Справа № 382/1964/25
Суддя: Кисіль О. А.
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 382/1964/25
Провадження 2-а/382/20/25
У Х В А Л А

Іменем України

22 жовтня 2025 року Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Кисіль О. А.

за участю секретаря Заряда А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: лейтинант поліції інспектор ВП №2 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області Ковальов Віктор Вікторович про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: лейтинант поліції інспектор ВП №2 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області Ковальов Віктор Вікторович про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 26 серпня 2025 року засобами поштового зв`язку позивачем було отримано постанову Яготинського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з примусового виконання постанови ЕНА №5076877 від 26.06.2025 про стягнення із ОСОБА_1 на користь держави 6800 грн. штрафу.

Оскільки постанови ЕНА №5076877 позивач по справі не отримував, останній звернувся за наданням правничої допомоги.

Так, адвокатом з Автоматизованої системи виконавчих проваджень 27 серпня 2025 року було вилучено копію даної постанови ЕНА №5076877.

До цього часу вказаної постанови позивач не отримував.

Як вбачається з постанови складеної інспектора відділення поліції №2 (м. Яготин) Бориспільського районного управління поліції ГУ НП в Київській області, лейтенанта поліції Ковальова Валентина Вікторовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5076877, щодо ОСОБА_1 , оскільки він керував мотоциклом АЛЬФА, н.з. НОМЕР_1 , при цьому не мав права керування транспортним засобом відповідної категорії, не мав мотошолома, та не мав тех. паспорта, чим порушив п. 2.1.а, об`єднано згідно ст. 36 ч.2 чим порушив п. 2.1.а ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 126 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді 3400 грн.

Проте, для таких висновків у особи, яка винесла постанову, не було жодних підстав.

Так, постанова не відображає дійсних обставин справи, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом працівниками поліції належними докази доведено не було.

Відтак, при розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивач є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, тож посадовою особою не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи.

Враховуючи вищевикладене просить визнати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 5076877 від 26.06.2025 року винесену відносно ОСОБА_1 щодо вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити. Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою судді від 12.09.2025 року визначено адміністративне судочинство по даній справі здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті проводити у судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачеві запропоновано надати відзив на позовну заяву.

18.09.2025 року від представника відповідача адвоката Чубинського Владислава Сергійовича через підсистему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву з котрого вбачається, що Головне управління Національної поліції в Київській області проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечує в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до постанови серії ЕНА № 5076877 від 26 червня 2025 року про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено штраф в розмірі 3400 грн.

Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1 26 червня 2025 року керуючи транспортним засобом, мотоцикл Альфа, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом, реєстраційного документу транспортного засобу та не користувався мотошоломом, чим порушив п. 2.1.А, п. 2.1Б, п. 2.3.Г ПДР України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" безпосередньо встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до положень п. 2.1А ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до положень п. 2.1Б ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством

Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

При цьому ч. 2 ст. 36 КУпАП перебачено, що у випадку вчинення особою кількох адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтями 10, 11 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Згідно із статтею 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевірку документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно із частиною другою статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частинами першою статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1,2 ст. 126 та ч. 5 ст. 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Отже, розглядаючи справу та приймаючи оскаржувану постанову без складання протоколу на місці вчинення такого правопорушення, інспектор поліції діяв відповідно до чинних положень КУпАП.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, приймаючи до уваги те, що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, слід дійти висновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого чч. 1, 2 ст. 126, ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Процедура розгляду справи була дотримана: роз`яснено права, повідомлено зміст правопорушення, оголошено рішення.

Невизнання ОСОБА_1 вини у вчиненому правопорушенні, слід розцінювати як спосіб уникнення ним адміністративної відповідальності при накладенні адміністративного стягнення.

Враховуючи викладене вище, вважаємо, що підстави котрі б вказували на те, що інспектором при розгляді справи про адміністративне правопорушення допущені порушення, які б ставили під сумнів законність оскаржуваної постанови відсутні.

За таких обставин вважаємо, що позов ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, оскільки встановлено, що дії інспектора при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Щодо направлення відзиву третій особі.

Згідно з ч. 4 ст. 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Крім того, за змістом п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України, відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

У відповідності до п. 7 вказаної статті КАС України, суб`єкт владних повноважень орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Як закріплено у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Як встановлено у ч. 2 ст. 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, інспектор як посадова особа і працівник органу Національної поліції при розгляді справи і накладенні адміністративного стягнення діє не самостійно, а від імені органу Національної поліції.

Отже, у випадку, коли інспектор поліції як посадова особа і працівник органу Національної поліції помилково зазначений третьою особою у позовній заяві, орган поліції від імені котрого винесене оскаржувана постанова не повинна подавати окремий відзив від імені інспектора поліції. Достатньо, щоб основна юридична особа (як належний відповідач) подала відзив на позовну заяву, виклавши свою позицію по суті спору.

Отже, направлення копії відзиву на позовну заяву окремо на адресу структурного підрозділу буде зайвою та юридично необґрунтованою дією, оскільки цей підрозділ не має процесуальної самостійності. Достатньо направити відзив на адресу суду та іншим учасникам справи, які є сторонами процесу.

З огляду на зазначене просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду відзив, також направив до суду диск запису що стосується даної справи.

Перевіривши матеріали даної справи, а також враховуючи вказане клопотання в позові щодо поновлення строку звернення до суду, суд дійшов наступних висновків.

Так, позивач вказує в позові про отримання 26 серпня 2025 року засобами поштового зв`язку позивачем було отримано постанову Яготинського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) з примусового виконання постанови ЕНА №5076877 від 26.06.2025 про стягнення із ОСОБА_1 на користь держави 6800 грн. штрафу.

Оскільки постанови ЕНА №5076877 позивач по справі не отримував, останній звернувся за наданням правничої допомоги.

Так, адвокатом з Автоматизованої системи виконавчих проваджень 27 серпня 2025 року було вилучено копію даної постанови ЕНА №5076877.

Проте, як вбачається з доданого відео відповідачем, позивачу було відомо про наявність даної постанови та він відмовився від її отримання та відповідного підпису.

Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

При цьому слід враховувати, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення Європейського суду з прав людини від 21.02.1986 справа «Стаббігс та інші проти Великобританії»).

Водночас, як вже зазначалось судом вище, позивач вважає поважною причиною пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки він не отримав постанови про адміністративне правопорушення, проте як вбачається з відео доданого відповідачем не не виявив бажання отримувати дану постанову, та також відмовився від підпису.

При цьому позивач не надав будь-яких інших доказів поважності пропуску вказаного строку, тому дані обставини не можуть розглядатися судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Суд наголошує, що інститут строків в адміністративному процесі покликаний дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин та сприяти досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулювати учасників адміністративного процесу добросовісно користуватися своїми правами та виконувати обов`язки.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.03.2018 в адміністративній справі № 809/1087/17, 22.11.2018 в адміністративній справі № 815/91/18 та 13.03.2019 в адміністративній справі № 820/3170/16.

Таким чином твердження позивача про те, що строк звернення до адміністративного суду ним пропущено з поважним причин, суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Беручи до уваги ту обставину, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали йому звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а судом з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.

Враховуючи викладене, та керуючись статтями 122, 123, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Залишити справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: лейтинант поліції інспектор ВП №2 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області Ковальов Віктор Вікторович про скасування постанови про адміністративне правопорушення, без розгляду, в зв`язку з пропущеням строків звернення до суду з адміністративним позовом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Кисіль О.А.