Справа № 300/5339/24
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" жовтня 2025 р. справа № 300/5339/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача Думнич Оксана Іванівна в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просить суд:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.07.2024 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
30.07.2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві. Просить відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.02.2025, залучено до участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві в якості співвідповідача.
24.02.2025 року від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 року прийнято до розгляду заяву представника позивача про уточнення позовних вимог.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
Позивачка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала на різних посадах, а також здійснювала підприємницьку діяльність. Зокрема, з 01.09.1981 року по 27.06.1986 року була студенткою Івано-Франківського інституту нафти й газу.
З 29.10.1986 року по 26.08.1997 року працювала інженером в Інституті «Івано Франківськагропроект».
З 01.04.2011 року по 18.06.2020 року працювала продавцем продовольчих товарів. З 23.06.2020 року по 19.03.2020 отримувала допомогу по безробіттю.
З 16.07.2021 року по 06.12.2022 року працювала продавцем у ФОП ОСОБА_2 .
Станом на день подання позовної заяви до суду, загальний стаж ОСОБА_1 становить 40 років 11 місяців 6 днів. У зв`язку з досягненням пенсійного віку, позивачка звернулася до Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Позивач не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулася до суду з відповідним адміністративним позовом.
Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 48 Кодексу законів про працю України визначає, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Нормами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за №22-1 (надалі по тексту також - Порядок №22-1), встановлено перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, серед яких, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за №637.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637) згідно з пунктом 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, законодавець передбачає єдину підставу для того, щоб вимагати від особи додаткові документи - у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, в інших випадках - орган ПФУ зобов`язаний зарахувати стаж на підставі записів трудової книжки.
Щодо неврахування періодів підприємницької діяльності з 27.08.1997 по 31.12.2001 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності №6228131/3302 від 10 лютого 1995 року, виданого Івано-Франківським виконавчим комітетом, ОСОБА_1 була підприємцем та здійснювала торгівлю промисловими товарами.
Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради позивачці було видано Ліцензію на здійснення торговельної діяльності №1434 від 15 квітня 1997 року.
Згідно з відповіддю ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на адвокатський запит, в картці електронної бази даних підсистеми обліку сплати страхових внесків ОСОБА_1 не відображається інформація щодо системи оподаткування як фізичної особи підприємця з 17.02.1995 року по 31.12.1999 року.
За період з 01.01.2000 року по 31.12.2001 року відомості про систему оподаткування ОСОБА_1 відображаються в розділі «квартальні звіти».
Однак встановити факт подання звітності за вказаний період немає можливості, оскільки технічно втрачено доступ до електронної бази даних м. Івано-Франківськ (з 01.06.1996 по 31.12.2001 роки).
Згідно з відповіддю ГУ ДПС в Івано-Франківській області на адвокатський запит, ОСОБА_1 перебувала на податковому обліку як фізична особа підприємець з 17.02.1995 року по 31.03.2011 року та починаючи з 08.05.2024 року, повідомлено, що облікова справа ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відсутня, облікові справи платників податків і зборів (обов`язкових платежів) зберігаються протягом 5 років після припинення діяльності суб`єктів господарювання.
Як встановлено з матеріалів адміністративної справи, 14 квітня 2024 року Позивачка досягла пенсійного віку.
Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
За правилами частин 1 та 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуванння» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з підпункту 3 підпункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення цього Закону, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску). Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Вказаними змінами законодавець передбачив зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб - підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Отже, свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності №6221831/3302, видане Позивачці Івано-Франківським міськвиконкомом, є належним доказом підтвердження здійснення нею підприємницької діяльності з 27.08.1997 по 31.06.2000 року.
Серед іншого суд зауважує, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області період втратила доступ до електронної бази даних м. Івано-Франківськ з 01.01.2000 року по 31.12.2001 року.
Водночас згідно з відповіддю на адвокатський запит, з 01.01.2000 року по 31.12.2001 відомості про систему оподаткування ОСОБА_1 відображаються в розділі «квартальні звіти».
За даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України у ФОП ОСОБА_1 станом на 05.06.2024 року відсутній будь-який податковий борг, інша заборгованість з платежів, у тому числі розстроченої, відстроченої, реструктуризованої, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи.
