Справа № 320/4431/25
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року м.Київ справа №320/4431/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАЛЄ ЕКВІДЕС» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАЛЄ ЕКВІДЕС» (далі також позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі також відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення, винесені відповідачем від 24.09.2024 року № , від 24.09.2024 року № , від 24.09.2024 року № , від 24.09.2024 року № , від 24.09.2024 року № .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що підприємство не погоджується з повідомленнями-рішеннями та вважає, винесені податкові-повідомлення рішення є таким, що суперечить законодавству, а тому є необґрунтованими, протиправними і такими, що підлягають скасуванню. Звертає увагу, що кваліфікація контролюючим органом як додаткове благо для директора позивача за придбані позивачем у 2020-2023 роках товарів/послуг та відповідно нарахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору позивач зазначив, що зазначені товари та послуги були використані саме в господарській діяльності ТОВ «ШАЛЄ ЕКВІДЕС».

Згідно з ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.03.2025 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 01.05.2025 закрито підготовче засідання та розпочато судовий розгляд справи по суті.

Протокольною ухвалою від 02.07.2025 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечував та зазначив, що оскаржувані рішення прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у відповідному акті перевірки та наданому суду відзиві на позовну заяву.

Також, 26.06.2025 від представника позивача надійшло клопотання про визнання доказів недопустимими. В обґрунтування якого, зазначено, що оскільки під час проведення перевірки позивачем не надано первинних документів на підтвердження використання товарів та послуг у господарській діяльності, то вказані докази є недопустимими в розумінні статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши в письмовому провадженні подане відповідачем клопотання суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено у частинах першій, другій статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України ).

У силу вимог частини третьої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Про витребування доказів за власною ініціативою суд постановляє ухвалу (частина 3 статті 80 КАС України).

Як вже зазначалося судом вище, протокольною ухвалою суду позивачу та відповідачу запропоновано подати до суду всі матеріали на обґрунтування позовних вимог та відзиву на позовну заяву.

Вказані вимоги суду відповідачем були виконані та 11.06.2025 позивачем надано витребувані докази.

Надані докази стосуються предмету доказування, а тому їх наявність є необхідною для розгляду справи.

Водночас, оцінку наданим доказам буде надано судом під час розгляду справи по суті.

За таких обставин суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання поданих позивачем доказів недопустимими.

Розглянувши подані представниками сторін документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Наказом Головного управління ДПС у Київській області від 24.07.2024 №1977-п на підставі підпункту 19-1.1.1 пункту 19-1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 77.4 статті 77, пункту 82.1 статті 82, підпункту 69.35І пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, пункту 2 частини 1 статті 13, підпункту 9І? пункту 9 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» призначено провести документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАЛЄ ЕКВІДЕС» ().

Відповідно до плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2024 рік, та наказу Головного управління ДПС у Київській області про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ШАЛЄ ЕКВІДЕС» від 24.07.2024 № 1977-п проведено документальну планову виїзну перевірку з питань перевірки правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 04.09.2019 по 31.12.2023, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

03.09.2024 року Головним управлінням ДПС у Київській області було складено Акт про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ШАЛЄ ЕКВІДЕС» №45045/10-36-24-06/43207940, в якому встановлено порушення:

1) підпункту 164.2.17 «е» пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.1 підпункту 168.1.2, підпункту 168.1.4 пункту 168.1, підпункту 168.4.1 пункту 168.4 статті 168, пункту 176.2 «а» статті 176, підпункту 170.1.2 пункту 170.1 статті 170, пункту 171.2 «а» статті 171 Податкового кодексу України (зі змінами і доповненнями), а саме:

- несвоєчасно перераховано до бюджету за перевіряємий період податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 35 379,41 грн.: у грудні 2020 року на суму 944,20 грн., у січні 2022 року на суму 15,62 грн., у лютому 2022 року на суму 486,36 грн., у березні 2022 року на суму 366,95 грн., у вересні 2022 року на суму 523,55 грн., у грудні 2022 року на суму 2820,08 грн., у лютому 2023 року на суму 28,35 грн., у березні 2023 року на суму 28,35 грн., у квітні 2023 року на суму 990,64 грн., у травні 2023 року на суму 99,10 грн., у серпні 2023 на суму 25 275,00 грн., у жовтні 2023 року на суму 803,30 грн., у листопаді 2023 року на суму 1431,07 грн., у грудні 2023 року на суму 436,32 грн.;

- заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у вигляді додаткового блага за 2020-2023 року в сумі 1 148 965,83 грн. (2020 рік 290097,67 грн., 2021 рік 244817,39 грн., 2022 рік 112528,50 грн., 2023 рік 501522,27 грн.);

2) пункту 1.2, підпункту 1.3, підпункту 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, підпункту 164.2.17 «е» пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.2, підпункту 168.1.4 пункту 168.1 статті 168, абзац «а» пункту 176.2 статті 176.2 статті 176, підпункту 170.1.2 пункту 170.1 статті 170, пункту 171.1 пункту 171.2 «а» статті 171 Податкового кодексу України (зі змінами і доповненнями), а саме:

- несвоєчасне перерахування до бюджету військового збору на загальну суму 3873,47 грн., в тому числі червні 2020 року на суму 5,02 грн., у липні 2020 року на суму 2,22 грн., у вересні 2020 року на суму 4,93 грн., у листопаді 2020 року на суму 2,28 грн., у грудні 2020 року на суму 80,93 грн., у січні 2021 року на суму 1,06 грн., у жовні 2021 року на суму 72,73 грн., у січні 2022 року на суму 1,37 грн., у лютому 2022 року на суму 40,27 грн., у березні 2022 року на суму 30,47 грн., у червні 2022 року на суму 3,65 грн., у липні 2022 року на суму 1,71 грн., у вересні 2022 року на суму 43,63 грн., у жовтні 2022 року на суму 1,83 грн., у листопаді 2022 року на суму 1106,65 грн., у грудні 2022 року на суму 236,80 грн., у лютому 2023 року на суму 2,28 грн., у березні 2023року на суму 2,26 грн., у квітні 2023 року на суму 36,04 грн., у травні 2023 року на суму 8,13 грн., у серпні 2023 року на суму 2034 грн., у листопаді 2023року на суму 118,66грн., у грудні 2023 року на суму 35,73 грн.;

- занижена сума військового збору у вигляді додаткового блага становить 78 512,68 грн. (2020 рік 19823,34 грн., 2021 рік 16729,20 грн., 2022 рік 7689,45 грн., 2023 рік 34270,69 грн.).

3) підпункт 14.1.180 статті 14, пункту 51.1 статті 51, пункту 176.2 «б» статті 176 Податкового кодексу України (зі змінами і доповненнями), пункту 3.2, пункту 3.3, пункту 3.4, пункту 3.5 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма) №1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку».

