Справа № 560/8053/25
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/8053/25
РІШЕННЯ

іменем України

20 жовтня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник малолітньої, матір ОСОБА_1 , частки недоотриманої вартості речового майна у зв`язку із загибеллю (смертю) ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_3 , у розмірі 6738,04 грн.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити недоотриману вартість речового майна членам сім`ї, загиблого військовослужбовця, дружині ОСОБА_1 в розмірі 6738,04 грн, (шість тисяч сімсот тридцять вісім гривень 04 коп.) та малолітній доньці ОСОБА_2 , в розмірі 6738,04 грн (шість тисяч сімсот тридцять вісім гривень 04 коп.).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є дружиною загиблого ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Маріуполь Донецької області військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, сержанта ОСОБА_3 , командира міномета 1-го вогневого розрахунку мінометного взводу 2-ої роти оперативного призначення НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення окремого загону спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Представником позивича адвокатський запит, в якому представник просила нарахувати та виплатити повний розмір вартості речового майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дочці загиблого військовослужбовця) в рівних частках з урахуванням раніше виплачених сум, оскільки заяви на виплату часток іншим членам родини не надходили. Військова частина НОМЕР_1 у відповідь підтвердила, що іншими членами сім`ї (матір`ю ОСОБА_4 , батьком ОСОБА_5 , сином ОСОБА_6 ) і повідомила, що вищезазначеними особами відмова (оригінал, завірений нотаріусом) від виплат грошової компенсації за неотримане речове майно загиблого ОСОБА_3 не надавалась, відтак у військової частини НОМЕР_1 немає підстав для виплати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 часток інших членів сім`ї.

Зважаючи на те, що протягом трьох років з дати загибелі сержанта ОСОБА_3 інші члени сім`ї мали право звернутись до військової частини НОМЕР_1 з заявами на виплату своїх часток, ОСОБА_1 не зверталась до суду, однак, з огляду на те, що 26 березня 2025 року сплив строк звернення за такою виплатою, а інші члени сім`ї загиблого не скористались своїм правом на отримання належних їм часток, позивач вважає порушеним її право та право та ОСОБА_2 на виплату повної вартості неотриманого речового майна. У зв`язку із наведеним позивач звертається з цим позовом до суду.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 14.05.2025 суд залишив адміністративний позов без руху. Надав позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання доказів сплати 2422,40 грн судового збору за платіжними реквізитами Хмельницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 16.05.2025 суд продовжив розгляд справи №560/8053/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

З 12.08.2025 по 12.09.2025 та з 29.09.2025 по 17.10.2025 включно суддя Блонський В.К. перебував у відпустці.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що Порядком не передбачено, що у разі смерті особи, яка має право на отримання частки у грошовому забезпеченні, належна померлому частка перерозподіляється поміж інших членів сім`ї. Таким чином, бездіяльність відповідача не може настати, оскільки відсутній встановлений законодавством обов`язок військової частини щодо перерозподілу частки, за отриманням якої члени сім`ї не звернулись протягом трьох років. Крім того, ані позивач, ані її донька не звертались до військової частини із заявами про виплату грошової компенсації. Подання представником позивача адвокатських запитів не може вважатись поданням таких заяв через правову природу адвокатського запиту. А отже, відповідач не вчиняв щодо позивача також і будь-яких дій та не приймав рішень. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Сержант ОСОБА_3 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді командира міномета 1-го вогневого розрахунку мінометного взводу 2-ї роти оперативного призначення 2-го батальйону оперативного призначення окремого загону спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_3 », до дати своєї загибелі, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15 вересня 2022 року, після отримання копії свідоцтва про смерть сержанта ОСОБА_3 , відповідач видав наказ (по стройовій частині) №224мтд, яким припинив (розірвав) контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключив зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення сержанта ОСОБА_3 у зв`язку із ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання бойового завдання в місті Маріуполь Донецької області.

Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» від 25.04.2023 року № 476, дружині загиблого ( ОСОБА_3 ) ОСОБА_1 була виплачена компенсація за неотримане речове майно у сумі 4492,03 грн. (чотири тисячі чотириста дев`яносто дві гривні 03 копійки).

Відповідно наказу командира військової частини «Про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» від 24.05.2023 року № 578, неповнолітній донці загиблого ( ОСОБА_3 ) ОСОБА_2 на розрахунковий рахунок матері ОСОБА_1 відповідно до заяв, була виплачена компенсація за неотримане речове майно у сумі 4492,03 грн (чотири тисячі чотириста дев`яносто дві гривні 03 копійки).

Інші члени сім`ї загиблого ОСОБА_3 , а саме: син ОСОБА_6 , мати ОСОБА_4 , батько ОСОБА_5 не подавали заяви на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.

На адвокатський запит № 42 від 15.01.2025 року, яким представник позивача просила нарахувати та виплатити повний розмір вартості речового майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках з урахуванням раніше виплачених сум, оскільки заяви на виплату часток іншим членам родини не надходили, Військова частина НОМЕР_1 листом № 40/57/12-1586 від 27.01.2025 не надала відповіді по суті порушеного питання, тому представник позивача звернулась з повторним адвокатським запитом.

В адвокатському запиті від 30.10.2025 представник позивача просила надати інформацію, та підтверджуючі документи, відповідно до ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»:

- про розгляд по суті заяви ОСОБА_1 від 15.01.2025 року, щодо виплати грошової компенсації за не використані дні відпусток членам сімей військовослужбовців визначених Порядком № 37 від 16.01.2024 року та надання підтверджуючих документів про виплату (платіжна інструкція, виписка банку тощо);

- про виплату компенсації повної вартості речового майна в розмірі 22460,14 грн. (за мінусом раніше виплачених сум) відповідно до довідки №50 від 16.02.2023 року про вартість речового майна та надання підтверджуючих документів про виплату (платіжна інструкція, виписка банку тощо);

- про причини та обставини, які зумовлюють не виплату залишеної частки від одноразової грошової допомоги, окрім факту наявності ще одного члена сім`ї в особовій справі загиблого сержанта ОСОБА_3 .

У разі відмови у виплаті грошової компенсації за не використані дні відпусток, компенсації повної вартості речового майна в розмірі 22460,14 грн (за мінусом раніше виплачених сум), та частки від одноразової грошової допомоги надати обґрунтовану відповідь з посиланням на чинні норми Законодавства України.

На адвокатський запит № 93 від 30.01.2025 року військова частина НОМЕР_1 підтвердила, що іншими членами сім`ї (матір`ю ОСОБА_4 , батьком ОСОБА_5 , сином ОСОБА_6 ) і повідомила, що вищезазначеними особами відмова (оригінал, завірений нотаріусом) від виплат грошової компенсації за неотримане речове майно загиблого ОСОБА_3 не надавалась, відтак у військової частини НОМЕР_1 немає підстав для виплати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 часток інших членів сім`ї.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати їй та ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник малолітньої, матір ОСОБА_1 , частки недоотриманої вартості речового майна у зв`язку із загибеллю (смертю) ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_3 , у розмірі 6738,04 грн, протиправною, звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 9 цього Закону встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч.1 ст.9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються, зокрема, відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок затверджений постановою КМУ №178 від 16.03.2016 року.

Відповідно до п.1 Порядку він визначає механізм виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Пунктом 3 Порядку №178 встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.

Згідно з п.4 Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Пунктом 5 Порядку визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої, зокрема, Адміністрацією Держприкордонслужби, станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до пункту 6 Порядку у разі загибелі (смерті) військовослужбовця грошова компенсація виплачується рівними частками членам його сім`ї та утриманцям. Члени сім`ї та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця подають за місцем його військової служби заяву про отримання грошової компенсації. Грошова компенсація членам сім`ї та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця виплачується у разі, коли заява надійшла протягом трьох років з дня загибелі (смерті) або з дня набрання законної сили рішенням суду про оголошення його померлим. Члени сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Проаналізувавши зміст норм Порядку №178, суд зазначає, що останній не містить положень про те, що у разі смерті особи, яка має право на отримання частки у грошовому забезпеченні, належна померлому частка перерозподіляється між іншими членами сім`ї.

З матеріалів справи видно, що батько загиблого військовослужбовця, ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Так, згідно з нормою статті 1216 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22.03.2023 року по справі №463/6829/21-ц.

Таким чином, право на частку грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, яку за життя мав батько загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 , переходить його спадкоємцям.

Однак, документів, які б підтверджували, що позивач або її дочка, є спадкоємцями ОСОБА_5 позивач відповідачу не надавала.

Також суд також звертає увагу, що Порядок №178 не містить норм щодо обов`язку військової частини автоматично здійснити перерозподіл часток осіб, які мали право на таку грошову компенсацію та не реалізували його протягом трьох років.

Більше того, такий обов`язок не передабчений жодним іншим нормативно-правовим актом, який регулює відносини щодо виплати членам сім`ї неодержаних військовослужбовцями за життя грошових коштів.

З наведеного суд дійшов висновку, що за відсутності правового регулювання та встановленого законодавством обов`язку щодо перерозподілу часток осіб, які мали право на таку грошову компенсацію та не реалізували його протягом трьох років, не можна вважати протиправною бездіяльність відповідача, оскільки зазначене виходить за межі повноважень останнього.

Щодо інших членів сім`ї, які мали право на отримання належної їм частки грошової компенсації, а саме сина загиблого ОСОБА_6 , 2007 р.н. та матері загиблого ОСОБА_4 , 1963 р.н. необхідно зазначити, що той факт, що вони не подали протягом 3 років відповідну заяву про отримання грошової компенсації не означає, що вони автоматично втратили таке право. А тому військова частина не може на власний розпоряджатися їх правом на отримання вказаної грошової компенсації.

Крім того, суд звертає увагу, що стаття 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає професійні права адвокатів, де під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: 1) звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); 2) представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами; 3) ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом; 4) складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку; 5) доповідати клопотання та скарги на прийомі в посадових і службових осіб та відповідно до закону одержувати від них письмові мотивовані відповіді на ці клопотання і скарги; 6) бути присутнім під час розгляду своїх клопотань і скарг на засіданнях колегіальних органів та давати пояснення щодо суті клопотань і скарг; 7) збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою; 8) застосовувати технічні засоби, у тому числі для копіювання матеріалів справи, в якій адвокат здійснює захист, представництво або надає інші види правової допомоги, фіксувати процесуальні дії, в яких він бере участь, а також хід судового засідання в порядку, передбаченому законом; 9) посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів; 10) одержувати письмові висновки фахівців, експертів з питань, що потребують спеціальних знань; 11) користуватися іншими правами, передбаченими цим Законом та іншими законами.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Таким чином, зважаючи на вищезазначені положення статей Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» мета адвокатського запиту - отримання інформації, яка потрібна адвокату для надання правової допомоги клієнту в рамках договору.

Запит може стосуватися отримання конфіденційної або публічної інформації, яка є важливою для захисту інтересів клієнта, а не для його фінансових вимог.

Питання, які стосуються вимоги щодо нарахування та виплати грошових коштів вирішуються іншими правовими засобами, зокрема, через подання заяви від імені клієнта тощо.

Так, в пункті 6 Порядку №178 чітко зазначено, що члени сім`ї та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця подають за місцем його військової служби заяву про отримання грошової компенсації.

Натомість, в матеріалах справи немає доказів, що позивач та її донька зверталися із заявами до військової частини про виплату грошової компенсації після настання обставин, з якими вони пов`язують своє право на отримання часток осіб, які не реалізували своє право на отримання компенсації протягом трьох років.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про відсутність протиправної бездіяльності з боку відповідача, що є правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 )

Головуючий суддя В.К. Блонський