Справа № 520/32001/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 р. Справа № 520/32001/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Калиновського В.А. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.12.2024 (головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В.) по справі № 520/32001/24

за позовом Головного управління ДПС у Харківській області

до ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Харківській області (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило:

- стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 суму податкового боргу в загальному розмірі 192 021,83 грн.

В обґрунтування позову зазначило, що відповідач має податковий борг у розмірі 192 021,83 грн. за несплаченими податковими зобов`язаннями з ПДФО, військового збору та штрафів, який у добровільному порядку не сплачений, а тому наявні правові підстави для його стягнення у судовому порядку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.12.2024 позов задоволено.

ОСОБА_1 (далі - відповідач), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просила його скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, який не повідомлений про дату, час та місце її розгляду, що свідчить про порушення норм процесуального права та є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Також, вказує, що суд першої інстанції не перевірив належним чином доводи позовної заяви, не з`ясував на якій системі оподаткування перебувала відповідач, не з`ясував підстави нарахування податкового боргу, не врахував, що податковим органом під час проведення камеральної перевірки безпідставно не взято до уваги податкові накладні з реалізації та закупівлі товару, що призвело до помилкового нарахування заборгованості з доходу без врахування витрат.

Звертає увагу на розбіжності у сумі податкового боргу з основного зобов`язання, зазначеній у тексті судового рішення 192 021,83 грн та у позовній заяві - 141 478,83 грн.

Зауважує, що податковий борг мав бути списаний податковим органом як безнадійний з огляду на закінчення строків давності, встановлених п. 102.4 ст. 102 ПК України на його стягнення.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідачем подано відповідь на відзив, в якому просить залишити відзив без розгляду . Зазначає, що апелянт вважає необ`єктивними висновки проведеної перевірки. Оскільки апелянт перебувала за межами країни вона позбавлена була можливості отримати акт перевірки, не була обізнана про порушення , зазначені в ньому , що унеможливило надати відповдіні заперечення ьта докази на спростування позиції ГУ ДПС.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є платником податків, перебуває на обліку у ГУ ДПС у Харківській області, з 19.03.2009 до 09.07.2021 була зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

09.04.2024 ГУ ДПС у Харківській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № 0, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 156 357,72 грн (з них: основне зобов`язання 132 058,05 грн, штрафні санкції 24 299,67 грн);

- № 0, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в загальному розмірі 13 029,82 грн (з них: основне зобов`язання 11 004,84 грн, штрафні санкції 2 024,98 грн);

- № 0, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції в розмірі 1 020,00 грн (а.с. 13, 18, 23).

Вказані податкові повідомлення-рішення направлені ГУ ДПС у Харківській області за адресою проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , проте поштове відправлення повернуто відправнику у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с. 25-26).

Доказів оскарження податкових повідомлень-рішень матеріали справи не містять.

Крім того, за податковими повідомленнями-рішеннями № 0 та № 0, ГУ ДПС нараховано ОСОБА_1 пеню в розмірі 21 414,23 грн та 1 784,52 грн відповідно, що вбачається з розрахунків пені (а.с. 15-17, 20-22).

На виконання вимог ст. 59 ПК України, контролюючим органом сформовано податкову вимогу від 07.11.2018 № 125627-17 про необхідність ОСОБА_1 сплати податкового боргу в сумі 3 268,80 грн, яка направлена боржнику за її податковою адресою: АДРЕСА_1 та повернута із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 54).

За твердженням позивача, ОСОБА_1 частково сплачено заборгованість за податковими повідомленнями-рішеннями: № 0 - в сумі 14,66 грн; № 0 - в сумі 1 569,80 грн.

З моменту виникнення податкового боргу по теперішній час борг не переривався, що підтверджується довідкою ГУ ДПС у Харківській області від 06.11.2024 та копіями ІКПП ІКС «Податковий блок».

У зв`язку з несплатою відповідачем у добровільному порядку узгоджених сум грошових зобов`язань в розмірі 192 021,83 грн, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має податковий борг, який в добровільному порядку не сплачено, позивачем дотримано процедуру його стягнення, що є підставою для задоволення позову.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо доводів апеляційної скарги про розгляд судом першої інстанції справи за відсутності відповідача, який не був повідомлений про дату та час її розгляду.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 відкрито спрощене провадження у справі та 25.12.2024 справа розглянута судом в письмовому провадженні без виклику сторін.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження від 25.11.2024 направлена судом першої інстанції на поштову адресу ОСОБА_1 , проте поштове відправлення повернулось з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 67).

Згідно з ч. 6 ст. 251 КАС України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Колегія суддів зазначає, що повернення рекомендованого листа з відміткою «за закінченням терміну зберігання», не є свідченням вручення судового рішення. Ця відмітка не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідний рекомендований лист.

Отже, така відмітка не дає суду обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення сторони у судовій справі, зокрема не визначає чи адресат відмовився від отримання судового повідомлення, чи адресат відсутній, чи особу, якій адресовано судове рішення, не виявлено за місцем проживання.

Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 10.02.2022 у справі № 540/1540/20, від 22.08.2024 у справі № 560/21175/23.

Відтак, колегія суддів вважає, що повернення поштового відправлення, яким відповідачу направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не може свідчити про обізнаність відповідача щодо порушення відносно нього розгляду справи.

Натомість, суд першої інстанції неправильно надав оцінку доказам, в підтвердження повідомлення відповідача про розгляд справи та помилково дійшов висновку, що поштове відправлення повернулось з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке є підставою для обов`язкового скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, оскільки справу розглянуто адміністративним судом за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, враховуючи, що учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Щодо суті позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, відповідальність за порушення податкового законодавства, функції та правові основи діяльності контролюючих органів та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику врегульовані Податковим Кодексом України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до п. 56.18. статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу.

Стягненню несплачених у зазначені вище строки грошових зобов`язань передує певна процедура, визначена Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3 статті 59 ПК України).

Відповідно до п. 59.3 ст. 59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Приписами п. 59.5 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Зміст вказаних правових норм свідчить, що законодавець встановлює певні процедури, яких має дотриматись контролюючий орган до звернення до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу - направлення платнику податків податкового повідомлення-рішення (у випадку донарахування податкового зобов`язання контролюючим органом), узгодження суми податкового зобов`язання; направлення податкових вимог.

При цьому, момент узгодження суми податкового зобов`язання законодавець пов`язує або з подачею податкової декларації, або з отриманням платником податків податкового повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобов`язання, за винятком випадків оскарження такого податкового повідомлення-рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що податковий борг ОСОБА_1 виник, зокрема, на підставі податкових повідомлень-рішень від 09.04.2024 № 0, № 0, № 0, складених на підставі акт первірки № 5457/20-40-24-10-07/ від 16.02.2024.

Наведені вище податкові повідомлення-рішення направлені ГУ ДПС у Харківській області за адресою проживання відповідача: АДРЕСА_1 , проте 10.05.2024 поштове відправлення повернуто відправнику у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Доказів оскарження податкових повідомлень-рішень як протягом 60 календарних днів, що настають за днем його отримання, так і на час розгляду справи в апеляційному суді, матеріали справи не містять і судом таких не встановлено.

Таким чином, податкові зобов`язання за такими податковими повідомленнями-рішеннями набули статусу узгоджених.

Відповідно до пп. 14.1.162 п.14.1 ст.14 ПК України пеня сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно п. 129.1 ст. 129 ПК України, нарахування пені розпочинається:

при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до пп. 39.5.4 п. 39.5 ст. 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань (пп. 129.3.1 п.129.3 ст. 129 ПК України).

Судом встановлено, що пеня у загальному розмірі 23 198,75 грн розрахована податковим органом у зв`язку з несвоєчасною сплатою грошових зобов`язань по податковим повідомленням-рішенням № 0 та № 0.

Враховуючи, що відповідачем не сплачено в повному обсязі визначені податковим органом грошові зобов`язання в добровільному порядку, останні набули статусу податкового боргу.

Доводи скаржника про те, що податковим органом безпідставно нараховано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, оскільки під час камеральної перевірки не взято до уваги податкові накладні з реалізації та закупівлі товару колегія суддів відхиляє, оскільки вказане свідчить про незгоду ОСОБА_1 із податковими повідомленнями-рішеннями, які не є предметом спору у цій справі.

В свою чергу, у межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань. Оцінка податкового правопорушення, встановленого, зокрема, за результатами податкової перевірки відповідача, на підставі якої контролюючим органом прийнятий акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту індивідуальної дії, зокрема податкового повідомлення-рішення.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08.08.2024 у справі № 440/18128/21.

Також, судом встановлено, що 07.11.2018 податковим органом сформовано податкову вимогу про необхідність ОСОБА_1 сплатити податковий борг в сумі 3 268,80 грн, яка направлена боржнику за його податковою адресою: АДРЕСА_1 та повернута із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Доказів оскарження податкової вимоги судом не встановлено, отже вимога є чинною, з дати її винесення податковий борг відповідачем в повному обсязі не погашався та не переривався, що підтверджується інтегрованими картками.

Таким чином, оскільки податковим органом підтверджено обставини безперервності податкового боргу у відповідача впродовж періоду часу з виникнення податкового боргу, стосовно суми якого направлялась податкова вимога до звернення до суду з даним позовом, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем дотримано вимоги податкового законодавства щодо процедури, яка передує зверненню до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу, а саме: з метою погашення податкового боргу контролюючим органом сформовано податкову вимогу, проте зазначені заходи не призвели до задовільного результату - сума боргу відповідачем погашена не була, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем дотримано вимоги податкового законодавства щодо процедури, яка передує зверненню до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу.

Доводи апелянта, що податковий борг є безнадійним через закінчення строків давності встановлених ст. 102 ПК України, а тому підлягав списанню колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до п. 102.4 ст. 102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість у ОСОБА_1 виникла у червні 2024 р., з позовом про стягнення цієї заборгованості податковий орган звернувся у листопаді 2024 р., тобто в межах 1095 днів, передбачених ст. 102 ПК України.

Згідно з п. 41.2 ст. 41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (пп. 20.1.34 п. 20.1. ст. 20 ПК України).

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

За приписами пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Судом апеляційної інстанції встановлено та не спростовується відповідачем, що станом на час звернення контролюючого органу до суду та прийняття судового рішення за нею рахувався податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, військового збору, штрафів та пені у загальному розмірі 192 021,83 грн.

Доказів погашення суми боргу матеріали справи не містять та відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Головного управління ДПС у Харківській області.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що є підставою обов`язкового скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, колегія суддів, відповідно до п.3 ч.3 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову ГУ ДПС у Харківській області.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.12.2024 по справі № 520/32001/24 - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов Головного управління ДПС у Харківській області - задовольнити.

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) суму податкового боргу в загальному розмірі 192 021,83 грн (сто дев`яносто дві тисячі двадцять одна гривня 83 копійки).

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді В.А. Калиновський А.О. Бегунц