

Підстава: Р-5162, оп. 1, спр. 175, арк. 4, спр. 173, арк. 18 зв., спр. 178, арк. 21 зв., 36, спр. 185, арк. 3, спр: 188, арк. 51, 55, спр. 198, арк, 40 зл., спр. 201, арк. 9 зв., спр. 213, арк. 32, спр. 214, арк.4 зв., спр. 216, арк. 30, спр. 217, арк. 10, спр. 221, арк. 10, спр. 223, арк. 40 зв., справа фонду Р-5162.

Повідомлено, що у протоколах засідань правління та загальних зборів уповноважених членів колгоспу (КСП) «Заповіт Леніна», СВК «Зоря» с. Кам`янське Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області за 1985-2000 рр. рішення про затвердження мінімуму трудової участі, інші відомості стосовно стажу гр. ОСОБА_1 , окрім вищевказаних, відсутні.

Одночасно повідомлено, що згідно з актом приймання-передавання справ колгоспу «Заповіт Леніна», СВК «Зоря» с. Кам`янське Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області на постійне зберігання від 16 серпня 2019 р. № 153 справа № 224 «Протоколи № 1, №4 - №5 загальних зборів уповноважених членів КСП «Заповіт Леніна» та СВК «Зоря» за 05 лютого 2000 р. - 12 грудня 2000 р. на зберігання до Державного архіву Запорізької області не передавалася.

Документи з особового складу колгоспу (КСП) «Заповіт Леніна», СВК «Зоря», ТОВ «Кам`янське» с. Кам`янське Кам`янської сільської ради Василівського району Запорізької області за 1985-2000 рр. до Державного архіву Запорізької області не надходили, у зв`язку з чим немає можливості надати відомості про виконання встановленого мінімуму трудової участі гр. ОСОБА_1 .».

Також варто зазначити, що за змістом роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 17.05.92 N 17 "Про порядок застосування окремих положень статей Закону України "Про пенсійне забезпечення", при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової діяльності в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Тобто загальна кількість вихододнів ділиться на 25,4. Аналогічний порядок обчислення стажу роботи застосовується і в тому випадку, коли не встановлювався мінімум трудової участі у громадському господарстві.

Разом з цим, суд зауважує, що Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 21.06.2019 у справі N 727/384/17 та від 10.12.2020 у справі N 195/840/17 зазначав, що відсутність додаткових відомостей, а саме уточнюючої довідки про встановлений мінімум трудоднів та кількість відпрацьованих вихододнів (трудоднів) не може бути підставою для не зарахування даного періоду в страховий стаж позивача.

Отже, відсутність повних відомостей про вироблені позивачем трудодні згідно з архівною довідкою за наявності інших записів у трудовій книжці про роботу позивача у вказаний період у колгоспі, а також наявність уточнюючої архівної довідки, не є підставою для відмови у зарахуванні такого періоду до страхового стажу позивача.

Таким чином, у разі відсутності у документах інформації про встановлений в спірний період мінімум трудової участі позивача, відповідач в будь-якому випадку повинен здійснити відповідне обчислення стажу у разі відсутності встановленого для позивача мінімуму трудової участі в громадському господарстві згідно чинного законодавства, чого в свою чергу, зроблено не було.

Отже, суд робить висновок, що відповідачем 1 протиправно не зараховано періоди роботи у колгоспі, про які містяться записи у трудовій книжці, до страхового стажу позивача.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі N 687/975/17 зроблений висновок про те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах.

Суд зауважує, самі по собі виявлені суб`єктом владних повноважень недоліки в оформленні окремих записів трудової книжки не обумовлює недійсність трудової книжки, не призводить до суттєвого чи істотного впливу на зміст відомостей про трудову діяльність позивача, а тому трудова книжка позивача, що містить записи про періоди роботи на відповідних посадах і у зазначені періоди часу, є належним доказом роботи позивача.

Таким чином, суд констатує, що відповідачем не доведено правомірності реально вчиненого управлінського волевиявлення з приводу відмови в зарахуванні до страхового стажу спірного періоду роботи та з приводу відмови у призначенні заявнику пенсії за віком.

Крім того, у рішенні від 19.06.2025 № 00 зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 01.11.2003 по 31.12.2003, оскільки дані відсутні в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу

Разом з тим, слід зазначити, що страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 1 січня 2004 року, при цьому, до 1 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж), таким чином до 1 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджуються записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.

Зазначеної правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2023 у справі №263/9178/17.

Згідно з ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприсмство- страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Таким чином, позивач, як працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, факт не сплати підприємством страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів роботи на такому підприємстві.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України я позбавлена соціальної захищеності та стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17.

За обставин цього спору суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком, пенсійний орган застосував суто формальний підхід, що не відповідає принципу верховенства права. При цьому, суд виходить з того, що аналізуючи надані документи, пенсійний орган, перш за все, має виходити з їх змісту, а не лише суто з форми. У даному випадку, органи Пенсійного фонду, переслідуючи в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 КАС України, з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а, від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 27.02.2019 у справі №423/3544/16-а, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17, від 31.03.2020 у справі №127/16245/17.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 19.06.2025 № 00 слід визнати протиправними та скасувати.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд відповідно до частини 5 статті 242 КАС України враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, відповідно до якої вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд виходить з наступного.

Згідно з пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 передбачено, що створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Таким чином, наразі органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

В спірному випадку заява позивача про призначення пенсії за віком розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області та за результатом її розгляду прийнято рішення від 19.06.2025 №00. Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у цьому спорі є органом, що призначає пенсію.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди її роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за результатами розгляду якої було прийнято оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнані судом протиправними, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що з урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 968,96 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області.

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання/ перебування: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, м.Рівне, вул.Борисенка Олександра, буд. 7, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 19.06.2025 № 00 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова