Справа № 480/7358/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 р. Справа № 480/7358/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської митниці на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.04.2025, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, м. Суми, повний текст складено 21.04.25 по справі № 480/7358/24

за позовом ОСОБА_1

до Сумської митниці

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сумської митниці (далі митний орган, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Сумської митниці № UА53 та № UA54 від 30.05.2024.

- здійснити розподіл судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про незаконність оскаржуваних податкових повідомлень рішень № UА53 та № UA54 від 30.05.2024 та наявність підстав для їх скасування, як таких, що прийняті внаслідок порушення відповідачем порядку проведення документальної невиїзної перевірки митного оформлення автомобіля FORD FOCUS з VIN - номером НОМЕР_1 , митна вартість якого була визначена раніше уповноваженою на декларування особою на рівні 2318,00 дол. США з урахуванням витрат на транспортування в сумі 400 дол. США за основним методом, за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), оскільки надходження листів від Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 року № 31-146вих-21 (вх. № 2225/8.7 від 12.02.2021) та від Головного управління Національної поліції в Сумській області (№ 2714/117/24/6-2021 від 29.03.202) не є підставою для її призначення та проведення згідно з частиною 2 статті 351 МК України, при цьому не було витребувано ані документів, ані пояснень, які стосувалися підстав для її проведення у період дії мораторію, що є порушенням частини 2 статті 19 Конституції України.

Також наполягав на неправомірності застосування штрафної санкції у розмірі 25% від суми недобору митних платежів на підставі підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 та пункту 123.2 статті 123 ПК України, так як митним органом не доведено наявності умисних дій позивача при поданні документів на ТЗ до митного оформлення з метою його розмитнення за основним методом визначення митної вартості.

Керуючись частиною 7 статті 139 КАС України повідомив, що розмір витрат, які позивач сплатив або сплатить у зв`язку з розглядом даної справи, будуть надані суду не пізніше ніж протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 по справі № 480/7358/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задоволено частково.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Сумської митниці № UА53 від 30.05.2024 у частині застосування до ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції у розмірі 460,97 грн та № UA54 від 30.05.2024 у частині застосування до ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції у розмірі 1014,14 грн.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці (м. Суми, вул. Ю. Вєтрова, 24, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_2 ) суму судового збору у розмірі 264,69 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, незаконність та неправильне застосування судом норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року у справі № 480/7358/24 в частині задоволення позовних вимог за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправним та скасування податкових-повідомлень рішень.

Постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправним та скасування податкових-повідомлень рішень відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про правомірність оскаржуваних позивачем податкових-повідомлень рішень, оскільки ОСОБА_1 мав у своєму розпорядженні необхідні документи, а саме платіжне доручення від 08.02.2019 (SW24J208O93649), інвойс від 07.02.2019 № 23836210, платіжне доручення від 07.03.2019 (SW24J307O24505), інвойс від 05.03.2019 № 8050319, так як особисто здійснював сплату коштів за транспортний засіб «автомобіль FORD FOCUS, VIN: НОМЕР_1 » та його транспортування до місця його ввезення на митну територію України через банківську установу АТ КБ «ПриватБанк» та мав можливість дотриматися норм чинного законодавства, зокрема надати до митного оформлення достовірну інформацію про вартість транспортного засобу та вартість перевезення (фрахту) товару до моменту перетинання ним митного кордону України (порт Одеса), однак цього не зробив, тобто, удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених Податковим кодексом України (далі ПК України). Не вжиття позивачем достатніх заходів з метою дотримання норм чинного законодавства є свідченням того, що він діяв недобросовісно та без належної обачності. Враховуючи, що невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством вимог є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків закріплених за платником податків у статтях 16 та 36 ПК України, апелянт наполягав, що відповідно до вимог пункту 123.2 статті 123 ПК України, діяння передбачені пунктом 123.1 статті 123 ПКУ, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25% від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Переконував, що за наслідками документальної перевірки дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ № UA805180/2019/012598, митницею було правомірно взято до уваги листи правоохоронних органів, оскільки інформація, зазначена у вказаних листах, свідчила про неповноту задекларованих позивачем відомостей щодо митної вартості увезеного товару (транспортного засобу) й знайшла своє підтвердження під час перевірки.