Щодо неврахування періодів підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2009 року, суд зазначає наступне.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 3-1, згідно якого, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
З системного аналізу наведеної норми слідує, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону № 1058-IV включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру.
У спірний період діяв Декрет Кабінету Міністрів України від 26.12.92 № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» (втратив чинність на підставі Закону України від 04.11.2011 року № 4014-VI), який надавав громадянам, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі - фіксований податок) шляхом придбання патенту. Фіксований податок сплачувався громадянином - платником податку до відповідного місцевого бюджету.
Також у спірний період діяла Інструкція про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затверджена наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.93 № 12 (наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства фінансів від 20.12.2011 № 1675). Пункт 14.2 цієї Інструкції містить аналогічні вищенаведеним положення щодо права фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку шляхом придбання патенту. Так само передбачено, що фіксований податок сплачується громадянином платником податку до відповідного місцевого бюджету за місцем його реєстрації у податкових органах. Документ, що засвідчує сплату фіксованого податку, є підставою для видачі податковим органом за місцем реєстрації у податкових органах фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності патенту.
На виконання п. 2 розділу II Закону України від 13.02.98 № 129/98-ВР «Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» наказом Міністерства фінансів України від 10.11.98 № 233 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства фінансів України від 04.11.2013 №917) затверджений Порядок перерахування до Пенсійного фонду України 10 відсотків від сум фіксованого податку, що надходять до відповідних місцевих бюджетів. Цей Порядок визначав механізм відрахування коштів до Пенсійного фонду України від сум фіксованого податку, що сплачується громадянами, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і які обрали спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку, фіксований податок сплачується громадянином - платником податку до відповідного місцевого бюджету за місцем його проживання і зараховується на рахунок №2542 «Кошти районних, міських, селищних та сільських бюджетів», відкритий в установах банків на ім`я органу, що здійснює виконання відповідного бюджету.
Згідно з пунктом 4 цього Порядку міськфінвідділи в містах, які не мають районного поділу, райфінвідділи в містах, які мають районний поділ, сільські та селищні ради до 13 години наступного (робочого) дня після отримання з установи банку виписки, в якій відображені надходження на їх рахунки коштів від сплати фіксованого податку, 10 відсотків від сум цих надходжень перераховують платіжними дорученнями (або в системі електронних платежів) на рахунки відповідних відділів Пенсійного фонду України.
Отже, обов`язок з перерахування до Пенсійного фонду 10 % від сум фіксованого податку був покладений не на платників фіксованого податку, а на уповноважені органи. За такого правового регулювання, чинного у період провадження позивачкою підприємницької діяльності (2000-2009 роки), можна зробити висновок, що для зарахування спірного періоду до страхового стажу достатньо встановити сплату позивачем фіксованого податку у спірний період, оскільки від сум фіксованого податку 10 відсотків повинні були перераховуватись до Пенсійного фонду, причому таке перерахування повинна був здійснювати не позивач, а зазначені вище суб`єкти.
Відповідач самостійно вказав у відповіді на адвокатський запит про те, що ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування (фіксований податок) за період з 01.01.2002 по 31.12.2003 роки та відповідно до облікованих надходжень частини фіксованого податку (10%) за періоди:
з травня по грудень 2004 року;
з липня по серпень та листопад 2005 року;
з січня по грудень 2006 року, з січня по грудень 2007 року,
з січня по грудень 2008 року, з січня по грудень 2009 року,
з січня по вересень 2010 року.
З відповіді на адвокатський запит представника позивача слідує, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області отримувало надходження у розмірі 10 відсотків фіксованого податку за спірні періоди підприємницької діяльності позивачки за 2002-2009 роки.
У відповіді на адвокатський запит ГУ ПФУ в Івано-Франківській області також зазначило, що за період з 01.01.2000 року по 31.12.2001 року відомості про систему оподаткування ОСОБА_1 відображаються в розділі «квартальні звіти». Однак встановити факт подання звітності за вказаний період немає можливості, оскільки технічно втрачено доступ до електронної бази даних м. Івано Франківськ (з 01.06.1996 по 31.12.2001 роки).
Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, наступне.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином з урахування задоволення позовних вимог, суд приходить висновку про необхідність стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 986,40 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 986,40 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.