Не погодившись з висновками акту перевірки Товариством подано заперечення до контролюючого органу, які були направлені засобами поштового зв`язку 16.09.2024 та отримані контролюючим органом 18.10.2024.

На підставі висновків акту перевірки від 03.09.2024 №45045/10-36-24-06/43207940 ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 24.09.2024:

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 8 520, 50 грн. в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 8 391, 57 грн., сума пені - 128, 93 грн.;

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 918, 46 грн. в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 908,05 грн., сума пені - 10, 41 грн.;

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 586 835, 89 грн. в тому числі за податковим зобов`язанням у сумі 1 148 965, 83 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 153 512, 70 грн., сума пені - 284 357, 36 грн.;

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 112 381, 58 грн. в тому числі за податковими зобов`язаннями у сумі 78 512, 68 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 10 490, 03 грн., сума пені - 23 378, 87 грн.;

- № , яким визначено суму штрафної санкції з податку на доходи фізичних осіб у сумі 1 020,00 грн.

Позивачем подано до Державної податкової служби України скаргу від 22.10.2024 на вказані податкові повідомлення-рішення.

Рішенням Державної податкової служби України від 20.12.2024 №38177/6/99-00-06-01-03-06 залишено скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАЛЄ ЕКВІДЕС» без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 24.09.2024 № , № , № , № , № - без змін.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправним та такими, що порушують законні права та інтереси, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд виходив із такого.

Відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України), у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

У підпункті 75.1.2. пункту 75.1 статті 75 ПК України зазначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

У відповідності до пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

За нормами пункту 77.6 цієї ж статті допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

За правилами пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу (пункт 77.9).

Відповідно до усталених висновків Верховного Суду, зокрема, які містяться і у пункті 47 постанови від 27.11.2023р. у справі №420/11790/22, вказано, що оцінка правомірності призначення і проведення перевірки надається під час розгляду справи про скасування податкового повідомлення-рішення. При цьому, у випадку встановлення допущення контролюючим органом істотних порушень під час призначення і проведення перевірки, які тягнуть за собою протиправність прийнятого рішення контролюючого органу, такі висновки можуть бути самостійною підставою для задоволення позову і скасування такого рішення.

Застосовними у цій справі також є висновки Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, відповідно до яких неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Відтак, із наведеного слідує, що допущене контролюючим органом кожне порушення процедури призначення і проведення перевірки, яке заявлене в межах конкретної справи, оцінюється судом на предмет його «істотності» чи «не істотності».

Виявлення під час розгляду справ допущення контролюючим органом істотних порушень норм податкового законодавства (до прикладу, встановлення факту відсутності законних підстав для призначення перевірки), це за висновками Верховного Суду може спричиняти наслідки у вигляді скасування рішень, прийнятих за її наслідками. Водночас, ті процедурні порушення, які за своїм змістом не є істотними за практикою Верховного Суду таких наслідків не спричиняють.

Як вбачається із матеріалів справи контролюючим органом було проведено документальну планову виїзну перевірку, та доводів позивача щодо процедурних питань проведення (прийняття наказу, його вручення, строків проведення самої перевірки тощо) перевірки матеріали справи не містять.

Проте, в обґрунтування доводів позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем приписів статті 86 ПК України, а саме відповідач не розглянув заперечення та додаткові документи подані позивачем у зв`язку із незгодою з висновками акту перевірки від 03.09.2024.

Так, підприємство зазначає, що акт Головного управління ДПС у Київській області від 03.09.2024 року №45046/10-36-24-06/43207940 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ШАЛЄ ЕКВІДЕС» за період з 04.09.2019 по 31.12.2023 з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» був отриманий представником платника податків - 03.09.2024. Дана обставина сторонами не заперечується.

Згідно до пункту 86.7 статті 86 ПК України встановлено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем отримано акт перевірки 03.09.2024, а тому враховуючи положення пункту 86.7 статті 86 ПК України перебіг строку на подання заперечень на акт розпочався 04.09.2024 та останнім днем їх подачі було 17.09.2024.

Відповідно до наданих позивачем доказів судом встановлено, що заперечення з додатками на акт перевірки підприємством направлено засобами поштового зв`язку 16.09.2024 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Проте, вказаний лист було вручено уповноваженій особі контролюючого органу аж 16.10.2024, тобто через місяць із дня направлення.

За приписами підпункту 86.7.1 пункту 86.7 статті 86 ПК України визначено, що акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному цим пунктом порядку (далі - матеріали перевірки), розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок (далі - комісія з питань розгляду заперечень), яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу. Склад комісії та порядок її роботи затверджуються наказом керівника контролюючого органу.

Розгляд матеріалів перевірки здійснюється комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень відповідно до цього пункту (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях, додаткових документах та поясненнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Платник податків має право брати участь у розгляді матеріалів перевірки особисто або через свого представника, у тому числі в режимі відеоконференції, про що зазначає у поданих запереченнях. Безпосередньо під час розгляду матеріалів перевірки платник податків має право надавати письмові (крім випадків розгляду матеріалів перевірки у режимі відеоконференції) та/або усні пояснення з приводу предмета розгляду (підпункт 86.7.3 пункту 86.7 статті 86 ПК України).

А згідно з пунктом 86.8 статті 86 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Відповідно до вимог пункту 42.2 статті 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Аналізуючи наведені приписи податкового законодавства, можна зробити висновок, що контролюючий орган має обов`язок направити чи вручити на адресу платника податків (позивача акт перевірки, що в свою чергу, є свідченням забезпечення права позивача на подання ним заперечень на акт перевірки, при цьому, податкове повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки, може бути прийнято контролюючим органом лише протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платник податків акту перевірки.

Водночас, у випадку, якщо платник податків не згоден з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки йому надано право протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки) подати свої заперечення, які є невід`ємною частиною акта (довідки) перевірки та результатами розгляду яких мають бути враховані під час прийняття податкового повідомлення - рішення.

Указаними вище нормами Податкового кодексу України чітко встановлено строки та порядок прийняття податкових повідомлень-рішень за результатами проведення контролюючим органом, в даному випадку, документальної виїзної перевірки. При цьому, нормами Податкового кодексу України не передбачено права контролюючих органів, відступлення від вказаного порядку чи строків. Винятком неприйняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки, є лише подання таким платником податків заперечення до акта перевірки та/або додаткових документів.

Разом з тим, як встановлено судом, контролюючим органом було виконано вище зазначені вимоги щодо направлення/вручення на адресу позивача акту перевірки з дотриманням наведеної процедури, як було дотримано і позивачем процедуру і строки подання заперечення на акт перевірки.

Також, контролюючим органом було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення у строки визначені пунктом 86.8. статті 86 ПК України, оскільки вказані заперечення було отримано контролюючим органом 16.10.2024 з незалежних від нього обставин.

Отже, є безпідставними доводи позивача щодо порушення контролюючим органом приписів статті 86 ПК України щодо не врахування заперечень на акт перевірки під час прийняття податкових повідомлень-рішень, оскільки станом на дату прийняття останніх заперечення на акт перевірки до контролюючого органу не були доставлені.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пунктом 85.4 статті 85 ПК України визначено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Згідно з пункту 85.6 статті 85 ПК України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

У постанові від 06.10.2020 у справі №280/1475/19 Верховний Суд зауважив, що обов`язку платника податків надати пояснення та документальні підтвердження на письмовий запит кореспондує і обов`язок контролюючого органу, посилаючись на відповідну правову підставу для направлення запиту, конкретизувати та розкрити, що саме зумовило необхідність отримання такої інформації від платника податків та у зв`язку з чим виникла необхідність надання такої інформації.

При цьому, згідно з постановою Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №813/1757/18 окремі недоліки в оформленні запиту не можуть слугувати підставою для відмови підприємства у наданні інформації на такі запити. Разом з тим, запити податкового органу повинні бути оформлені таким чином, щоб платник податків міг усвідомлювати, на які ймовірні порушення податкового законодавства робить посилання податковий орган, задля надання необхідного обсягу документів для спростування наявної у податкового органу інформації.

Аналіз зазначених положень податкового законодавства свідчить про те, що запит податкового органу про надання відповідної інформації платником податків повинен визначати конкретні підстави, тобто, наявність чітко окреслених обставин, які свідчать про порушення платником податків податкового законодавства. Без повідомлення вказаних фактів платник податків не має об`єктивної можливості надати будь-які пояснення та їх документальне підтвердження.

Виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями на письмовий запит контролюючого органу. За таких обставин у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень.

Судом встановлено, що в ході проведення перевірки перевіряючими було складено та вручено підприємству запити про надання інформації та її документальних підтверджень від 07.08.2024 №1, від 09.08.2024 №2 та №3.

Так, запитом №1 від 07.08.2024 ТОВ «ШАЛЄ ЕКВІДЕС» необхідно забезпечити надання всіх необхідних документів що підтверджують дані за перевіряємий період:

- відомості нарахування заробітної плати (щомісячно), табеля обліку робочого часу;

- банківські виписки. касові книги з додатками;

- штатний розклад (в разі наявності водіїв - посвідчення водія);

- ОСВ по рахунку 661,641,642,651(по роках), 631 (по роках),105 (по роках), загальна ОСВ по рахунку 94,95 (по роках з субрахунками);

- ОСВ по рахунку 94,95 з найменуванням статей витрат;

- установчі документи;

- розрахункову відомість (або журнал ордер) з виплатами заробітної плати по датам ( додається);

- виплати підзвітним особам, авансові звіти;

- договори поворотної фінансової допомоги громадян, документи стосовно надання або отримання поворотної фінансової допомоги;

- інші документи, стосовно виплат працівникам або громадянам (надання спеподягу, проходження медогляду, навчання, надання харчування та інше);

- договори ЦПХ ;

- документи, якщо виготовлялась друкована продукція (візитки, інше);

- довідки по інвалідам, документи на застосування ПСП (за наявності);

- відповідні документи стосовно нарахування та виплати дивідендів;

- договори оренди основних засобів у громадян або ФОПів (рухомого та нерухомого майна;

- накази по закріпленню водіїв за транспортними засобами, подорожні листи, накази на списання на ПММ, ОСВ по рахунку 203 (розгорнуто по кожному автомобілю);

- щодо постачальників СГД-ФО, яким підприємство виплачувало грошові кошти за товари, роботи, послуги;

- свідоцтво про сплату єдиного податку або витяг з державного юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців або довідку з податкового органу по місцю реєстрації з терміном дії по рокам, де був би зазначений вид діяльності СГД - ФО.

На виконання вимог контролюючого органу товариством під час проведення перевірки було надано документи, які належать або пов`язані з предметом перевірки, з метою підтвердження факту виплати доходів на користь фізичних осіб та відповідно, нарахування, утримання, сплати від імені таких фізичних осіб податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період, що перевірявся:

договір надання медичних послуг від 01.08.2023;

договір суборенди від 01.05.2023;

додаткова угода до договору суборенди від 01.05.2023;

рішення учасника про створення Товариства;

накази про прийом/звільнення директорів Товариства;

штатні розписи за 2019-2023 р.р.;

перелік персоналу, що пройшов медогляд.

Факт отримання таких документів інспекторами ГУ ДПС у Київській області від ТОВ «ШАЛЕ ЕКВІДЕС» підтверджується складеним реєстром документів від 07.08.2024 року, підписаним державним інспектором Онищенко В.А.

У подальшому, 09.08.2024 перевіряючими було складено та вручено товариству запит №2, яким було витребувано надання пояснень та копій документів (завірених належним чином) не пізніше 13.08.2024, а саме: первинні документи щодо складу послуг за організацію заходу (обслуговування заходу), а саме договори, акти виконаних робіт з деталізацією наданих послуг, кошторис витрат по організації (обслуговування) заходу та інші документи згідно додатку.

Запитом №3 від 09.08.2024 перевіряючими було запропоновано ТОВ «ШАЛЄ ЕКВІДЕС» надати пояснення та копії документів щодо взаємовідносин з ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (договори з додатками, акти виконаних робіт (послуг), стан розрахунків та інші наявні підтверджуючі документи); щодо взаємовідносин з ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) (договори з додатками, акти виконаних робіт (послуг), стан розрахунків та інші наявні підтверджуючі документи); пояснення щодо виплати заробітної плати нижче середньогалузевого рівня.

На виконання вказаного запиту контролюючого органу ТОВ «ШАЛЄ ЕКВІДЕС» було надано наступні документи:

копії відомостей нарахування заробітної плати за 2019-2023 р.р.;

копії оборотно-сальдових відомостей по рахункам 64, 65, 66 за 201-2023р.р.;

копії платіжних відомостей про виплату заробітної плати за 2019-2023р.р.;

копії договорів цивільно-правового характеру ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 );

копії документів по взаємовідносинах із ФОП ОСОБА_1 (оборотно-сальдові відомості, договір з додатками, платіжні доручення, акти виконаних робіт) за 2022-2023 р.р.;

копії документів по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_2 (оборотно-сальдові відомості, договір з додатками, платіжні доручення, акти виконаних робіт) за 2022-2023 р.р.;

копії платіжних інструкцій про безготівкові перекази в національній валюті за кодом 157 додатку 4-ДФ за 2019-2023р.р.

Факт отримання таких документів інспекторами ГУ ДПС у Київській області від ТОВ «ШАЛЕ ЕКВІДЕС» підтверджується складеним описом документів від 13.08.2024 року за підписом державних інспекторів - Онищенко Володимира та Вікторії Галкіної, які проводили перевірку та директора ТОВ «ШАЛЄ ЕКВІДЕС».

Водночас, під час надання вищевказаних первинних документів ТОВ «ШАЛЄ ЕКВІДАС» надало пояснення, що не можуть бути надані, як такі, що виходять за межі предмету перевірки: первинні документи щодо складу послуг за організацію заходу (обслуговування заходу), а саме договори, акти виконаних робіт з деталізацією наданих послуг, кошторис витрат по організації (обслуговування) заходу та інші документи згідно додатку до запиту №2 від 09.08.2024; банківські виписки (крім тих, які стосуються заробітної плати), касові книги з додатками.

Відповідно до зазначеного в ході перевірки складено акт від 14.08.2024 №2138/10-36-24-06/43207940 про надання документів не в повному обсязі для проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ШАЛЄ ЕКВІДЕС», який було вручено директору.

Також, складено акт від 22.08.2024 №2217/10-36-24-06/43207940 про не надання документів не в повному обсязі для проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ШАЛЄ ЕКВІДЕС», який було направлено через електронний кабінет платнику податків.

Суд зазначає, що право контролюючого органу під час проведення перевірки вимагати документи обмежено виключно тими документами, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Так, відповідно до постанови Верховного суду від 18.04.2019 у справі №805/329/17-а суд зазначив, що «з`ясування податковим органом під час податкової перевірки питань, що не охоплюються законодавчо визначеними межами з проведення даного виду податкової перевірки, не можна визнати діями суб`єкта владних повноважень, що відповідають наведеним ознакам. Відповідно, інформація, що зібрана Інспекцією відносно платника поза межами здійснюваного нею заходу з податкового контролю та не відноситься до предмета перевірки, не може слугувати підставою для податкового повідомлення-рішення. За наведеного, правильним є висновок, що, у даному випадку, відповідач, здійснюючи дослідження питань своєчасності сплати позивачем узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання, вийшов за межі предмету камеральної перевірки, у зв`язку з чим акт такої перевірки є доказом, здобутим з порушенням Закону, що призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Відповідно, прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення не є правомірними».

Відповідно до наказу про проведення документальної планової виїзної перевірки від 24.07.2024 №1977-п та плану графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2024 рік предметом зазначеної перевірки є перевірка питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Проте, як вбачається із запитів контролюючим органом витребувано первинні документи що стосувалися взаємовідносин із фізичними особами-підприємцями та їх зв`язок із господарською діяльністю товариства, інші ж документи за запит були надані до перевірки.

З огляду на наведені обставини суд зазначає, що відповідач, випробовуючи у позивача первинні документи, вийшов за межі предмету даної перевірки, чим порушив вимоги пункту 85.2 статті 85 ПК України, а позивач, в свою чергу, мав законні підстави не надавати відповідні документи на запит контролюючого органу.

Щодо встановлених контролюючим органом порушень обчислення податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів у вигляді додаткового блага, а саме відносно придбання товарів за 2020-2023 роки не пов`язаних з веденням господарської діяльності варто зазначити наступне.

Так, відповідно до акта перевірки під час проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАЛЄ ЕКВІДЕС», контролюючим органом встановлено придбання товарів за 2020-2023 роки не пов`язаних з веденням господарської діяльності, а саме:

1) Підприємством протягом 2020-2023 років придбано товари, послуги не пов`язаних з господарської діяльністю на загальну суму 1 610422,85 грн. (2020 рік 127768,70 грн., 2021 рік 585901,80 грн., 2022 рік 94649,05 грн., 2023 рік 802103,30 грн.) а саме: послуги прання (слід зазначити, що підприємством придбано пральні машини та миючі засоби (порошок для прання)), ігрушка-підвіска, алюміневі двері, індукційні лампи, каністри, квіткові композиції, ролети, орхідеї, гофра, навантажувальні роботи, монтаж фіброцементних панелей, кабель, оренда локацій для проведення заходів, поверхня жарочна, поверхня індукційна, фарба, послуги з виконання ремонтно-будівельних робіт, фен, ремонтні роботи по підлозі та віконних укосах, саморізи, послуги по догляду за рослинами, послуги фітодизайну, надувні м`ячі, автомобільна аптечка тощо.

2) Підприємство протягом 2020-2023 років придбавало алкогольні напої. Проведеним аналізом та не наданням документів для перевірки, щоб підтвердити використання придбаного алкоголю в господарській діяльності встановлено не відповідність придбаного та реалізованого алкоголю на загальну суму 3 623 755,64 грн. (2020 рік 1193787,53 грн., 2021 рік 529377,60 грн., 2022 рік 417980,83 грн., 2023 рік 1482609,68 грн.)

Контролюючим органом у Акті перевірки зроблено висновок, що позивачем не надано підтверджуючих доказів використання товарів в господарській діяльності. Таким чином, грошові кошти, сплачені позивачем за придбані вищезазначені товари/послуги та алкогольні напої, є доходом фізичних осіб, як «Додаткове благо» та згідно підпункту 164.2.17 «е» пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, що включається до складу загального оподатковуваного доходу платника і підлягають оподаткуванню за ставками пункту 167.1 статті 167 вищезазначеного кодексу на загальних підставах, з урахуванням пункту 164.5 статті 164 Податкового кодексу України.

Відповідальною особою за придбання товарів/послуг була керівник підприємства директор Тарасова І.О.

Підпунктом 14.1.180 пункту 14.1. статті 14 ПК України, визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до пункту 176.2 статті 176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку - фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається; ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 119.1 статті 119 ПК України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Згідно пункту 57.1 статті 57 ПК України податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (пункт 171.1 статті 171 ПК України).

Згідно із пунктом 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Пунктом 164.2 статті 164 ПК України встановлено перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Згідно підпунктом 164.3 статті 164 ПК України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.

Відповідно до підпункту 164.2.17 «е» пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді, зокрема, вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу. Не є додатковим благом сума знижки звичайної ціни (вартості) при продажу (відчуженні) на користь платника податків житлової нерухомості, набутої у власність внаслідок звернення стягнення на таке майно за договорами іпотеки, що забезпечує кредит, наданий в іноземній валюті. Якщо додаткові блага надаються у негрошовій формі, сума податку об`єкта оподаткування обчислюється за правилами, визначеними пунктом 164.5 цієї статті.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Згідно з пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Підпунктом 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 164.1.2 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу (підпункт 164.1.3 пункту 164.1 статті164 Податкового кодексу України).

Згідно з підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: а) вартості використання житла, інших об`єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах; б) вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених цим Кодексом для оподаткування прибутку підприємств.

Додатково до винятків, передбачених підпунктом «а» цього підпункту, не вважаються додатковим благом платника податку доходи, одержані у формі та розмірах, що підлягають включенню роботодавцем до собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, а також кошти, вартість послуг, проживання, проїзду, харчування, спортивного одягу, аксесуарів, взуття та інвентарю, колясок для інвалідів, у тому числі які призначені для участі інвалідів в фізкультурно-реабілітаційних та спортивних заходах, лікарських та медико-відновлюваних засобів та інших доходів, наданих (виплачених) платнику податку - учаснику спортивних (крім професійного спорту), фізкультурно-оздоровчих заходів, заходів з фізкультурно-оздоровчої діяльності та фізкультурно-спортивної реабілітації, що фінансуються з бюджету та/або бюджетними організаціями, іншими неприбутковими організаціями, внесеними до Реєстру неприбуткових організацій та установ на дату надання таких коштів.

Якщо додаткові блага надаються у негрошовій формі, сума податку об`єкта оподаткування обчислюється за правилами, визначеними пунктом 164.5 цієї статті.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до відповідного бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки, небанківські надавачі платіжних послуг приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання платіжної інструкції на перерахування цього податку до відповідного бюджету або платіжної інструкції на зарахування коштів у сумі цього податку на єдиний рахунок, визначений статтею 35-1 цього Кодексу.

Підпунктом 168.1.3 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України визначено, що якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов`язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку.

Як зазначалося судом раніше, відповідно до абзацу 10 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Таким чином, з урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Абзацом 4 статті Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV встановлено, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, фактично здійснена господарська операція характеризується тим, що остання призводить до настання реальних змін майнового стану платника податків.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом. У свою чергу, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 43 Господарського кодексу України, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Таким чином законодавством надано позивачу право як суб`єкту господарювання на укладення будь-яких угод та здійснення будь-якої підприємницької діяльності, які не заборонені законом.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Згідно із підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондується з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Судом встановлено, що видами діяльності ТОВ «ШАЛЄ ЕКВІДЕС» є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основна); надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у.; прокат інших побутових виробів і предметів особистого вжитку; виробництво хліба та хлібобулочних виробів, виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання; рекламні агентства, надання комбінованих офісних адміністративних послуг; організування інших видів відпочинку та розваг; прокат товарів для спорту та відпочинку; інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; обслуговування напоями.

Так, відповідно до письмових пояснень представника позивача товари та послуги, зазначені перевіряючими в акті перевірки були придбані ТОВ «ШАЛЄ ЕКВІДЕС» та використані у власній господарській діяльності (діяльності ресторану), а саме:

- ???«Послуги прання» - придбавалися з метою необхідності здійснення прання та хімічного чищення серветок, скатертин (в зал для гостей ресторану), наматрацників на шезлонги;

- ???«Пральна машина із сушаркою CANDY CSW4 365D/2-07» - придбавалася з метою прання спеціального одягу персоналу кухні, моп для прибирання, серветок для прибирання;

- ???«Порошок пральний універс., (5 кг упак.), обл в КГ*» - придбавався з метою прання спеціального одягу персоналу кухні, моп для прибирання, серветок для прибирання;

- ???«Игрушка-подвеска» - придбавалася з метою прикрашення зали ресторану новорічними іграшками на свято Новий рік;

- ???«Алюмінієві двері» - придбавалися з метою встановлення дверей для виходу зі складу з кухні ресторану Шалє Еквідес (на вантажну площадку кухні Шале); ???

- «Інсектицидна лампа N'oveen IKN-20» - придбавалася з метою знищення комах на відкритому барі ресторану біля басейну;

- ???«Каністра 20 л. п/е.» - придбавалася з метою зберігання гіпохлориду для очищення басейну;

- ???«Квіткова композиція» - придбавалася з метою декору столів в ресторані ШАЛЄ ЕКВІДЕС (декор зали ресторану);

???- «Ролети захисні» - придбавалися з метою захисту від сонця на літній бар ресторану (біля відкритого басейну);

- ????«Субстрат для орхидей 2,5 л» - придбавався з метою висадження рослин на території ресторану;

- ????«Гофра з гайкою 32мм біла» - придбавалася з метою підключення обладнання на кухні ресторану;

- ????«Монтаж фіброцементних панелей» - придбавалася послуга з метою фасадного оздоблення виходу на вантажну площадку Кухні ресторану Шале;

- ????«Оренда локацій для проведення заходів» - придбавалася послуга з метою проведення заходу в ресторані, але у зв?язку із відміною заходу, оплата за придбані послуги була повернена;

- ????«Жарочна поверхня гриль NEGVRE72T SILKO» - придбавалася з метою використання на кухні ресторану та приготування страв;

- ????«Поверхня індукційна Siemens ЕH375FBB1E» - придбавалася з метою використання на кухні ресторану та приготування страв;

- ????«Фарба SJ RUBBOL WF 382 BASE NO0» - придбавалася з метою необхідності шліфування та фарбування тераси та накриття біля літнього басейну ресторану;

- ????«Виконання ремонтно-будівельних робіт» - послуга придбавалася з метою заміни склопакетів ресторану біля відкритого басейну;

????- «Фен ValeraAction 1800 SuperWhite» - придбавався з метою використання у роздягальні відкритого басейну;

- «Ремонтні роботи по підлозі та віконних укосах в ресторані ШАЛЄ» - послуга придбавалася з метою необхідності проведення ремонту підлоги та укосів будівлі ресторану, оновлення дахового покриття будівлі ресторану;

- ????«Саморізи 3,5 х13 цинк» - придбавалися з метою встановлення врізних замків в шафи в роздягальні відкритого басейну;

- ????«Послуги по догляду за рослинами за липень 2023 року» - послуги придбавалися з метою догляд за рослинами, які знаходяться в ресторані ШАЛЄ ЕКВІДЕС;

- ????«Послуги фітодизайну» - послуги придбавалися з метою догляду за рослинами, які знаходяться в ресторані ШАЛЄ ЕКВІДЕС;

- ????«М`яч надувний Bestway пляжний м`яч 31044 091»- придбавався з метою використання в якості розваги для відкритого басейну;

- ????«Аптечка автомобільна (№2 до ДСТУ 3961-2000) АМА-2 Еталон» - придбавалася з метою забезпечення можливості надання першої допомоги біля відкритого басейну;

- ????«Алкогольні напої» - придбавалися з метою здійснення реалізації алкогольних напоїв згідно меню та технічних карт ресторану.

Первинні документи на підтвердження доказів придбання (договори поставок, специфікації до них, товарні та видаткові накладні, податкові накладні, банківські виписки, акти здачі-приймання робіт) та використання (накази по підприємству, відомості обліку, акти списання) вказаних товарів та послуг надані позивачем до матеріалів справи (том справи 4-7).