Враховуючи викладене, стверджував, що митний орган при проведенні документальної невиїзної перевірки визначенні суми податкового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій) та винесенні податкових повідомлень рішень діяла на підставі, в межах та у спосіб, передбачений законодавством.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пунктом 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на підставі наказу Сумської митниці Державної митної служби України від 09.02.2022 № 51 Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином України ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи митницею проведено документальну невиїзну перевірку (а. с. 103).

Сумською митницею направлено позивачу лист від 16.05.2024 № 7.24-2/19/10/2434 з повідомленням про проведення з 16.02.2022 по 17.02.2022 документальної невиїзної перевірки (а.с. 95).

За результатами проведеної документальної невиїзної перевірки було складено акт від 23.02.2022 № 17/22/7.24-19/ про результати документальної перевірки дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформлені товарів, митне оформлення яких здійснено за митною декларацією від 02.05.2019 № UА805180/2019/012598 (а.с. 72-77) (далі - акт перевірки від 23.02.2022).

Згідно з висновком акту перевірки від 23.02.2022 документальною невиїзною перевіркою встановлено порушення позивачем законодавства України з питань оподаткування платником податків:

1) частини 1 та частини 2 статті 51, пункту 2 частини 2 статті 52, частини 21 статті 58, частини 1 статті 257 та статті 368 Митного кодексу України, пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита за митною декларацією від 02.05.2019 № UА805180/2019/012598, наведеною у Додатку 2 до Акту перевірки, на загальну суму 3073,16 грн.

2) пункту 190.1 статті 190, пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції) за митною декларацією від 02.05.2019 №UА805180/2019/012598, наведеною у Додатку 2 до Акту перевірки, на загальну суму 6760,95 грн.

Сумська митниця, розглянувши 29.05.2024 заперечення позивача від 23.05.2024 № б/н до акту документальної невиїзної перевірки від 23.02.2022 №17/22/7.24-19/ визнала висновки акту від 23.02.2022 правомірними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства України (а. с. 78).

На підставі акту перевірки від 23.02.2022 контролюючим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- від 30.05.2024 № UA53, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів на суму 3841,45 грн, з яких 3073,16 грн - податкове зобов`язання, 768,29 грн - штрафні санкції (а. с. 109-110);

- від 30.05.2024 № UA54, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами на суму 8451,19 грн, з яких 6760,95 грн - податкове зобов`язання, 1690,24 грн - штрафні санкції (а. с. 111-112);

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення Сумської митниці № UА53 від 30.05.2024 у частині застосування до ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції у розмірі 460,97 грн та № UA54 від 30.05.2024 у частині застосування до ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції у розмірі 1014,14 грн, суд виходив з їх протиправності, оскільки контролюючим органом при застосуванні штрафу у розмірі 25% на підставі пункту 123.2 статті 123 ПК України не було доведено вини платника податків у формі умислу, а саме, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм Податкового кодексу України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

А відтак, за висновком суду, за умови не доведення наявності в діях позивача умислу, з урахуванням висновків акту перевірки та обставин справи, платник податків підлягав притягненню до відповідальності на підставі пункту 123.1 статті 123 ПК України із застосуванням штрафних санкцій за ставкою 10 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

При цьому, судом першої інстанції враховано, що на момент подання митної декларації 02.05.2019 нормами ПК України не було передбачено такого підвищеного виду відповідальності при застосуванні штрафної санкції, як наявність умислу в діях платника податків, не підтверджено і матеріалами справи порушення кримінального провадження відносно позивача в межах якого доведено та встановлено наявність умислу у його діянні у 2019 році під час здійснення митного оформлення транспортного засобу.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції, зазначивши, що не виявлення під час митного оформлення порушень законодавства, не може бути підставою для звільнення платника від сплати податків, якщо такі порушення були виявлені у подальшому, погодився з висновком митного органу про заниження позивачем митної вартості товару, що призвело до порушення частини 1 та частини 2 статті 51, пункту 2 частини 2 статті 52, частини 21 статті 58 частини 1 статті 257 та статті 368 Митного кодексу України, пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України та заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита та ПДВ за митною декларацією від 02.05.2019 № UA805180/2019/01259.

Твердження позивача про недотримання відповідачем при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень визначених статтею 102 ПК України строків, суд вважав помилковими.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення суду підлягає перегляду в частині задоволених позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.

Так, предметом апеляційного перегляду є податкові повідомлення-рішення Сумської митниці № UА53 від 30.05.2024 у частині застосування до ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції у розмірі 460,97 грн та № UA54 від 30.05.2024 у частині застосування до ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції у розмірі 1014,14 грн.

Позивачем не подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, а відтак, рішення суду першої інстанції в частині визнання правомірним податкового повідомлення-рішення № UА53 від 30.05.2024 щодо збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів на суму 3 380,48 грн, з яких 3073,16 грн податкове зобов`язання, 307,32 грн штрафні санкції та № UA54 від 30.05.2024 щодо збільшення суми грошового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами на суму 7 437,05 грн, з яких 6760,95 грн податкове зобов`язання, 676,1 грн - штрафні санкції не переглядається в апеляційному порядку.

Отже, правова оцінка судом апеляційної інстанції надається лише в частині застосування до позивача штрафних санкції у відповідності до пункту 123.2 статті 123 ПК України в розмірі 25 % у зв`язку із збільшенням основного розміру грошового зобов`язання.

А відтак, спірним є лише застосований відповідачем розмір штрафних санкцій.

Відповідно до підпункту 14.1.155. пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Кодексу).

Варто зазначити, що факт сплати митних платежів у меншому розмірі, ніж визначено законодавством, внаслідок зазначення у митній декларації недостовірних відомостей щодо даних про термін використання автомобіля в іноземній державі з дати першої реєстрації такого транспортного засобу, є підставою для донарахування недоплачених податкових зобов`язань (митних платежів).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту № 17/22/7.24.-19/ від 23.02.2022 (а.с. 27-38), при проведенні перевірки правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 02.05.2019 № UA805180/2019/012598, до митного оформлення декларантом надавались: інвойс від 07.02.2019 № 23836210 на суму 2318,00 дол. США; коносамент від 28.02.2019 № ZIMUORF0864199-01 (контейнер TCNU2502512), доставка з порту GA (США) до порту м. Одеса (Україна); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 08.01.2019 № НОМЕР_3 ; довіреність від 10.04.2019 № ННТ805780; платіжний документ (квитанція про сплату митних платежів від 08.04.2019 №0.0..1, платник: ОСОБА_1 , призначення платежу попередня оплата за митне оформлення автомобіля); інші документи, необхідні для митного оформлення. Перелік наданих документів позивачем під час митного оформлення відображено у митній декларації від 02.05.2019 №UA805180/2019/012598 (а.с. 102).

За митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 02.05.2019 №UA805180/2019/012598 здійснено митне оформлення товару Легковий автомобіль, що був у використанні - 1 шт. Марка FORD; модель FOCUS. Ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_1 . Календарний рік виготовлення 2016. Модельний рік виготовлення 2016. Тип кузова седан. Колір сірий. Тип двигуна бензиновий. Робочий об`єм циліндрів двигуна 2000 см3. Потужність двигуна 118 кВт. Відповідає екологічним нормам "ЄВРО-5". Кількість місць сидіння, включаючи місце водія 5. Призначений для перевезення пасажирів по дорогах загального користування. Наявні пошкодження, ознаки експлуатації зазначені в акті митного огляду.» (код згідно з УКТ ЗЕД).".

Митна вартість товару визначена декларантом/уповноваженою особою за основним методом, за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) на рівні 2318,00 дол. США (еквівалент 61410,16 грн) за курсом Національного банку України на дату подачі МД: 1 дол. США = 26,49273700 грн.

При цьому, як зазначено в акті перевірки, що при здійсненні аналізу електронних митних декларацій та інформації отриманої за листами Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 № 31-146 вих-21 та Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021, встановлено, що через АТ КБ "ПриватБанк" позивач здійснив сплату коштів за платіжним дорученням від 08.02.2019 (SW24J208O93649) у розмірі 1918,00 дол. США на рахунок IAA BUYER WIRES TWO WESTBROOK CORPORATE CENTER (10th floor, US, WESTCHESTER IL 60154) та від 11.02.2019 (SW24J307O24505) у розмірі 1560,00 дол. США на рахунок CARS WEST LLC ( НОМЕР_4 , WILD HORSE WAY, US, YUCAIPA, CA 92399).

Зазначені платежі були здійснені за товар (транспортний засіб), логістичні, консультативні, транспортні послуги по доставці транспортного засобу - Марка FORD. Модель: FOCUS. Номер кузова (VIN): НОМЕР_1 в контейнері TCNU2502512.

