Справа № 440/12868/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 р. Справа № 440/12868/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Калиновського В.А. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 року (ухвалене суддею Довгопол М.В.) в справі № 440/12868/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи, який дає право на пенсію за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи з 01.02.1990 р. по 28.07.2003 р. (13 років 05 місяців 28 днів) кабельник-спаювальник 5 розряду Полтавської філії АТ «Укртелеком»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах (незалежно від віку) відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 р. задоволено адміністративний позов, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 05.07.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, який дає право на пенсію відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди роботи з 01.02.1990 р. по 28.07.2003 р. та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.06.2024 р. про призначення пенсії відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про пенсійне забезпечення", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 27.06.2024 р. звернувся до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До заяви про призначення пенсії позивачем додано, зокрема: копію паспорта КН315900, копію довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 р., копії довідок, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або вислугу років, установлені для окремих категорій працівників.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області за результатами розгляду заяви позивача за принципом екстериторіальності прийнято рішення від 05.07.2024 р. про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до п. 2 ч .2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з огляду на відсутність пільгового стажу.

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що страховий стаж особи становить 39 років 3 місяці 12 днів, за результатами розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу зараховано всі періоди роботи; до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи згідно довідок №02/23-206, №02/23-207 від 26.06.2024 р., оскільки в довідках не зазначено інформацію про перебування в відпустках за свій рахунок, прогули (якщо такі були), не зазначено в яких цехах працював. В Переліку до наказу про атестацію робочих місць від 25.01.1994 р. №12 не зазначено, до якого списку відноситься посада "кабельник-спаювальник". В переліку до наказу про атестацію робочих місць від 29.07.2003 р. №252, посада "кабельник-спаювальник" відсутня. Пільговий стаж відсутній.

Позивач, вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови в призначенні пенсії відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що порушує його конституційне право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 05.07.2024 р. про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальними законами, які визначають принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (в подальшому - Закон № 1058-IV) та Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. №1788-XII (в подальшому - Закон № 1788-XII).

Відповідно до ст. 8 Закону № 1058-IV, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.

Згідно із ч. 1 ст. 114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: 1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах; 2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність його професії, посади до пільгової та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця, а також наявність достатньої кількості пільгового стажу на таких роботах та досягнення відповідного віку, встановленого законом.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списком № 2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (в подальшому - Порядок № 383).

Відповідно до п. 3 Порядку №383, при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (в подальшому - Порядок № 637).

Згідно із п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З аналізу наведених правових норм, зокрема, ст. 62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Також за приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58 (в подальшому - Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналіз вищенаведених правових норм дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Судовим розглядом встановлено, що зі змісту трудової книжки серії НОМЕР_1 від 27.04.1987 р., яка була надана позивачем із заявою про призначення пенсії, вбачається, що: з 01.02.1990 р. позивача прийнято кабельником-спаювальником 4 розряду цеху міського телефонного зв`язку Кременчуцького міського вузла Міністерства зв`язку на підставі наказу №38 від 01.02.1990 р.; 31.12.1994 р. в зв`язку з реорганізацією Кременчуцького ГУС ОСОБА_1 звільнено за переведенням в Кременчуцький міський вузол електрозв`язку по п.5 ст. 36 КЗоТ України на підставі наказу №576к від 31.12.1994 р.; 01.01.1995 р. позивача прийнято за переведенням кабельником-спаювальником ІV розряду в цех ГТС в Кременчький міський вузол електрозв`язку "КРЕМЕНЧУКТЕЛЕКОМ" на підставі наказу 1к-а від 02.01.1995 р.; в період з 01.01.1995 р. по 27.12.2011 р. позивач працював на посаді кабельника-спаювальника в Кременчуцькому міському вузлі електрозв`язку "КРЕМЕНЧУКТЕЛЕКОМ", яке станом на 27.12.2011 р. мало назву Публічне акціонерне товариство "Укртелеком"; 27.12.2011 р. ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу №1232-к від 26.12.2011 р. з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком".

Також судовим розглядом встановлено, що позивачем разом із заявою про призначення пенсії було також надано довідки Полтавської філії Акціонерного товариства "Укртелеком" від 26.06.2024 р. №02/23-206 та від 26.06.2024 р. №02/23-207.

Відповідно до довідки Полтавської філії Акціонерного товариства "Укртелеком" від 26.06.2024 р. №02/23-206 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, ОСОБА_1 працював повний робочий день в Центрі телекомунікаційних послуг №2 (м. Кременчук) Полтавської філії ПАТ "Укртелеком" і за період з 01.02.1990 р. (наказ №38 від 01.02.1990 р.) по 31.12.1994 р. (наказ №576-к від 31.12.1994 р.) виконував постійно роботи по спаюванню освинцьованих кабелів і кабелів з поліетиленовими і поліхлорвініловими оболонками за професією, посадою кабельник-спаювальник 5 розряду, що передбачена Списком 2 розділ ХХІХ. "Зв`язок" код КП 624 підстава постанова Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 р. за період з 01.02.1990 р. по 31.12.1994 р. 04 р. 11. м. 00 дн. Підстава для видачі: накази, картка форми П-2. Додаткові відомості - Довідка підготовлена на підставі атестації робочих місць (наказ №12 від 25.01.1994 р., наказ №204 від 24.06.1998 р.).

