Справа № 340/4666/25
Суддя: С.В. ДЕГТЯРЬОВА
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/4666/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд в особі судді Дегтярьової С.В. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

до відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )

про відшкодування шкоди, завданої військовослужбовцем за час проходження служби,

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 безпідставно отримані кошти у розмірі 21102,56 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає що відповідно до акту службового розслідування від 15.06.2025 установлено, що солдат ОСОБА_1 невчасно прибув для проходження військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_4 ), та у період із 28.03.2024 по 30.03.2024 є таким що без дозволу командирів, знаходився поза своїм підрозділом.

Позивач вважає, що такими діями, відповідач допустив порушення вимог статей 11, 16, 37, 49, 127-128 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

В ході службового розслідування стало відомо про переплату грошового забезпечення та премії солдату ОСОБА_1 за період з 28.03.2024 по 30.03.2024 у розмірі 21102,56 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за період з 28.03.2024 по 30.03.2024, від 25.05.2025 №1776/6/1406.

Із метою позасудового врегулювання і повернення у добровільному порядку відповідачем суми переплати, на його адресу була направлена вимога. Однак відповідач коштів не повернув.

Ухвалою від 20.08.2025 відкрито спрощене провадження у справі.

04.09.2025 до суд надійшов відзив на позов, в якому відповідач вказує, що у зазначений період перебував на лікуванні та був виписаний з лікарні лише 27.03.2024.

Після виписки його стан здоров`я не дозволяв негайно прибути до розташування військової частини. Медичні документи підтверджують потребу у відновлювальному періоді, крім того потребу у догляді сторонніх осіб (таких як дружина, батьки).

При цьому посилання позивача на Закон №160-ІХ (щодо "прямої дійсної шкоди") є безпідставним, оскільки: - шкода відшкодовується лише за наявності вини та причинного зв`язку. Відсутність відповідача була спричинена хворобою, що виключає вину. Виплата ж проведена самою військовою частиною, тому вини відповідача у її нарахуванні немає, тож кошти у сумі 21102,56 грн виплачені позивачу на законних підставах і добросовісно отримані, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.08.2025 відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Солдат ОСОБА_1 - токар інженерної ремонтної майстерні інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2023 № 309 вибув у щорічну відпустку строком на 10 календарних днів з 30.10.2023 по 09.11.2023 (а.с.6).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2023 № 317 відповідач вважається таким, що під час основної щорічної відпустки був госпіталізований на стаціонарне лікування у комунальне некомерційне підприємство «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» м. Кропивницький з 01.11.2023 (а.с.7).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.12.2023 № 349 солдата ОСОБА_1 визнано таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків з комунального некомерційного підприємства «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» м. Кропивницький з 06.12.2023 (а.с.8).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.12.2023 № 350 солдата ОСОБА_1 , токаря інженерної ремонтної майстерні інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , визнано таким, що вибув у відпустку для лікування у зв`язку із хворобою строком на 30 календарних днів з 08.12.2023 по 06.01.2024 (а.с.9).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2024 № 4, солдата ОСОБА_1 визнано таким що під час відпустки для лікування у зв`язку із хворобою був госпіталізований на стаціонарне лікування у комунальне некомерційне підприємство «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» м. Кропивницький з 03.01.2024 (а.с.10).

У відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2024 № 90 солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , визнано таким, що 27.03.2024 виписаний з комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» м. Кропивницький та направлений для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби у Збройних Силах України у військовий госпіталь (військова частина НОМЕР_4 ) військово-медичного клінічного центру АДРЕСА_3 з 28.03.2024 (а.с.11).

У відповідності до листа військової частини НОМЕР_4 від 22.05.2024 №587/2094, солдат ОСОБА_1 зареєстрований на проходження Гарнізонної військово-лікарської комісії 31.03.2024. Отримав довідку військово-лікарської комісії №2086 від 21.05.2024, що підтверджується листом від 22.05.2024 № 587/2094 (а.с.12).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2024 № 5108 призначене проведення службового розслідування відносно солдата ОСОБА_1 у зв`язку із несвоєчасним поверненням після лікування останнім до розташування підрозділу та відсутності на військовій службі (а.с.13).

Відповідно до акту службового розслідування від 15.06.2025, який затверджено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.06.2025 № 1921, установлено, що солдат ОСОБА_1 невчасно прибув для проходження військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_4 ) та у період із 28.03.2024 по 30.03.2024 є таким що без дозволу командирів, знаходився поза своїм підрозділом (а.с.14-20).

Відповідно до довідки-розрахунку від 25.05.2025 № 1776/6/1406 ОСОБА_1 за період з 28.03.2024 по 30.03.2024 отримав грошове забезпечення в сумі 21102,56 грн (а.с.25).

Позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про повернення коштів (а.с.26-27). Відповідач коштів не повернув, що стало підставою для звернення до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011).

Відповідно до статті 1 Закону №2011соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

На підставі ч.1 статті 9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011 до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до ч. 4 статті 9 Закону України №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197.

Відповідно до п.15 Порядку №260 виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Таким чином, з дня самовільного залишення відповідачем військової частини, останній втратив право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків встановлено Законом України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 р. №160-ІX.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Згідно із частинами 1-4 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій (п.1 ч.1 ст.6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі").

Відповідно до ст.12 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Суд зазначає, що питання повернення зайво виплачених коштів не врегульовані нормами спеціального законодавства. У той же час такі питання врегульовані Цивільним кодексом України.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно з приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї норми матеріального права зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

Водночас стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.

Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц вказала, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц виклав, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.

Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п. 1 ч. 1ст. 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

В своєму відзиві відповідач вказав, що з 28.03.2024 по 30.03.2024 стан його здоров`я не дозволяв негайно прибути до розташування військової частини, що підтверджується медичними документами, натомість таких документів ОСОБА_1 суду не надав, найменування лікувального закладу, в якому він би перебував з 28.03.2024 по 30.03.2024, не повідомив, об`єктивних причин неможливості прибути для проходження військово-лікарської комісії 28.03.2025 суду не повідомив, а тому суд критично розцінює його пояснення в цій частині.

Відповідач без належних правових підстав отримав кошти, у вигляді грошового забезпечення під час дії воєнного стану у розмірі 21102,56 грн, а отже за змістом зобов`язань, що виникають внаслідок збереження або набуття майна без достатньої правової підстави у позивача виникло право на повернення безпідставно ним грошового забезпечення за період з 28.03.2024 по 30.03.2024.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 зайво виплаченого грошового забезпечення за період фактичного невиконання ним обов`язків військової служби з 28.03.2024 по 30.03.2024 у розмірі 21102,56 грн.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихст.78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст.2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) зайво виплачене грошове забезпечення за період фактичного невиконання ним обов`язків військової служби з 28.03.2024 по 30.03.2024 у розмірі 21102,56 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Повне судове рішення виготовлене 20.10.2025.

Сторони:

позивач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. ДЕГТЯРЬОВА