Таким чином перевіркою встановлено недекларування у повному обсязі вартості доставки транспортного засобу до кордону України (порт Одеса), яка фактично сплачена за платіжним дорученням від 11.02.2019 (SW24J307O24505) у розмірі 1560,00 дол. США, та яка не врахована декларантом при визначенні митної вартості товару.

При цьому, з огляду на те, що судом першої інстанції було встановлено, а позивачем не оскаржено в апеляційному порядку, що мав місце факт подання недостовірних відомостей щодо вартості транспортного засобу, в наслідок чого митні платежі сплачено не у повному обсязі, згідно з пунктом 54.4 статті 54, пунктом 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 ПК України контролюючий орган зобов`язаний був самостійно визначити суму грошових зобов`язань та донарахувати штрафні санкції.

В даному випадку підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стало не визначення більшого розміру митної вартості товару, а сплата митних платежів у меншому розмірі, ніж визначено законодавством.

Помилка у відношенні щодо вартості автомобіля встановлена під час перевірки митними органами України і наслідки її допущення усунуті в порядок та спосіб визначений Митним кодексом України і Податковим кодексом України.

Статтею 67 Конституції України, закріплено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

ПК України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що стаття 123 ПК України в редакції, яка діяла на час прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, визначає відповідальність у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення бюджетного відшкодування або виявлення фактів використання податкових пільг не за цільовим призначенням чи всупереч умовам чи цілям їх надання.

Так, відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Положеннями пункту 123.2 статті 123 ПК України визначено, що діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Підпунктом 109.1 статті 109 ПК України встановлено, що податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За змістом пункту 109.3. статті 109 ПК України у випадках, визначених пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.

Стаття 112 ПК України визначає загальні умови притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Зокрема, встановлено, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 112.1). Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності (пункт 112.2). У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків. Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством. Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи (пункт 112.7).

Також цієї нормою у пункті 112.8 визначено обставини, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а у статті 112-1 Податкового кодексу України - обставини, що пом`якшують відповідальність особи.

Обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує настання відповідальності у вигляді штрафу за пунктом 123.2 статті 123 України є доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо нарахування та/або утримання, та/або сплати (перерахування) в повному обсязі суми грошового зобов`язання.

Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 ПК України.

Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина (у визначених Податковим кодексом України випадках) в податкових правопорушеннях нерозривно пов`язана з встановленням умислу. У противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру. Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких Податкового кодексу України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

При цьому обов`язок доведення вини покладено саме на контролюючий орган і без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого умовою є наявність вини.

У постанові від 08 грудня 2022 року по справі № 520/9294/21 Верховним Судом сформовано правовий підхід щодо застосування положень ПК України, якими визначено вину як об`єктивну сторону податкових правопорушень, зауваживши на тому, що для встановлення наявності вини платника контролюючому органу необхідно довести не наявність відповідного ставлення платника податків до своїх протиправних дій/бездіяльності (усвідомлення своїх дій, розуміння наслідків тощо), а саме - що платник податків вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Виходячи з сформованого Верховним Судом у постанові від 08 грудня 2022 року по справі № 520/9294/21 саме можливість особи дотримуватися правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи, у вчинені податкового правопорушення

У випадку встановлення контролюючим органом під час проведення перевірки на підставі сукупності відповідних даних податкової інформації обставин, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог податкового законодавства, контролюючий орган не позбавлений можливості констатувати в діяннях платника податків вини в умисній формі. Такі обставини з відповідним обґрунтуванням висновків про умисність діяння в обов`язковому порядку мають бути зазначені в акті перевірки, який за усталеною позицією Верховного Суду є носієм доказової інформації щодо виявленого порушення.

Відсутність в акті перевірки інформації, яка характеризує таку ознаку виявленого діяння як умисність, вказує на необґрунтованість прийняття в подальшому податкового повідомлення-рішення на підставі пункту 123.2 статті 123 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.10.2023 у справі № 520/14773/21, від 16.11.2023 у справі № 160/24147/21, від 23.01.2024 у справі №160/17160/21, від 23.09.2024 у справі № 520/10963/21.

Підставами для висновків під час проведення перевірок є наявні визначені статтею 83 Податкового кодексу України матеріали, зокрема це може бути документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи; мультимедійна інформація (фото, відео - звукозапис), отримана (виготовлена) контролюючими органами.

Водночас, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено у суді апеляційної інстанції, висновки податкового органу про вчинення позивачем умисно податкового правопорушення, передбаченого пунктом 123.2 статті 123 ПК України, ґрунтуються виключно на виявленому факті невірного відображення позивачем у митній декларації 02.05.2019 заявленої митної вартості автомобіля.