Відповідно до довідки Полтавської філії Акціонерного товариства "Укртелеком" від 26.06.2024 р. №02/23-207 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, ОСОБА_1 працював повний робочий день в Центрі телекомунікаційних послуг №2 (м. Кременчук) Полтавської філії ПАТ "Укртелеком" і за період з 01.01.1995 р. (наказ 1к-а від 02.01.1995 р.) по 27.12.2011 р. (наказ №1232-к від 26.12.2011 р.) виконував постійно роботи по спаюванню освинцьованих кабелів і кабелів з поліетиленовими і поліхлорвініловими оболонками за професією, посадою кабельник-спаювальник 5 розряду, що передбачена Списком 2 розділ ХХІХ. "Зв`язок" позиція 29 код КП "-" підстава постанова Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 р. за період з 01.01.1995 р. по 28.07.2003 р. 08 р. 06 м. 28 дн. Підстава для видачі: накази, картка форми П-2. Додаткові відомості - Довідка підготовлена на підставі проведеної атестації робочих місць (наказ №12 від 25.01.1994 р., наказ №204 від 24.06.1998 р., наказ №252 від 29.07.2003 р.).

Суд апеляційної інстанції, розглянувши вищевказані довідки встановив, що вказані довідки містять всі необхідні реквізити, які передбачені пунктом 20 Порядку №637, складені відповідно до додатку 5 Порядку, та підтверджують, що позивач виконував постійно роботи по спаюванню освинцьованих кабелів і кабелів з поліетиленовими та поліхлорвініловими оболонками за професією, посадою кабельник-спаювальник 5 розряду, що передбачена Списком 2 розділ ХХІХ "Зв`язок", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 р. (п. 624 (кабельники-паяльщики, зайняті на роботах по спаюванню освинцьованих кабелів і кабелів з поліетиленовими і поліхлорвініловими оболонками) та постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 р. (п. 29 - кабельник-спаювальники, зайняті на роботах із спаювання освинцьованих кабелів і кабелів з поліетиленовими та поліхлорвініловими оболонками).

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції не приймає доводи апеляційної скарги, про те, що в довідках Полтавської філії Акціонерного товариства "Укртелеком" від 26.06.2024 р. №02/23-206 та від 26.06.2024 р. №02/23-207 не зазначено інформацію про перебування в відпустках за свій рахунок, прогули (якщо такі були), не зазначено, в яких цехах працював, оскільки відповідно до п. 20 Порядку №637 вказані відомості не є обов`язковими для зазначення в такій довідці.

Стосовно посилання відповідача про те, що в Переліку до наказу про атестацію робочих місць від 25.01.1994 р. №12 не зазначено, до якого списку відноситься посада "кабельник-спаювальник" та в переліку до наказу про атестацію робочих місць від 29.07.2003 р. №252, посада "кабельник-спаювальник" відсутня, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 р. №442, та пп. 1.5 п. 1 Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 р. № 41, періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Згідно із п. 10 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 р. №442, результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Таким чином, атестація має проводитися у передбачені п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 р. №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Зазначена позиція викладена Верховним Судом у постановах від 23.10.2018 р. в справі №348/1079/17, від 18.09.2018 р. в справі №345/3301/17, від 01.11.2018 р. в справі №455/1053/16-а, в яких Верховний Суд зокрема зазначив, що атестація має проводитися у передбачені п. 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Разом з цим, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених п. 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Суд апеляційної інстанції вважає, що особою, відповідальною за проведення атестації робочих місць та належне складення документів про підтвердження її проведення є роботодавець, внаслідок чого найманий працівник не може нести відповідальність за неналежне оформлення документів про проведення атестації робочих місць. До того ж, за висновком Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 19.02.2020 р. в справі №520/15025/16-а, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутність інформації до якого списку відноситься посада "кабельник-спаювальник" та відсутність в переліку до наказу про атестацію робочих місць від 29.07.2003 р. №252, посади "кабельник-спаювальник", не є підставою для відмови у зарахуванні окремих періодів трудової діяльності з метою пільгового обчислення стажу роботи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що зі змісту трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 27.04.1987 р. та довідок Полтавської філії Акціонерного товариства "Укртелеком" від 26.06.2024 р. №02/23-206, від 26.06.2024 р. №02/23-207 підтверджено пільговий стаж позивача з 01.02.1990 р. по 28.07.2003 р., який дає право на пенсію за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Натомість обрахунок пільгового стажу позивача здійснено відповідачем без дотримання вимог законодавства, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 05.07.2024 р. про відмову у призначенні пенсії позивачу є протиправним та підлягає скасуванню.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним спосіб захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, який дає право на пенсію відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, періоди роботи з 01.02.1990 р. по 28.07.2003 р. та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.06.2024 р. про призначення пенсії відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 в справі № 440/12868/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді В.А. Калиновський О.А. Спаскін