Справа № 160/23282/25
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
13 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач просить суд:
Позовні вимоги обгрунтовані порушенням відповідачем процедури вручення ППР належним чином, як це передбачено ст. 42 ПК України (надіслання через електронний кабінет ФОП, замість рекомендованого листа) та невідповідністю розрахунку податкового зобов`язання, а саме, відсутній повний розрахунок зміни нормативно грошової оцінки земельної ділянки, орендної плати за 2023 рік в порівнянні із зазначеними в Договорі оренди, що впливає на суму податкового зобов`язання. Зауважено, що в Договорі оренди нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 6 933 794,13 грн., а в податковому повідомлені-рішенні - 8 771 250,22 грн. (колонка детального розрахунку ППР 6), що, на думку позивача, збільшило орендну плату, зазначену по Договору оренди з 277 351,79 грн. до 350 850, 01 грн. за 2023 рік. Також, на думку позивача, в детальному розрахунку ППР в колонці 2 відповідачем не з точністю зазначено вид цільового призначення земельної ділянки, зокрема, в ППР зазначено 11.00, проте, у Витязі з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки зазначено код КВЦПЗД- 11.02. Позивач вважає, що ППР повинно мати більш детальні розрахунки податкового зобов`язання з орендної плати, як це передбачено п.58.1.1 ст.58 ПК України. Враховуюче зазначене, позивач вважає, що спірне рішення є неузгодженим.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.08.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
26.08.2025 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову. Вказав про правомірність розрахунку: розрахунок проведено на підставі діючого Договору оренди, ставки 4% та обов`язкової кумулятивної індексації НГО (за 2021 рік - 1,1 та за 2022 рік - 1,15), що відповідає ст. 271 та 289 ПК України. При цьому, неточність коду цільового призначення (11.00 замість 11.02), на думку відповідача, не впливає на суму зобов`язання з орендної плати. Також зауважив, що ППР не направялось платнику податку через електронний кабінет, а було надіслано позивачу як фізичній особі рекомендованим листом на її податкову адресу, яке було повернуто у зв`язку із закінченням терміну зберігання, а тому, відповідно до абзацу четвертого п. 42.5 ст. 42 ПК України, ППР вважається належним чином врученим у день його повернення. Отже, ГУ ДПС під час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяло в спосіб та межах, визначених чинним законодавством України.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 обліковується в контролюючому органі як платник «орендної плати з фізичних осіб» (код бюджетної класифікації 18010900).
ОСОБА_1 не перебуває на обліку як фізична особа-підприємець з 03.02.2021 року, має стан платника 12 - припинено, але не знято з обліку.
Договір оренди земельної ділянки укладено строком до 30.04.2031 року (п.3.1. Договору).
Умови цього Договору зберігають свою чинність на строк його дії, крім випадків, коли після набуття чинності договором законодавством встановлені інші правила, ніж передбачені договором, та випадків, передбачених п.4.4 цього договору (п.3.3).
Згідно з п 4.1 Договору оренди, орендна плата вноситься орендарем виключно в грошовій формі на рахунок місцевого бюджету у розмірі 277 351,79 грн. без ПДВ згідно з Розрахунком розміру орендної плати за земельну ділянку (далі Розрахунок орендної плати), яка визначається відповідно до рішень міської ради від 22.06.2018 № 1105-25/VII, від 09.07.2020 № 1975- 44/VII, від 18.12.2020 № 41-03/VIII.
Згідно з Розрахунком орендної плати, дана земельна ділянка за КВЦПЗ відноситься до землі промисловості, добуток коефіцієнтів індексації грошової оцінки земельної ділянки за попередні роки - 1,0, прийнятий для розрахунку розмір орендної плати у співвідношенні до нормативної грошової оцінки - 4%.
Не погоджуючись із спірним рішенням, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями (далі ПКУ), платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Податковим Кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI на органи державної податкової служби (контролюючі органи) покладено функції здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, проведення перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов`язкових платежів), які віднесені до їх компетенції.
Основним документом, що регулює земельні відносини в Україні, є земельний кодекс України від 25.10.2001р. № 2768-ІІІ, зі змінами та доповненнями (далі - Земельний кодекс). Закон України від 06 жовтня 1998 року № 161 «Про оренду землі» (ДаліЗакон № 161).