При цьому, матеріали справи, зокрема, акт перевірки від 23.02.2022 №17/22/7.24-19/ та оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не містять мотивів встановлення в діях платника податку умислу, а лише наявний висновок про накладення стягнення на підставі пункту 123.2 статті 123 ПК України.

Під час судового розгляду справи відповідачем також не доведено про наявність такого умислу.

Тобто, відповідачем жодним чином не обґрунтовано застосування до платника податку положень саме пункту 123.2 статті 123 ПК України, положення якого передбачають накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання.

З огляду на вказане, наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про беззаперечність вини позивача в умисному вчиненні діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми штрафних санкцій на рівні 25 %, оскільки базуються лише на припущеннях.

Слід зауважити, що відповідач окрім висловлення загальних тверджень та незгоди з врахуванням судом вищевказаних документів та обставин, на які покликається позивач, не довів суду апеляційної інстанції, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків, діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Колегія суддів наголошує, що відсутність в акті перевірки інформації, яка характеризує таку ознаку виявленого діяння як умисність, вказує на необґрунтованість прийняття в подальшому податкового повідомлення-рішення на підставі пункту 123.2 статті 123 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.10.2023 у справі № 520/14773/21, від 16.11.2023 у справі № 160/24147/21, від 23.01.2024 у справі №160/17160/21, від 23.09.2024 у справі № 520/10963/21.

У постановах від 16.03.2023 у справі № 600/747/22-а, від 03.08.2023 у справі № 520/22505/21, від 22.08.2023 у справі № 520/18519/21, від 05.10.2023 у справі № 520/14773/21 Верховний Суд сформулював висновки, які дають можливість розмежувати обставини, які утворюють склад правопорушення, за яке платник податків може бути притягнутий до відповідальності на підставі пунктів 124.1, 124.2 або 124.3 статті 124 ПК України.

Колегія суддів вважає вказані висновки застосовними і при притягненні до відповідальності на підставі пунктів пункту 123.1 статті 123 ПК України.

Так, відповідальність, передбачена пунктом 123.1 статті 123 ПК України, не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності). Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Колегія суддів вважає, що за умови не доведення наявності в діях позивача умислу, з урахуванням висновків акта перевірки та обставин справи, платник податків підлягав притягненню до відповідальності на підставі пункту 123.1 статті 123 ПК України.

Колегія суддів також вважає прийнятним посилання суду першої інстанції на те, що на час виникнення спірних правовідносин та невірного відображення позивачем у митній декларації 02.05.2019 заявленої митної вартості автомобіля, нормами ПК України не було передбачено такого підвищеного виду відповідальності при застосуванні штрафної санкції, як наявність умислу в діях платника податків. Матеріалами справи не також не містять відомостей про те, що відносно позивача було порушено кримінальне провадження та в межах якого доведено та встановлено наявність умислу в його діянні у 2019 році під час здійснення митного оформлення транспортного засобу.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в частині застосування до позивача пункту 123.2 статті 123 ПК України, що в свою чергу зумовлює протиправне визначення відсоткового значення нарахованого штрафу 25%, замість належного 10% штрафу від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, як передбачено пункт 123.1 статті 123 ПК України.

За встановлених у цій справі обставин відсутні перешкоди для скасування податкових повідомлень-рішень лише в частині суми необґрунтовано застосованого штрафу, оскільки це пов`язано із застосуванням помилкової ставки штрафу внаслідок безпідставної кваліфікації діяння як умисного. За відсутності цієї кваліфікуючої ознаки діяння позивача утворює склад правопорушення, за яке відповідальність наступає на підставі пункту 123.1 статті 123 ПК України у вигляді штрафу в розмірі 10 відсотків.

Враховуючи те, що різниця між штрафними санкціями, нарахованими контролюючим органом оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, та штрафними санкціями, які мають бути застосовані до позивача складає 15% штрафних санкцій, колегія суддів підтверджує висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення № UА53 від 30.05.2024 у частині застосування штрафної (фінансової) санкції в розмірі 460,97 грн та № UA54 від 30.05.2024 у частині застосування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 1014,14 грн.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч.4 ст. 241 ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Сумської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 по справі № 480/7358/24 в частині задоволення позовних вимог - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.М. Макаренко О.А. Спаскін