Отже, суд погоджується із доводами позивача про те, що вказані товари та послуги для здійснення господарської діяльності спрямовані на забезпечення реалізації основної діяльності підприємства, які наявні у матеріалах справи було організовано проведення семінарів.

Відповідно до пункту 164.5 статті 164 ПК України під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, якій обчислюється за такою формулою: К = 100 : (100 - Сп), де К - коефіцієнт; Сп - ставка податку, встановлена для таких доходів на момент їх нарахування.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні (абзац «а» пункту 171.2. статті 171 ПК України).

Статтею 168 ПК України встановлений порядок нарахування, утримання та сплати 1 перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету і, зокрема, пунктом 168.1 цієї статті визначено порядок оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

Так, згідно з підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Кодексу.

Відповідно до підпункту 168.1.2 пункту 168.1 ст.атті168 ПК України (у редакції, що діяла з 01.01.2022) податок сплачується (перераховується) до відповідного бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки, небанківські надавачі платіжних послуг приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання платіжної інструкції на перерахування цього податку до відповідного бюджету або платіжної інструкції на зарахування коштів у сумі цього податку на єдиний рахунок, визначений статтею 35 1 цього Кодексу.

Згідно з підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Згідно вимог податкового законодавства витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування визначаються на підставі первинних документів, і це можуть бути будь-які документи, які мають обов`язкові реквізити. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можна складати у паперовій або в електронній формі та зазначати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст і обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, що брала участь у здійсненні господарської операції.

Обов`язковою умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати були понесені фактично, та встановити їх зв`язок з виробничою діяльністю підприємства.

З досліджених під час судового розгляду первинних документів було встановлено, що в них відображено відомості щодо мети придбання товарів та послуг, що вказує на те, що позивачем понесені витрати пов`язані з метою ведення господарської діяльності.

Також, суд наголошує, що відповідно до запитів контролюючого органу викладених у листах від 07.08.2024 №1, від 09.08.2024 №2 та №3 про надання матеріалів та пояснень до перевірки не містилося вимог щодо надання документів, які підтверджують використання придбаних товарів та послуг у господарській діяльності.

Відповідно до Акта відповідач кваліфікував як додаткове благо для директора позивача ОСОБА_6 однак положення Податкового кодексу України передбачають, що у податкового агента виникає обов`язок по утриманню та перерахуванню до бюджету ПДФО і ВЗ виключно у випадку надання додаткового блага фізичній особі - платнику податків. За таких обставин, для утримання та перерахування до бюджету ПДФО і ВЗ необхідно ідентифікувати, які саме фізичні особи такі додаткові блага отримували. Водночас, як вбачається з Акту перевірки відповідач не встановив, які саме фізичні особи отримали продукти та подарункові сертифікати.

Суд приходить до висновку, що положеннями ПК України встановлено, що у позивача, як податкового агента, виникає обов`язок по утриманню та перерахуванню до бюджету податку на доходи фізичних осіб виключно у випадку нарахування відповідного оподатковуваного доходу, зокрема, у вигляді додаткового блага, виплаченого платнику податків, що, в свою чергу, передбачає обов`язкову наявність ідентифікуючих ознак особи, яка отримує такий оподатковуваний дохід. Правомірними є висновки, що, у разі проведення конференцій та семінарів, коли неможливо визначити кількість спожитих продуктів кожною окремою особою, тобто отриманий дохід у вигляді додаткового блага не може бути персоніфікований, вартість такого харчування не може розглядатися як об`єкт оподаткування, що підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.10.2018 у справі №810/481/16.

З огляду на викладене, висновки відповідача про порушення позивачем норм Податкового кодексу України не знайшли свого підтвердження. Разом з тим, придбання позивачем зазначених товарів та послуг, які у подальшому мають на меті збільшити прибутки підприємства не може жодним чином розглядатися додатковим благом, а є складовою частиною витрат, пов`язаних з господарською діяльністю і нарахування податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1586 835,89 грн є безпідставним.

За таких обставин, суд визнає протиправним та скасовує податкове повідомлення-рішення від 24.09.2024 № .

Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Отже, враховуючи те, що матеріалами справи спростовуються висновки податкового органу щодо заниження суми податку на доходи фізичних осіб у вигляді додаткового блага, суд вважає, що відповідач необґрунтовано дійшов висновку про заниження ТОВ «ШАЛЄ ЕКВІДЕС» суми військового збору у вигляді додаткового блага на загальну суму 112 381,58 грн.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.09.2024 № .

Щодо податкового повідомлення-рішення від 24.09.2024 №, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається; в) подавати на вимогу платника податку відомості про суму виплаченого на його користь доходу, суму застосованих соціальних податкових пільг та суму утриманого податку; г) подавати контролюючому органу інші відомості про оподаткування доходів окремого платника податку в обсягах та згідно з процедурою, визначеною цим розділом та розділом II цього Кодексу; ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року №4, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 року за №111/26556, затверджено форму Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку.

Пунктом 119.1 статті 119 ПК України передбачено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються у випадках, якщо недостовірні відомості або помилки в податковій звітності про суми доходів, нараховані (сплачені) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), виникли у зв`язку з виконанням податковим агентом вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу та були виправлені відповідно до вимог статті 50 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладені висновки суду, щодо протиправності податкового повідомлення-рішення 24.09.2024 № щодо відсутності у позивача обов`язку нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб у вигляді додаткового блага, застосування штрафних санкцій за не подання звітності/невірного обрахунку у поданій звітності даного податку є помилковими.

А тому податкове повідомлення-рішення від 24.09.2024 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 24.09.2024 № та № суд виходить з наступного.

Пунктом 31.1 статті 31 ПК України передбачено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно з пунктом 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

За приписами підпункту168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до відповідного бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки, небанківські надавачі платіжних послуг приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання платіжної інструкції на перерахування цього податку до відповідного бюджету або платіжної інструкції на зарахування коштів у сумі цього податку на єдиний рахунок, визначений статтею 35-1 цього Кодексу.

Положеннями підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України встановлено, що якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Для цілей цього розділу та пункту 54.2 статті 54 цього Кодексу під терміном «граничний термін сплати до бюджету податку» розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом (підпункт 168.16 пункту 168.1 статті 168 ПК України).

Згідно пункту 125-1.1 статті 125-1 ПК України ненарахування та/або неутримання, та/або несплата (неперерахування), та/або нарахування, сплата (перерахування) не в повному обсязі податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь нерезидента або іншого платника податків, а також нерезидентом, на якого покладено обов`язок сплачувати податок у порядку, встановленому розділом III цього Кодексу, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 10 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

За приписами пункту 125-1.2 статті 125-1 ПК України передбачено, що ті самі дії, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення слугували висновки контролюючого органу про несвоєчасну сплату (перерахування) податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати найманих працівників до бюджету, на загальну суму 35 379,41 грн. за періоди: у грудні 2020 року на суму 944,20 грн., у січні 2022 року на суму 15,62 грн., у лютому 2022 року на суму 486,36 грн., у березні 2022 року на суму 366,95 грн., у вересні 2022 року на суму 523,55 грн., у грудні 2022 року на суму 2820,08 грн., у лютому 2023 року на суму 28,35 грн., у березні 2023 року на суму 28,35 грн., у квітні 2023 року на суму 990,64 грн., у травні 2023 року на суму 99,10 грн., у серпні 2023 на суму 25 275,00 грн., у жовтні 2023 року на суму 803,30 грн., у листопаді 2023 року на суму 1431,07 грн., у грудні 2023 року на суму 436,32 грн.

З цього приводу суд звертає увагу на таке.

18 березня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17 березня 2020 року № 533- IX (далі Закон № 533- IX).

У зв`язку із набранням чинності Закону № 533-ІХ (з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX та Закону України від 13 травня 2020 року № 591-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)») підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнений пунктом 52-1 такого змісту:

«За порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за:

порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії;

відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу;

порушення вимог законодавства в частині:

обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

цільового використання пального, спирту етилового платниками податків;

обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;

здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку;

порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.

Протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню».

Пункт 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України містив чітку вказівку на темпоральний критерій незастосування штрафних санкцій за вчиненні відповідні порушення: з 1 березня 2020 року і по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину.

Законодавець шляхом внесення змін до ПК України запровадив мораторій на застосування штрафних санкцій, у тому числі за порушення термінів сплати грошових зобов`язань самостійно визначених платником податків.

Слід враховувати, що карантин Кабінет Міністрів України установив на підставі Постанови від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року. Постановою від 27 червня 2023 року № 651 Кабінет Міністрів України відмінив з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Разом з тим до завершення карантину Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який на підставі Указів Президента України неодноразово продовжувався та станом на час розгляду справи триває.

З метою реалізації необхідних заходів щодо підтримки військових і правоохоронних підрозділів у відбитті збройного нападу російської федерації та забезпечення прав і обов`язків платників податків Верховна Рада прийняла Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану» від 3 березня 2022 року № 2118-IX, який набрав чинності 7 березня 2022 року.

Законом № 2118-IX підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнений пунктом 69, яким установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

У подальшому Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» від 12 травня 2022 року № 2260-IX.

У зв`язку із набранням чинності 27 травня 2022 року Закону № 2260-IX підпункт 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України викладено у такій редакції:

«У разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових накладних, розрахунків коригування, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків, граничний термін виконання яких припадає на період, починаючи з 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану за умови реєстрації такими платниками податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних до 15 липня 2022 року, подання податкової звітності до 20 липня 2022 року та сплати податків та зборів у строк не пізніше 31 липня 2022 року.

Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у цьому підпункті, та перелік документів на підтвердження затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику».

Відтак з набранням чинності Законом № 2260-IX передбачене підпунктом 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України звільнення від відповідальності поставлене в залежність від підтвердження у визначеному законодавством порядку можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язку, зокрема, щодо сплати податків.

Закон № 2260-IX підпункт 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнив положеннями, відповідно до яких у разі виявлення порушень законодавства за результатами проведення перевірок до платників податків застосовується відповідальність згідно з цим Кодексом, законами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, з урахуванням обставин, передбачених підпунктом 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 цього Кодексу, що звільняють від фінансової відповідальності.

При цьому вимоги законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), не застосовуються.

Отже, з 27 травня 2022 року припинили застосовуватися положення законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, які поширювалися на правовідносини, що врегульовувались пунктом 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

У той же час, Законом України від 12.05.2022 за № 2260-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану», який набрав чинності 27.05.2022, внесено зміни до п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, встановлено особливості для справляння податків і зборів.

Згідно з підпунктом 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України у разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків щодо строків сплати податків та зборів за звітні (податкові) періоди - 2021 рік (для річного звітного (податкового) періоду), I квартал 2022 року (для квартального звітного (податкового) періоду), січень - травень 2022 року (для місячного звітного (податкового) періоду), за умови їх сплати не пізніше 1 серпня 2022 року (для сплати податку на доходи фізичних осіб та/або військового збору - не пізніше 31 грудня 2022 року).

У разі звільнення платника податків від відповідальності з підстав, визначених абзацами четвертим - восьмим цього підпункту, податкові повідомлення-рішення, якими були визначені йому штрафні (фінансові) санкції та/або пеня за несвоєчасне виконання податкових обов`язків, крім сплати податку на доходи фізичних осіб та/або військового збору, визначених абзацами четвертим - восьмим цього підпункту, вважаються скасованими (відкликаними) з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо сприяння відновленню енергетичної інфраструктури України».

У той же час, суд, керуючись основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема, але не виключно, офіційним з`ясуванням всіх обставин справи, встановив наступне.

Як вбачається із податкового повідомлення-рішення від 24.09.2024 № , за несвоєчасну сплату податку на доходи фізичних осіб до бюджету у сумі 35379,41 грн., до підприємства застосовано штрафні санкції у розмірі 25 % суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету відповідно до пункту 125-1.2 статті 125-1 Податкового кодексу України.

Як зазначалося вище, згідно з пунктом 125-1.1 статті 125-1 ПК України ненарахування та/або неутримання, та/або несплата (неперерахування), та/або нарахування, сплата (перерахування) не в повному обсязі податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь нерезидента або іншого платника податків, а також нерезидентом, на якого покладено обов`язок сплачувати податок у порядку, встановленому розділом III цього Кодексу, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 10 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

За приписами пункту 125-1.2 ст.125-1 ПК України передбачено, що ті самі дії, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Законом України від 16 січня 2020 року №466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі по тексту - Закон №466) в контексті реформування фінансової відповідальності запроваджено в межах Податкового кодексу України принцип винної відповідальності платника податку за податкові правопорушення шляхом внесення до норм ПК України наступних змін.

За визначенням пункту 109.1 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Статтю 109 ПК України, зокрема, доповнено пунктом 109.3, згідно з яким у випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125- 1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.

Відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, визначено у статті 111 ПК України, відповідно до якої за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з цим Кодексом, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) (пункт 111.2 статті 111 ПК України).

Особа вважається такою, що вчинила правопорушення повторно, якщо вона була притягнута до відповідальності у встановленому цим Кодексом порядку (111.4 статті 111 ПК України).

Відповідно до пункту 112.2 статті 112 ПК України особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Як передбачено у пункті 112.7 статті 112 ПК України у разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.

Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.

Суд акцентує пунктом 125-1.2 статті 125-1 ПК України передбачено штрафні санкції за діяння, передбачені пунктом 125-1.1, але ті, що вчинені умисно.

Проте, податковим органом не обґрунтовано застосування до платника податку штрафу, саме за пунктом 125-1.2 статті 125-1 ПК України, відповідно контролюючий орган не навів обґрунтованих мотивів встановлення в діях платника податку умислу або мети ухилитися від сплати податків та зборів.

Суд враховує, що заборгованість по сплаті ПДФО у підприємства виникла у період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та повномаштабного вторгнення російської федерації на територію України. Так, відповідно пояснень представника позивача заборгованість виникала внаслідок невірних розрахунків, була незначною, та після виявлення перерахунків податку і їх відображення у особистому кабінеті відразу погашалася, що підтверджується платіжними дорученнями, виписками з банку. Також зазначає, що деякі суми заборгованості є необґрунтованими та пов`язаними із затримкою банку у перерахуванні коштів, що спростовується платіжними дорученнями із відмітками.

Суд зазначає, що необхідною та достатньою підставою для встановлення умислу в діях платника є встановлення обставин, які прямо стверджують, що платник податку не тільки усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки, а й бажав їх настання. Саме бажання настання негативних наслідків є необхідною та достатньою умовою для встановлення умислу.

Таким чином, юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за пунктами 125-1.2 статті 125-1 ПКУ, є обов`язок доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу.

У постанові від 08 грудня 2022 року по справі № 520/9294/21 Верховним Судом сформовано правовий підхід щодо застосування положень Податкового кодексу України, якими визначено вину як об`єктивну сторону податкових правопорушень, зауваживши на тому, що для встановлення наявності вини платника контролюючому органу необхідно довести не наявність відповідного ставлення платника податків до своїх протиправних дій/бездіяльності (усвідомлення своїх дій, розуміння наслідків тощо), а саме - що платник податків вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Беручи до уваги вищезазначену правову позицію касаційної інстанції, слідує наступний висновок, що розуміння вини платника у положеннях ПК України та її доведеності, судам слід було з`ясувати та перевірити доказами в матеріалах справи чи діяв позивач нерозумно, недобросовісно та без належної обачності у межах спірних обставин цієї справи, враховуючи при цьому судові рішення по справі №520/10317/2020 у розрізі дій позивача щодо сплати грошових зобов`язань у межах охопленого камеральною перевіркою від 30 червня 2021 року періоду.

Зокрема, слід враховувати, що умовами, які визначають вину особи у розумінні статті 112 ПК України, є:

- встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання;

- доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Тобто саме можливість особи дотримуватися правил та норм, за порушення яких ПКУ передбачена відповідальність, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи, у вчинені податкового правопорушення.

У постанові від 16 березня 2023 року по справі № 600/747/22-а Верховний Суд, переглядаючи судові рішення у подібній категорії спору, висловився про те, що при вирішенні спору судам першочергово необхідно було встановити, чи вжив позивач всі достатні, необхідні та залежні від нього заходи з метою дотримання правил та норм, визначених у положеннях чинного законодавства, чи діяв він добросовісно, затримуючи сплати узгоджених податкових зобов`язань (наявність/відсутність непереборних обставин щодо несвоєчасної сплати), чи вчиняв всі необхідні активні дії, зокрема, щодо повідомлення відповідача про неможливість сплати податкових зобов`язань через відсутність коштів на рахунках чи неможливістю їх використання та щодо відшукування необхідних коштів. З`ясування судами вищезазначених обставин має суттєве значення для повного та всебічного розгляду справи та прийняття обґрунтованого та законного рішення. В той час, як недослідження вказаних питань під час судового розгляду справи, призводить до формального підходу до вирішення справи та невмотивованих, необґрунтованих висновків щодо відсутності умислу та вини платників податків, без достатніх на те підстав.

Матеріали справи не містить жодних належних доказів, які б підтверджували, що позивач удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України.

У свою чергу, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, жодним чином не обґрунтовано правомірність застосування до платника податку саме пункту 125-1.2 статті 125-1 ПК України, положення якого передбачають накладення штрафу в розмірі 25 % суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Оскільки відповідачем не надано доказів та не доведено факт умислу в діяннях позивача, суд вважає, що застосування пункту 125-1.2 статті 125-1 ПК України контролюючим органом, у даному випадку є протиправним.

У даному випадку, суд зазначає, що позивачем дійсно було несвоєчасно сплачено податок на доходи фізичних осіб, що є підставою для застосування пункту 125-1.1 статті 125-1 ПК України, яке тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10% суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

При цьому, суд не може перебирати на себе функцію контролюючого органу та здійснювати належний розрахунок штрафної санкції, оскільки адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу, адже завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Саме на податковий орган покладено повноваження стосовно визначення розміру штрафу, отже такі повноваження є дискреційними.

Отже, суд зазначає, що в даному випадку, суд позбавлений можливості виокремити (виділити) визначену суму в оскаржуваному ППР, та залишити його чинним в певній частині.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.06.2020 року по справі №819/1785/17:

«Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо неможливості самостійно здійснити такий обрахунок, внаслідок неможливості виокремлення із спірних повідомлень-рішень тієї суми, яка обрахована правильно, оскільки до сум заборгованості була безпідставно включена сума безнадійного боргу, неправильно визначалися періоди прострочення, невірно застосувалися розміри штрафних санкцій, що в межах судового провадження унеможливлює самостійний обрахунок судом штрафних санкцій, які підлягають стягненню з позивача.

Встановивши невідповідність частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми штрафних (фінансових) санкцій. Разом з тим, рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

У контексті викладеного судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. Водночас, визнання рішення контролюючого органу недійсним повністю у такій ситуації, дає йому можливість визначити в установленому Законом порядку правильне рішення, зокрема через прийняття нового рішення».

Надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом, суд не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо зміни чи визначення суми податкового зобов`язання. Суд, виключно, досліджує прийняті рішення суб`єкта владних повноважень на предмет їх відповідності закону.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави для висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 24.09.2024 № , № є протиправними та підлягають скасуванню.

Ураховуючи викладене вище, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАЛЄ ЕКВІДЕС» підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Беручи до уваги викладене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, під час звернення позивача з даним позовом до суду останнім сплачено судовий збір за заявлені позовні вимоги у загальному розмірі 25645,14 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 22.01.2025, які підлягають стягненню з відповідача на користь останнього у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАЛЄ ЕКВІДЕС» задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДПС у Київській області від 24.09.2024 № , від 24.09.2024 № , від 24.09.2024 № , від 24.09.2024 № , від 24.09.2024 № .

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАЛЄ ЕКВІДЕС» (; місцезнаходження: 08172, Київська область, Обухівський район, село Лісники, вул. Вишнева, буд. 36) судовий збір у розмірі 25 645 (двадцять п`ять тисяч шістсот сорок п`ять) гривень 14 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ ВП: 44096797; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 5а).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.