Справа № 560/17752/24
Суддя: Печений Є.В.
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

20 жовтня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Головне управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, у якій просить:

« - визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Хмельницькій області від 09 серпня 2024 року № про застосування відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 121 328, 00 грн».

Ухвалою від 03.12.2024 відкрито провадження в адміністративній справі; постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.09.2025 клопотання Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області задоволено; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, 04116); зобов`язано Головне управління ДПС у Хмельницькій області та Головне управління ДПС у м. Києві в п`ятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали суду надати до суду докази отримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 акту фактичної перевірки від 21 червня 2024 року №71092/26/15/07/.

Відповідно до заяв по суті справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке.

Позивач посилається на те, що податковим органом порушений порядок призначення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , а сам акт перевірки не був надісланий позивачеві, як це передбачено абзацом другим пункту 86.3 статті 86 ПК України в порядку статті 42 ПК України

Щодо порушень, виявлених за результатами проведеної перевірки, позивач стверджує, що під час перевірки надав усі можливі первинні документи, обов`язковість ведення яких передбачена чинним законодавством, які, в свою чергу, належать або пов`язані з предметом перевірки та підтверджують факт реальності господарських операцій, у тому числі походження товарно-матеріальних цінностей, які знаходились в магазині.

Зазначає, що висновок податкового органу про порушення Позивачем вимог пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг» у частині застосованої фінансової санкції в розмірі 121 328,00 грн не підтверджується жодними доказами, є безпідставним і необґрунтованим.

Відповідач, згідно із заявами по суті справи, проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує на те, що податковий орган у спірних правовідносинах діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте правомірно, а тому, немає законних підстав для його скасування.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача, правом на подачу пояснень не скористалася.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Фізична особа-підприємець (далі ФОП) ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність та внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (9).

Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено фактичну перевірку магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що за адресою АДРЕСА_1 , у якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 .

За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки від 24.06.2024 року №71092/26/15/07/.

З Акту фактичної перевірки від 21.06.2024 року №71092/26/15/07/ вбачається, що Головним управлінням ДПС у м. Києві встановлено такі порушення:

- п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України від 06.07.95 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон № 265 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), внаслідок не проведення розрахункової операції на повну суму покупки із застосуванням реєстратора розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та невидача розрахункового документа встановленого зразка на повну суму покупки;

- п. 12 ст. 3 р. ІІ Закону №265 - порушено порядок ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, під час проведення перевірки не надано документи, які підтверджують облік та походження товарів, що знаходяться у місці продажу;

- ст. 24 Кодексу Законів про працю України не укладено трудові відносини з працівником.

Головним управлінням ДПС у м. Києві, у відповідності до пункту 1.6.3.4. Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом ДПС України від 04.09.2020 року №470, надіслано до Головного управління ДПС у Хмельницькій області матеріали фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , що проведена за місцем здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », для реалізації в установленому порядку.

Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області за не проведення розрахункових операцій через РРО з фіскальним режимом роботи, невидачу відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції на підставі п. 1 ст. 17 Закону №265 прийняло податкове повідомлення-рішення від 09.08.2024 № про застосування штрафних санкцій в сумі 574, 50 грн.

За ненадання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу ГУ ДПС у Хмельницькій області на підставі ст. 20 Закону №265 прийняло податкове повідомлення-рішення від 09.08.2024 № про застосування штрафних санкцій в сумі 121 328, 00 грн.

Не погоджуючись з прийняттям відповідачем податкового повідомлення-рішення від 09.08.2024 №, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом. Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані ПК України.

Із приводу законності призначення фактичної перевірки позивача, то необхідно зазначити про таке.

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).

Водночас, попри відсутність необхідності попередження платника про проведення фактичної перевірки закон встановлює підстави та обов`язкові умови (обставини), що є необхідною передумовою для її здійснення. Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Суд звертає увагу на правове формулювання пункту 80.2 статті 80 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки.

Водночас, запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

У цій справі в основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункт 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України (правова підстава).

За приписами підпунктів 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування.

Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктами 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація щодо письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування.

Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.

Підпункт 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контрою, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації - яка свідчить про можливі порушення - дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.

Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.03.2023 у справі №420/9909/23 вважає, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.

У випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.

Застосовними у спорах цієї категорії також є висновки Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17, відповідно до яких неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Застосування таких висновків Великої Палати Верховного Суду знайшло своє відображення у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 29 листопада 2021 року у справі № 280/1367/20; від 01 грудня 2021 року у справі №400/1646/20; від 06 липня 2022 року у справі №815/5551/14, від 24 квітня 2023 року у справі №560/2210/19, від 22 лютого 2022 року у справі №420/12859/21, від 15 квітня 2022 року у справі № 160/5267/21, від 27 квітня 2022 року у справі №140/1846/21, від 28 жовтня 2022 року у справі №600/1741/21-а, від 28 грудня 2022 року у справі №160/14248/21, від 28 грудня 2022 року у справі №420/22374/21, від 23 лютого 2023 року у справі №160/20112/21, від 23 лютого 2023 року у справі №600/1402/22-а тощо.

Якщо систематизувати цю судову практику щодо виявлених під час розгляду справи порушень норм податкового законодавства, допущених контролюючим органом під час призначення і проведення перевірки і обрання їх наслідків, вона полягає в тому, що кожне заявлене в межах конкретної справи порушення оцінюється судом на предмет його істотності чи не істотності. Виявлення під час розгляду справ допущення контролюючим органом істотних порушень норм податкового законодавства (до прикладу, встановлення факту відсутності законних підстав для призначення перевірки), це за висновками Верховного Суду може спричиняти наслідки у вигляді скасування наказу про призначення перевірки та/або рішень, прийнятих за її наслідками. Водночас, ті процедурні порушення, які за своїм змістом не є істотними за практикою Верховного Суду таких наслідків не спричиняють.

З огляду на викладене, слід акцентувати увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання наявності підстав для проведення перевірки від питання достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі та/або недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки. Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпунктів 80.2.2, 80.2.3, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункти 80.2.2, 80.2.3, 80.2.5 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.

Застосовуючи такі правові висновки Верховного Суду до спірних у цій справі правовідносин, суд, перевіряючи питання наявності обґрунтованої підстав для проведення перевірки на підставі підпунктів 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України, виходить з того, що інформацією, у зв`язку з якою, Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято наказ «Про проведення фактичних перевірок» від 13.06.2024 року №4140-П є наявна в податкового органу інформація, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, дотриманням роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.

На підтвердження отримання такої інформації відповідач у наказі від 13.06.2024 №4140-п зазначив обгрунтування призначення проведення перевірки доповідна записка управління фактичних перевірок від 13.06.2024 №1127/26-15-07.07-00-12 стосовно того, що до ГУ ДПС у м. Києві надійшло звернення від споживача щодо можливих порушень при проведенні розрахунків у мережі магазинiв ЯБКО.

Також судом встановлено, що Підставою для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 стала скарга представника компанії Beijing Roborock Tehnology Co., Ltd Аліни Коваленко (вх. ДПС №3455/6 від 05.02.2024), яка доведена листом ДПС України від 12.02.2024

№3638/7/99-00-07-04-03-07 (вх. №466/8 від 12.02.2024).

У листі Коваленко А., яка представляє Beijing Roborock Tehnology Co., Ltd (надалі

компанія Roborock), повідомляє про реалізацію інтернет-магазином ІНФОРМАЦІЯ_2 та мережею магазинів «ЯБКО» (серед яких зазначено магазин позивача, що за адресою м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 14) продукції компанії Roborock, яка з великою ймовірністю ввезена на територію України поза митним контролем. Коваленко А. здійснила контрольну покупку роботу-пилососу з вологим прибиранням Roborock Q5 pro Black (Q5PR52-00) у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 1В, де їй дали розрахунковий документ №165773 від 16.01.2024 року (копія є додатком до вказаного листа), який не являється фіскальним чеком та без зазначення суб`єкта господарювання в цілому.

Суд вказує на те, що вказана вище інформація як підстава, підпадає під дію пп. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Отже, доводи позивача про протиправність наказу про проведення перевірки з підстав не зазначення в ньому яка саме інформація була наявна у ГУ ДПС у м. Києві, що стала у подальшому підставою для його прийняття є безпідставними.

Відтак, суд дійшов висновку, що оформлення наказу здійснено відповідно до вимог статті 81 ПК України та законодавчо встановлених підстав для його видання.