Законом, який регулює оподаткування землі в Україні, є Податковий кодекс України.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України, 14.1.136. орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.
Відповідно до ст. 13 Закону України від 06.10.1998 року № 161 «Про оренду землі» - договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 270 ПКУ, об`єкти оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Згідно з пунктом 271.1 статті 271 ПКУ, базою оподаткування земельним податком є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
П.284.1 ст.284 ПК України передбачено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території. Нові зміни до рішень щодо наданих пільг зі сплати земельного податку надаються відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни.
Відповідно до пункту 288.1 статті 288 ПКУ підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п.288.2 - 288.3 ст.288 ПКУ).
Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п.288.4 ст.288 ПКУ).
Статтею 286 п.286.2 ПКУ зазначено, що платники плати за землю подають відповідному контролюючому органу довідку (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Згідно з п. 289.1 ст. 289 ПК України, у редакції, чинній з 01.01.2022, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 01 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 01 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Відповідно до п.284.1 ст.284 ПКУ, органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.
Встановлено, що відповідно до листа Кам`янської міської ради від 27.01.2025 № 09-07/116 (вх. ГУ ДПС від 27.01.2025 № 8792/5), до Головного управління ДПС був наданий перелік орендарів станом на 01.01.2025, договори з якими є дійсними, серед яких зазначено - ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 3.1 Договору, договір укладений строком до 30.04.2031 року, отже є діючий.
Базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації (стаття 271 ПКУ). Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель (п.289.2 ст.289 ПКУ).
На сайті Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в розділі «Ринок та оцінка земель», 12.01.2023 було розміщено інформацію «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель за 2022 рік», в якій поінформовано про значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 2022 рік, який становить: для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) 1,0; для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь) 1,15. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки для земель несільськогосподарського призначення становить: 1 за 2020 рік і 1,1 за 2021 рік. При обчисленні податкових зобов`язань з плати за землю за 2023 рік для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено та які не належать до сільськогосподарських угідь, застосовуються величини коефіцієнтів індексації за 2021 рік 1,1 та 2022 рік 1,15. Індекс споживчих цін за 2021 рік дорівнює 1,1, за 2022 рік 1,15, за 2023 рік 1,051.
Щодо цільового призначення земельної ділянки, зазначеного у детальному розрахунку до ППР, слід зазначити, що код цільового призначення 11.00 «Землі промисловості» має загальне значення та включає в себе й код 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості та, як наслідок, не впливає на розрахунок податкового зобов`язання з орендної плати.
Щодо деталізації розрахунку, суд враховує, що ППР є повідомленням про суму зобов`язання. У відзиві відповідач надав детальну формулу розрахунку, підтвердивши, що всі використані коефіцієнти є публічно доступними.
Обґрунтовуючи протиправність оскарженого податкового повідомлення-рішення, позивач у позовній заяві вказує, що розрахунок ППР повинен мати більш детальні розрахунки податкового зобов`язання. Проте, позивачем під час судового розгляду не доведено, в чому саме полягає помилковість здійсненого контролюючим органом розрахунку, а такі посилання лише свідчать про незгоду позивача із винесеним податковим повідомленням-рішенням.
Щодо надсилання позивачу оскарженого податкового повідомлення-рішення про сплату ним зобов`язань з орендної плати за 2023 рік.
Згідно з п.58.2 ст.58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Нарахування фізичним особам сум податку (орендної плати) проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 ПКУ (п.286.5 ст.286 ПКУ).
Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204 затверджено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків.
Згідно з п.2 розділу ІІ Порядку, у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за такими формами: «Ф» - для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства (додаток 1).
Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення було сформовано позивачу за формою «Ф», тобто, як фізичній особі-платнику податків.
Відповідно до п.42.2 ст.42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно з п.42.5 ст.42 ПК України, у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Відповідно до вимог п.42.2 та п.42.5 ст.42 ПК України, вищезазначене податкове повідомлення-рішення вважається врученим позивачу належним чином.
При цьому, доказів направлення спірного рішення саме ФОП ОСОБА_1 в електронній формі через електронний кабінет матеріали справи не містять та позивачем до суду не надано. Відтак, аргументи позивача щодо неправомірного вручення спірного ППР саме через електронний кабінет є безпідставними та не підтвердженими належними доказами.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
У зв`язку з тим, що в задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат, понесених позивачем, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник