Справа № 400/8463/24
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/8463/24

Перша інстанція: суддя Устинов І. А.,

повний текст судового рішення

складено 13.06.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Територіального управління Служби судової охорони в Миколаївській області (далі відповідач, ТУ ССО в Миколаївській області), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ТУ ССО у Миколаївській області щодо виплати позивачу при звільненні заборгованості з грошового забезпечення в сумі 318260,37 грн. та здійснення повного розрахунку на момент звільнення зі служби;

- стягнути з ТУ ССО у Миколаївській області на користь позивача заборгованість з грошового забезпечення в сумі 318260,37 грн, з урахуванням компенсації ПДФО в cyмi 57286,87 грн. та ЄВ в сумі 70017,28 грн, а всього 445564,52 грн;

- стягнути з ТУ ССО у Миколаївській області на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 12.06.2024 по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що під час його звільнення зі служби в ТУ ССО у Миколаївській області 12.06.2024 року відповідач протиправно не здійснив повного розрахунку, в результаті чого утворилась заборгованість із грошового забезпечення. В свою чергу, затримка при розрахунку надає позивачу право на стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час такої затримки.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.06.2025 року позов задоволено частково наступним чином:

- визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області, яка полягає у невиплати ОСОБА_1 при звільнені грошового забезпечення в сумі 318 260,37 грн.;

- стягнуто з Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення в сумi 318260,37 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що у затвердженому ДСА України кошторисі ТУ ССО у Миколаївській області видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної Постановою №168 не передбачались та не затверджувались, у зв`язку з чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс Служби не дозволяє здійснити таку виплату. Тобто накази Службою про виплату співробітникам додаткової винагороди, визначеної постановою №168 не видавались та не можуть бути видані. Такі накази можуть видаватись лише після надходження відповідних бюджетних асигнувань.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що Наказом ТУ ССО у Миколаївській області від 11.06.2024 №307о/с позивача було звільнено зі служби 12.06.2024.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 року у справі №400/1205/23 зокрема, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30000 грн на місяць з 24.02.2022 до 20.01.2023.

В матеріалах справи наявний розрахунок виконаний відповідачем щодо потреби в коштах на виплату співробітнику ТУ ССО у Миколаївській області додаткової винагороди на період дії воєнного стану з 24 лютого 2022 р. по 20 січня 2023 р., відповідно до даних якого відповідач має перед позивачем заборгованість в загальній сумі 318260,37 грн., компенсація ПДФО складає 57286,87 грн., ЄВ складає 70017,28 грн.

Отже, письмовими доказами підтверджена наявність у відповідача заборгованість перед позивачам з грошового забезпечення в розмірі 318 260,37 грн..

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати позивачу при звільненні заборгованості з грошового забезпечення в сумі 318 260,37 грн. та нездійснення повного розрахунку на момент звільнення зі служби, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що в день звільнення позивача, відповідач мав виплатити йому грошове забезпечення в повному обсязі, чого ним зроблено не було.

Спору щодо розміру грошового забезпечення, яке мало бути виплачено позивачу на момент звільнення, між сторонами не існує, оскільки за розрахунком самого відповідача, така заборгованість складає 318260,37 грн., а тому вимоги позивача про стягнення цієї суми є обґрунтованими.

Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За правилами статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вказано вище, предметом цього позову є бездіяльність ТУ ССО щодо невиплати нарахованої на виконання судового рішення, що набрало законної сили, суми додаткової винагороди.

Тобто, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом і спір фактично стосується належного виконання судового рішення.

Відповідно до статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частиною першою статті 383 КАС України встановлено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

З огляду на зазначене, суд вказує, що процесуальним законом встановлений певний порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, і цей порядок передбачає звернення позивача (стягувача) до суду відповідно до статті 383 КАС України, а не з новим позовом про зобов`язання виконати таке судове рішення або стягнути суму виплат, яку іншим судовим рішенням вже зобов`язано відповідний суб`єкт владних повноважень нарахувати та виплатити.

Тобто, якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення в справі №400/1205/23 порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправним рішення дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (стаття 382), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

В цьому випадку на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі №400/1205/23, яким зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30000 грн на місяць з 24.02.2022 року до 20.01.2023 року, ТУ ССО в Миколаївській області проведено відповідне нарахування додаткової винагороди в розмірі 318 260,37 грн, проте нарахована сума не виплачена.

Звертаючись до суду із цим адміністративним позовом, позивач фактично оскаржує бездіяльність ТУ ССО в Миколаївській області, що мали місце під час виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року у справі №400/1205/23.

Тобто оскаржувана бездіяльність ТУ ССО в Миколаївській області стосовно невиплати нарахованої додаткової винагороди стосується виконання судового рішення у справі №400/1205/23 та може бути оскаржена у порядку, визначеному статтею 383 КАС України.

Верховним Судом в постанові від 26 травня 2022 року в справі №520/11343/18 вказано, що такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень, здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання, та зроблено висновок, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а та від 16 лютого 2019 року у справі №816/2016/17.

Також Верховним Судом неодноразово, зокрема, у постановах від 26 травня 2022 року в справі №520/11343/18, від 17 квітня 2019 року у справі №355/1648/15-а, від 13 квітня 2022 року у справі №826/15178/18, зазначалось, що обраний спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої на виконання рішення суду, є неправильним, оскільки спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися її права, свободи чи інтереси, то він мав звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Вказані правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 24 вересня 2020 року у справі №640/15623/19, від 11 лютого 2021 року у справі №420/5234/19 та від 28 вересня 2021 року у справі №440/2130/21.

Доводи позивача про те, що в справі №400/1205/23 спірним було питання права позивача на отримання додаткової винагороди, тоді як в цій справі спірним є право на отримання позивачем усіх сум, на які він має право при звільненні, суд визнає необґрунтованими, адже у спірному випадку відповідачем у день звільнення не виплачена позивачу сума, яка має бути виплачена на виконання судового рішення, тому фактично в цьому випадку має місце невиконання судового рішення, та саме в порядку судового контролю за виконанням судового рішення позивач має право спонукати відповідача виплатити нараховані на виконання судового рішення суми.

Таким чином, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про неможливість стягнення нарахованої суми за іншим судовим рішенням, яка є боргом ТУ ССО у Миколаївській області на виконання рішення у справі №400/1205/23, а в частині наявності права позивача на додаткову допомогу в сумі 318260,37 грн відсутній публічно-правовий спір, оскільки вже вирішений судом в справі №400/1205/23, проте помилково ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони в Миколаївській області задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді Н.В. Вербицька О.В. Джабурія