За таких обставин, вищенаведений наказ складений з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому посилання позивача у позовній заяві на протиправність наказу і як наслідок незаконність проведення такої перевірки є безпідставними.

Щодо ненадіслання позивачу акта фактичної перевірки у визначені законодавством строки, то суд зазначає про таке.

Статтею 86 ПК України регламентовано порядок оформлення результатів перевірок, у тому числі порядок складання, підписання, реєстрації відповідного акта фактичної перевірки.

Акт перевірки є документом, який підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати (пункт 86.1 статті 86 ПК України).

Відповідно до пункту 17.1.6 ПК України, платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому Кодексом.

Згідно з абзацами першим і другим пункту 86.5 статті 86 ПК України, акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

У разі якщо платник податків (його відокремлені підрозділи) здійснює свою діяльність не за основним місцем обліку платника податків, територіальний орган ДПС, який проводив фактичну перевірку, у день реєстрації акта (довідки) в цьому органі направляє системою електронного документообігу його електронну копію та копію інших матеріалів перевірки до територіального органу ДПС за основним місцем обліку платника податків, та не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації акта (довідки) направляє акт (довідку) і відповідні матеріали у паперовій формі (абзац другий підпункту 1.6.3.4 підпункту 1.6.3 пункту 1.6 розділу І Методичних рекомендацій № 470).

Так, на підтвердження направлення позивачу примірника Акту фактичної перевірки від 21.06.2024 року №71092/26/15/07/, відповідачем надано до суду копії поштових повідомлення про вручення і конверту.

Із цього приводу суд має вказати на таке.

Виходячи зі сталої практики Верховного Суду, належними доказами направлення документів адресату відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку є розрахунковий документ (поштова квитанція, поштова накладна з інформацією про поштове відправлення чи фінансовий чек) та опис вкладення у цінний лист з поіменним переліком документів, видані відправникові поштового відправлення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 15.02.2022 у справі №916/1093/21.

Отже, копії поштових повідомлення про вручення і конверту, наданих відповідачем, не є належним доказом направлення позивачу примірника Акту фактичної перевірки від 21.06.2024 року №71092/26/15/07/.

За таких обставин, у ході розгляду справи, судом встановлені процедурні порушення, допущені Головного управління ДПС у Хмельницькій області при прийняті оскаржуваного рішення.

При цьому, суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Отже, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Із матеріалів справи вбачається, і позивачем не заперечується, що ФОП ОСОБА_1 оскаржено податкове повідомлення-рішення від 09.08.2024 № в адміністративному порядку до ДПС України, а у подальшому в судовому порядку до адміністративного суду.

Отже, суд виходить із того, що не отримання позивачем примірника Акту фактичної перевірки від 21.06.2024 року №71092/26/15/07/ НОМЕР_1 , не обмежило права ФОП ОСОБА_1 , зокрема, на оскарження прийнятого на підставі вказаного акту рішення суб`єкта владних повноважень.

З огляду на викладене вище, суд виходить з того, що встановлені ним вказані вище процедурні порушення податкового органу не носять істотний характер і не можуть мати наслідком самі по собі скасування оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень.

Досліджуючи зміст порушення, покладеного в основу оспорюваного податкового повідомлення-рішення, суд зауважує на такому.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (далі Закон №265/95-ВР).

Контроль за додержанням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, інших емітованих платіжних інструментів та інших вимог цього Закону здійснюють контролюючі органи шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України (стаття 15 Закону №265/95-ВР).

Розділ ІІ Закону №265/95-ВР врегульовує питання порядку проведення розрахунків суб`єктами господарювання. У статті 3, яка міститься у зазначеному розділі, перелічено низку обов`язків, які висуваються законодавцем до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Так, у ході проведення фактичної перевірки було встановлено порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР.

До 01 січня 2022 року пункт 12 статті 3 Закону №265/95-ВР передбачав, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Законом №1914-IX, який набрав чинності 01 січня 2022 року, пункт 12 статті 3 Закону №265/95-ВР викладено в наступній редакції (чинній на час існування спірних правовідносин): «Суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння)».

У свою чергу, відповідно до Переліку груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2017 року №231, до технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій віднесені, зокрема: смартфони, мобільні телефони, акустичні системи (колонки), мультимедійні колонки.

Сторонами не заперечується, що ФОП ОСОБА_1 реалізовував за місцем проведення перевірки технічно складні побутові товари.

Отже, пункт 12 статті 3 Закону №265/95-ВР зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за виключенням перелічених в третьому абзаці цієї норми осіб)) по-перше, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. По-друге, зобов`язує у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів, зокрема й тих, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

При цьому, суд наголошує, що до 01 січня 2022 року суб`єкт господарювання зобов`язаний був надати такі документи під час проведення перевірки, а після цієї дати такий обов`язок має бути виконаним саме на початок її проведення.

Відповідальність за порушення вимог Закону №265/95-ВР унормована приписами розділу V цього Закону.

Стаття 20 Закону №265/95-ВР (в редакції, чинній з 01 січня 2022 року) передбачає, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

За змістом наведеної норми суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності):

1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку;

2) ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Отже, здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР.

Ненадання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться в місці продажу (господарському об`єкті), є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 січня 2024 року у справі №420/12275/22.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, а також документального підтвердження виконання вимог податкового та іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи визначено статтею 44 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу. Вимоги цієї статті щодо обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, застосовуються також до нерезидентів, які здійснюють господарську діяльність на території України через постійне представництво (незалежно від наявності у нерезидента зареєстрованого (акредитованого, легалізованого) відокремленого підрозділу), та до іноземних юридичних осіб, визначених у підпункті 133.1.5 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків (п.44.3. цієї статті).

Згідно з пунктом 85.2. статті 85 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

А згідно з пунктами 85.4-85.9 статті 85 Податкового кодексу України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Отже, в силу вказаних приписів Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, а контролюючий орган в свою чергу має право (не обов`язок) отримувати у платників податків належним чином завірені копії відповідних документів шляхом оформлення запиту.

Як встановлено судом, 14.06.2024 ГУ ДПС у м.Києві сформовано запит ФОП ОСОБА_1 про надання документів, а саме: накази на призначення працівників, трудові договори з працівниками, документи на приміщення, завірену копію паспорта та ідентифікаційного номеру керівника, завірену копію свідоцтва або виписки про державну реєстрацію, банківські виписки про рух коштів на банківських рахунках за період з 23.04.2024 по 14.06.2024 року. А також: завірену копію форми обліку товарних запасів, копії накладних від постачальників або будь-які інші первинні документи на товар. Зазначено надати документи в термін до 14 год 30 хв 17.06.2024 року.

Відповідачем не заперечується, що позивачем подавались додаткові документи.

Міністерством фінансів України наказом від 03.09.2021 за №496 затверджено Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку (далі - Порядок №496).

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Розділу І Порядку №496 цей Порядок визначає правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку (надалі по тексту також - ФОП), які відповідно до Закону зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП.

Згідно із абзацом 1 пункту 2 Розділу І Порядку №496 документами, які підтверджують облік та походження товарів є Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (надалі по тексту також - Форма обліку), та первинні документи.

Облік товарних запасів здійснюється фізичними особами-підприємцями шляхом постійного внесення до Форми ведення обліку товарних запасів інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку. Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації (пункт 1 розділу ІІ Порядку №496).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку №496, Форма обліку має містити зазначені в довільному порядку дані ФОП: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки ФОП або серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті, податкова адреса, назва та адреса місця продажу (господарського об`єкта) або місця зберігання, в межах якого ведеться облік. Для паперової форми обліку зазначені дані мають міститися на титульному аркуші.

Пунктом 3 Розділу II Порядку №496, передбачено правила внесення відомостей до Форми обліку. Так, ФОП вносить до Форми обліку відомості в такому порядку:

1) у графі 1 зазначається порядковий номер рядка, в якому здійснено відповідний запис;

2) у графі 2 - дата здійснення запису;

3) у графах 3-6 - реквізити первинного документа (вид первинного документа, дата його складання, номер первинного документа (за наявності), найменування суб`єкта господарювання - постачальника або отримувача, його РНОКПП або код згідно з ЄДРПОУ / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті);

4) у графі 7 - загальна вартість товару відповідно до первинного документа про надходження товару;

5) у графі 8 - загальна вартість товару відповідно до первинного документа про вибуття товарів (крім даних щодо продажу через реєстратор розрахункових операцій / програмний реєстратор розрахункових операцій). Вибуттям товарів для цілей цього Порядку вважається: продаж товарів з розрахунком в безготівковій формі, який здійснено у встановлених законодавством випадках без застосування реєстраторів розрахункових операцій / програмних реєстраторів розрахункових операцій; внутрішнє переміщення товару між належними одній ФОП місцями продажу (господарськими об`єктами) та/або місцями зберігання; знищення або втрата товару; повернення товару постачальнику; використання товарів на власні потреби;

6) у графі 9 зазначаються примітки, передбачені цим Порядком.

Записи у Формі обліку ведуться в хронологічному порядку надходження або вибуття товарів (пункт 4 Розділу ІІ Порядку №496).

Згідно з пунктом 6 Розділу II Порядку №496, виправлення інформації у Формі обліку здійснюється у такому порядку:

1) у графі «Примітки» рядка, що потребує видалення інформації, проставляється відмітка «анульовано»;

2) у разі необхідності виправлення інформації:

у графі «Примітки» рядка, інформація в якому виправляється, проставляється позначка «анульовано - виправлено» із зазначенням порядкового номера рядка, в якому зазначено виправлену інформацію;

у графі «Примітки» рядка, що містить виправлену інформацію, проставляється позначка «виправлено» із зазначенням порядкового номера рядка, інформацію з якого виправлено.

Пунктом 9 Розділу ІІ Порядку №496 визначено, що заборонено продаж товарів, на які у місцях продажу таких товарів (господарських об`єктах) відсутні:

1) первинні документи, записи про які внесено до Форми обліку;

2) відповідні записи у Формі обліку про наявні первинні документи;

3) первинні документи і записи у Формі обліку про такі первинні документи.

Згідно з пунктом 11 Розділу ІІ Порядку №496, Форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби). Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП.

Тобто, Форма ведення обліку товарних запасів повинна містити відомості про усі первинні документи, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару, дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

При цьому, суд наголошує, що облік товарних запасів здійснюється шляхом постійного внесення до Форми ведення обліку товарних запасів інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, а записи у Формі обліку ведуться в хронологічному порядку надходження або вибуття товарів.

Із матеріалів справи вбачається, що представником суб`єкта господарювання до перевірки надано: форму ведення обліку товарних запасів за квітень-червень 2024 року; договір комісії №СР-29-04-24-МА від 29.04.2024 та Акт приймання-передачі товарів від 01.06.2024 року до Договору комісії №СР-29-04-24-МА від 29.04.2024, згідно яких Комітентом в особі ФОП ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) передано на комісію Комісіонеру ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) товари у кількості 359 штук на загальну суму 802570 грн.; договір суборенди нежитлового приміщення від 26.04.2024 року, укладеного між ФОП ОСОБА_3 «суборендодавець» та ФОП ОСОБА_1 «суборендар» про передачу у тимчасове платне користування приміщення, що за адресою: АДРЕСА_1 , площею 169,9 кв.м. для використання в господарській діяльності; договір про співпрацю від 20.05.2024 укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 .

Копії вказаних вище документів приєднані до Акта фактичної перевірки від 24.06.2024 року №71092/26/15/07/ НОМЕР_1 як додатки.

Судом також встановлено, що у ході проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 на об`єкті торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 , було здійснено зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, за результатами яких встановлено порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме: до перевірки не було надано первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів на загальну суму 38130 грн, що на момент перевірки знаходилися у місці продажу: cкло захисне De Luxe Forester iPhone 15 plus у кількості 1 шт по ціні 2349 грн. cкло захисне Incognito IP 14 pro у кількості 1 шт по ціні 1849 грн.; cкло захисне De Luxe Forester Glass iPhone 15 у кількості 4 шт по ціні 2099 грн. на загальну суму 8396 грн; cкло захисне De Luxe Glass iPhone 15 Pro у кількості 2 шт по ціні 2549 грн. на загальну суму 5098 грн; cкло захисне Incognit iPhone 14 Pro Max у кількості 4 шт по ціні 1849 грн. на загальну суму 7396 грн; cкло захисне De Luxe Incognito Full Cover iPhone 15 pro у кількості 3 шт по ціні 2499 грн. на загальну суму 7497 грн; адаптер Apple USB-C 20W у кількості 1 шт по ціні 1349 грн.; кабель Apple USB-C 1 м у кількості 1 шт по ціні 949 грн.; захисне скло Ябко premium 15 Pro (10554) у кількості 1 шт по ціні 899 грн.; захисне скло Ябко premium 12 Pro Max у кількості 1 шт по ціні 499 грн.; захисне скло De Luxe Forester iPhone 14 Pro Max у кількості 1 шт по ціні 1849 грн.

Перелік не облікованих товарів наведено у додатку №1 до Акта фактичної перевірки.

Також перевіркою встановлено факт продажу із застосуванням ПРРО ФН 14.06.2024 о 13:41 год, чек ФН WpXh2NaD14w мобільного телефону iPhone 15 Pro Max 256 White Titanum new по ціні 50099 грн., та 14.06.2024 о 13:49 год., чек ФН QLQLr96BZTY ноутбука MacBook Air 13 Retina Space Gray 256 GB (MGN63) 2020 new по ціні 33099 грн., всього 2 товари на загальну суму 83198 грн, які також не були відображені в первинних документах, внесених до форми обліку товарних запасів станом на дату початку перевірки.

Із наданої позивачем під час проведення перевірки Форми ведення обліку товарних запасів за квітень-червень 2024 року вбачається, що позивач отримав товари загальною вартість 2 097 031 грн. на підставі Акта передачі товарів від 29.04.2024 до договору комісії №СР-29-04-24-МА від 29.04.2024 року.

31.05.2024 року отримані позивачем товари загальною вартістю 1 919 397 грн (за мінусом проданих) повернуті згідно Акта повернення товарів від 31.05.2024 до договору комісії №СР-29-04-24-МА від 29.04.2024. Наступного дня позивач отримав товари загальною вартість 802570 грн згідно Акта передачі товарів від 01.06.2024 до договору комісії №СР-29-04-24-МА від 29.04.2024 року. Інших документів, які б свідчили про надходження товару у період з 01.06.2024 року по 14.06.2024 (дату проведення перевірки) у наданій представником позивача Формі ведення обліку товарних запасів за квітень-червень 2024 року не зазначено. У самому Акті приймання-передачі товарів від 01.06.2024 до договору комісії №СР-29-04-24-МА від 29.04.2024 відсутня інформація про отримання позивачем не облікованих товарів.

З огляду на викладене вище, суд виходить з того, що ФОП ОСОБА_1 на початок проведення перевірки не надав документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарів, які на момент перевірки знаходилися у місці продажу.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем додатково було надіслано листом контролюючому органу Форму обліку ведення обліку товарних запасів та акт приймання передачі товарів на комісію.

Також встановлено, що позивачем внесені зміни до форми обліку товарних запасів та додатково додано первинні документи на загальну суму 38130 грн. щодо надходження 13.06.2024 у продаж товарів, тобто датою до початку перевірки.

Надана позивачем Форма обліку ведення обліку товарних запасів відрізняється від тієї, яка надана 14.06.2024 представником ФОП ОСОБА_1 .

Щодо посилання позивача на те, що вказані в описі залишків товари відображені в акті приймання-передачі товарів від 13.06.2024 року, то суд вказує на те, що вказаний документ до матеріалів справи позивачем не наданий, натомість наданий акт приймання-передачі товарів від 02.06.2024 до договору комісії №СР-29-04-24-МА від 29.04.2024 року.

Водночас, суд оцінює зазначений вище акт критично, оскільки судом не встановлений факт надання вказаного документу на початок проведення перевірки та, окрім того, він не внесений до Форми ведення обліку товарних запасів за квітень-червень 2024 року.

Окрім того, додані позивачем до матеріалів справи акт приймання-передачі товарів від 10.06.2024 до договір комісії №ФА-29-04-24-БН від 29.04.2024 року, сторонами в якому є ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 , суд також оцінює критично, так як, вони не мають відношення до спірних правовідносин між сторонами.

