Справа № 240/22760/24
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/22760/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос О.В.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

21 жовтня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що проявляється у незаконній неможливості прийняти рішення відповідно до ст.45 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" про призначення пенсії та зобов"язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, як територіального органу Пенсійного фонду, що наділений повноваженнями щодо розгляду заяв про призначення пенсії та приймати рішення і повідомляти про них у визначений законом спосіб заявників, призначити пенсію із зниженням пенсійного віку та виплачувати пенсію з 07.10.2024.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.10.2024 ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області та прийнято рішення від 17.10.2024 №86 про відмову у призначенні пенсії.

Відповідач листом від 24.10.2024 № 0600-0216-8/135519 повідомив позивача про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області рішення, копію якого надіслав позивачу.

Позивач вважає протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що проявляється у незаконній неможливості прийняти рішення відповідно до ст.45 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" про призначення пенсії, тому звернулася до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що проявляється у незаконній неможливості прийняти рішення відповідно до ст.45 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" про призначення пенсії, оскільки у нього були відсутні законні підстави для його прийняття.

Також з огляду на те, що у даному випадку відповідач не відмовляв позивачу у призначенні пенсії, рішення про відмову приймало інше управління Пенсійного фонду, яке не є предметом оскарження, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для зобов"язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію із зниженням пенсійного віку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.7 розділу І Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Згідно з пунктом 1.8 розділу І Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

30.03.2021 набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16.03.2021 за №339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1), якою внесені зміни до Порядку №22-1. Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.

Так, відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналізуючи вищезазначені норми Порядку №22-1, суд зазначає, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території; після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (пункт 4.10); виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Як встановлено судом із матеріалів справи, 09.10.2024 ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області та прийнято рішення від 17.10.2024 №86 про відмову у призначенні пенсії.

Таким чином, встановлені судом обставини при вирішенні спору свідчать про те, що подану позивачем заяву про призначення пенсії від 09.10.2024 було розглянуто органом, визначеним за принципом екстериторіальності для розгляду відповідної заяви (Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області), та прийнято рішення за результатом її розгляду. Копія відповідного рішення за результатом розгляду заяви позивача від 09.10.2024 міститься в матеріалах справи.

Позивачем зазначеного факту не спростовано.

При цьому, зміст такого рішення судом не досліджується, оскільки предметом розгляду даної справи є саме бездіяльність ГУ ПФУ в Житомирські області що проявляється у незаконній неможливості прийняти рішення відповідно до ст.45 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" про призначення пенсії. Позовна заява таких підстав також не містить.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2021 у справі № 9901/345/20 надала висновок про те, що під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Водночас, як вказала Велика Палата Верховного Суду у вказаній вище постанові, для кваліфікації судом бездіяльності суб`єкта владних повноважень також необхідно встановити чи були б такі дії суб`єкта владних повноважень об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, причини їх невчинення.

Суд звертає увагу, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 25.06.2020 по справі №520/2261/19 визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень, довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Однак, позивачем не доведено допущення відповідачем (Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирські області) протиправної бездіяльності відносно позивача. Твердження позивача щодо нерозгляду її заяви про перерахунок пенсії від 09.04.2024 та неприйняття відповідного рішення спростовуються матеріалами справи.

Суд зауважує, що саме Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області в спірному випадку було визначене за принципом екстериторіальності для розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії від 09.04.2024 та ГУ ПФУ у Київській області прийняло рішення за результатом розгляду заяви позивача.

У той же час, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області лише зареєструвало заяву позивача. ГУ ПФУ в Житомирській області області не було визначено за принципом екстериторіальності органом, уповноваженим на розгляд заяви позивача та, відповідно, не вчиняло та не повинно було вчиняти відповідних дій для розгляду такої заяви та прийняття рішення.

В той же час, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області лише направило позивачу повідомлення про результати розгляду її заяви та копію прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області рішення.

Відтак, судом не встановлено протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що проявляється у незаконній неможливості прийняти рішення відповідно до ст.45 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" про призначення пенсії, оскільки у нього були відсутні законні підстави для його прийняття.

При цьому, суд звертає увагу, що стаття 45 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" регламентує строки призначення пенсії.

Разом з тим, суд ще раз наголошує, що відповідач за принципом екстериторіальності не був визначений органом, що призначає пенсію та рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії не приймав.

Суд вважає, що позивачем неправильно обрано предмет оскарження, при цьому, судом вживалися заходи та надавався строк для визначення позивачем предмету спору та суб"єктного складу відповідачів у справі.

Так, ухвалою суду першої інстанції від 25.11.2024, до відкриття провадження у справі, позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

В ухвалі звернуто увагу позивача на те, що з наданих до позову доказів слідує, що заяву позивача від 09.10.2024 про призначення пенсії було розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області та рішенням від 17.10.2024 №86 відмовлено у призначенні пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 24.10.2024 лише повідомило позивача про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області рішення та не відмовляло у призначенні пенсії.

Таким чином, позивачу необхідно було уточнити позовні вимоги, зокрема, визначитися з предметом спору та суб"єктним складом відповідачів у справі.

На виконання вимог ухвали позивач надіслав клопотання про продовження розгляду справи. У клопотання зазначив, що визначення відповідача, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належного відповідача й обґрунтування позову - обов"язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому, обов"язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

Відповідно до ч.3-5 ст.48 КАСУ, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Суд не заперечує, що визначення відповідача, предмета та підстав спору є диспозитивним правом позивача, яке передбачене ч.3 ст.9 КАС України, зокрема, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, відповідач у справі - ГУПФУ в Житомирській області не відмовляв позивачу у призначенні пенсії, оскільки рішення про відмову, яке позивач сама долучила до позову, приймало ГУПФУ у Київській області.

Разом з тим, позивач не визначила зазначене рішення ГУПФУ у Київській області як предмет спору, з огляду на що підстави для залучення судом ГУПФУ у Київській області у справу як відповідача відсутні.

З огляду на те, що у даному випадку відповідач не відмовляв позивачу у призначенні пенсії, рішення про відмову приймало інше управління Пенсійного фонду, яке не є предметом оскарження, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про відсутність підстав для зобов"язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію із зниженням пенсійного віку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Смілянець Е. С.