Щодо тверджень позивача про те, що продаж мобільного телефону iPhone 15 Pro Max 256 White Titanum new по ціні 50 099 грн., та ноутбуку MacBook Air 13 Retina Space Gray 256 GB (MGN63) 2020 new по ціні 33 099 грн. відбувся до початку проведення перевірки, а отже, факти його реалізації виключає обов`язок платника податків надавати документи на підтвердження їх обліку та походження, то суд їх відхиляє з огляду на таке.

Згідно направлень на перевірку від 13.06.2024 року №13640/26-15-07-07-03 та № 13641/26-15-07-07-03 ФОП ОСОБА_3 представнику ФОП ОСОБА_1 на підставі договору про спільну діяльність - вручено наказ «Про проведення фактичних перевірок від 13.06.2024 №4140-п 14.06.2024 о 12 год. 35 хв.

Відповідно до копій фіскальних чеків, сформованих з СОД РРО ДПС України та наявних в матеріалах перевірки, реалізація мобільного телефону iPhone 15 Pro Max 256 White Titanum new відбулася згідно чеку ФН WpXh2NaD14w 14.06.2024 о 13 год 41 хв, а ноутбуку MacBook Air 13 Retina Space Gray 256 GB (MGN63) 2020 new згідно чеку ФН QLQLr96BZTY 14.06.2024 о 13 год. 49 год.

Тобто станом на початок проведення фактичної перевірки вказані товари знаходилися у місці продажу.

Наявність вказаних товарів у акті приймання передачі від 02.06.2024 року, на який вказує позивач, не спростовує висновків контролюючого органу про порушення позивачем ведення обліку товарних запасів, оскільки, такий документ не внесений до Форми ведення обліку товарних запасів за квітень-червень 2024 року та не був наданий під час проведення фактичної перевірки.

Щодо належності доказів, а саме: копій фіскальних чеків ФН WpXh2NaD14w та ФН QLQLr96BZTY від 14.06.2024 сформованих з СОД РРО ДПС України, то, на підставі аналізу положень пункту 61.1 статті 61, статей 62, 71, 72, 74, 83 ПК України, Закону №256, Порядку функціонування Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій суд виходить із таких міркувань.

Інформація, яка зберігається в СОД РРО відображає всі дані про проведені розрахункові операції та реквізити фіскального чека.

Аналіз наведених норм податкового законодавства свідчить про те, що використання податковим органом під час проведення фактичної перевірки отриманої податкової інформації, яка надходить від платників податків, через бази даних інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем, зокрема інформація: про фінансово-господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій, у тому числі щодо електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, поданих до контролюючих органів через інформаційну систему СОД РРО, у вигляді електронного розрахункового (фіскального) документа (чека, звіту), є такою, що може використовуватися контролюючими органами, як податкова інформація під час проведення фактичних перевірок платників податків.

При цьому, використання такої інформації є належною реалізацією контролюючим органом податкового контролю, як необхідний комплекс заходів, що забезпечує формування та реалізацію державної фінансової політики, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій та може бути самостійною підставою для висновків під час проведення фактичної перевірки.

Подібний правовий висновок, сформований Верховним Судом, серед іншого, у постанові від 09 вересня 2024 року у справі № 280/6832/23.

Отже, за результатами розгляду справи, суд доходить висновку, що на момент проведення фактичної перевірки позивач не забезпечив наявність первинних документів, які підтверджували б облік і походження частини товарів, що перебували у місці продажу, чим порушив вимоги пункту 12 статті 3 Закону України №265/95-ВР.

Подальше подання або надсилання документів не усуває факту такого порушення і не впливає на правомірність висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки.

Відтак, санкція за порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР у розмірі 121 328, 00 грн, передбачена статтею 20 цього Закону, застосована до позивача правомірно.

Інші аргументи сторін не спростовують вказаних вище висновків суду за результатами розгляду справи.

Також суд зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.

З огляду на викладене вище, суд виходить з того, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не довів позовні вимоги, а відповідачем належними та допустимими доказами доведено того, що у спірних правовідносинах він діяв у межах наданих йому повноважень та з урахуванням положень законодавства України, а тому, позовні вимоги у цій справі задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування рішень - відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, 29001 , код ЄДРПОУ - 44070171)
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача,:Головне управління ДПС у м. Києві (м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, 04116 , код ЄДРПОУ - 44116011)

Головуючий суддя Є.В. Печений