Справа № 420/9862/25
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/9862/25

Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.,

повний текст судового рішення

складено 02.07.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНДУСТРІЯ ВОДИ» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ТОВ «ІНДУСТРІЯ ВОДИ» звернулося з позовною заявою до Одеської митниці в якій позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000163/2 від 28.03.2025 року.

Представник позивача в обґрунтування позовних вимог зазначив, що на виконання умов зовнішньоекономічного контракту оформлено поставку товару (радіатори) та з метою здійснення їх митного оформлення позивачем 12.02.2025 року подано контролюючому органу митну декларацію (далі МД) №25UA22U2 від 27.03.2025 року.

За результатом розгляду поданих документів Одеською митницею прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000163/2 від 28.03.2025 року, в якому зазначено розбіжності, що викликають сумніви в митній вартості товару, а саме: відповідно до розрахунку, здійсненого декларантом, транспортні та експедиційні витрати до ввезення на митну територію України, включені до складових митної вартості товару виключно за довідкою експедитора №888791/25 від 24.03.2025 року що не відповідає порядку заповнення декларації митної вартості (Наказ Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599) та положенням Митного та Податкового кодексів України. Надання довідки не передбачено умовами договору транспортного експедирування. Крім того, довідка не є документом первинного бухгалтерського обліку, та на підставі довідки не може здійснюватися оплата за надані послуги.

Однак Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599 передбачений перелік документів, який не є вичерпним. До митного оформлення надано довідку про транспортні витрати, договір транспортного експедирування №2016-11-21/1 від 21.11.2016 року також додатково надано рахунок №РФ-24667 від 21.03.2025 року виставлений на підставі договору, а також банківській платіжний документ №259 від 25.03.2025 року про його сплату.

Представник позивача вважає, що надані документи надають вичерпну інформацію щодо такої складової митної вартості як витрати на транспортування товарів однак жодної уваги відповідач на них не звернув.

Також в рішенні зазначена наступна розбіжність: відповідно до опису товару в графі 31 здійснюється митне оформлення радіаторів зі сталі для центрального опалення з неелектричним нагрівом, а в комплекті вказуються кріплення для побутового водопостачання.

Представник позивача зазначив, що постачаються радіатори, які за своїм функціональним призначенням кріпляться до стіни і відповідно мають в своєму комплекті кріплення, що є логічним та закономірним. Кріплення не є окремим товаром і йде у комплекті з радіаторами та входять у їх вартість.

Представник позивача вказує, всі основні документи, які свідчать про митну вартість товару відповідно до договору, були одразу надані митному органу. У вказаних документах відсутні будь-які розбіжності щодо визначення митної вартості товару, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 07.04.2025 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 15.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження по справі, вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в електронній формі.

Ухвалою суду від 02.07.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, в обґрунтування чого зазначив, що Митним кодексом України не допускається ігнорування та не виконання форм контролю встановлених системою управління ризиками.

Під час митного оформлення товару позивача визначені Автоматизованою системою управління ризиками форми контролю були обов`язковими для виконання посадовими особами митних органів. Прийняття цими посадовими особами рішення щодо нездійснення митного контролю у зазначених формах та обсягах не допускалося.

За результатами митного контролю встановлено, що у поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: 1) декларантом не забезпечено надання митному органу відповідно до п.2 ч.2 ст.52 МКУ достовірних відомостей про визначення митної вартості товару, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних; 2) відповідно до опису товару в графі 31 здійснюється митне оформлення радіаторів зі сталі для центрального опалення з неелектричним нагрівом, а в комплекті вказуються кріплення для побутового водопостачання.

Представник відповідача вважає, що оскільки надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, вказане виключало можливість перевірки митним ч.1 ст.54 МК України, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості.

Також представник відповідача зазначає, що 28.03.2024 року декларантом надіслано лист щодо направлених додаткових документів і неможливості надання інших документів для підтвердження заявленої митної вартості. За результатом розгляду документів встановлено, що митна декларація країни відправлення надана без перекладу на українську мову, а також декларантом не надані перелічені в повідомленні митного органу документи для підтвердження заявленої митної вартості, зокрема висновки про вартісні характеристики товарів, не пояснено та не усуненено розбіжності.

Зазначені обставини у відповідності до п.2 ч.6 ст.54 Митного кодексу України були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митниці у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

При цьому митницею було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості товарів є більшим по товару становить 2,63 дол. США за кг нетто (МД від 03.03.2025 року №UA209140/2025/5206), ніж заявлено декларантом 1,80 дол. США за кг нетто.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові, додатково зазначивши, що, застосовуючи митну декларацію оформлену за 6-м методом визначення митної вартості, відповідач фактично намагається нівелювати вимоги Митного кодексу стосовно основного (першого) методу визначення митної вартості, оскільки одного разу застосувавши 6-й метод намагається застосовувати його до всіх наступних митних оформлень аналогічного товару що є не припустимим. Викладене додатково підтверджує протиправність та безпідставність оскаржуваного рішення.

Представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Справу розглянуто у письмовому провадженні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року адміністративний позов «ІНДУСТРІЯ ВОДИ» (вул. Богомольця, 7/14, приміщення 182, м. Київ, 01024, ) до Одеської митниці (вул. Лип Івана та Юрія, 21а, м. Одеса, 65078, код ЄДРПОУ ВП 44005631) про визнання протиправним та скасування рішення - задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000163/2 від 28.03.2025 року.

Стягнуто з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНДУСТРІЯ ВОДИ» судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

На вказане рішення суду Одеська митниця подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року по справі №420/9862/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ІНДУСТРІЯ ВОДИ» до Одеської митниці у повному обсязі. Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

27.08.2025 року (вхід.№46064/25) на адресу суду апеляційної інстанції від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНДУСТРІЯ ВОДИ» адвоката Шевченка Максима Володимировича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів електронної справи, яка міститься в Комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», що в ході здійснення зовнішньоекономічної діяльності 03.01.2017 року позивачем ТОВ «ІНДУСТРІЯ ВОДИ» (покупець) укладений з фірмою «ELEKS DIS TICARET A.S.» (Туреччина) (продавець) контракт на поставку товару №01/01-2017, відповідно до п.1.1 якого продавець продає і відвантажує, а покупець купує і приймає «товар» (обладнання для систем обігріву, комбо котли, панельні радіатори, сантехніка, вентелі и крани, а також аксесуари до них) на базових умовах Ізмір, Туреччина відповідно до умов INCOTERMS 2010. Умови поставки можуть бути змінені, про що продавець указує у відповідному інвойсі на кожну окрему поставку.

Згідно з вимогами п.2.1 контракту ціни на товари вказуються в інвойсах, які видаються кожну партію товару.

Контрагентом позивача 20.03.2025 року складено інвойс №ЕЕ0146 на поставку товару (радіаторів) загальною кількістю 902 шт., загальною вартістю 32 854,26 дол. США.

У зв`язку поставкою товару на виконання контракту №01/01-2017 від 03.01.2017 року, позивачем подано до Одеської митниці митну декларацію №25UA22U2 від 27.03.2025 року, в якій митну вартість товару було визначено за першим методом - за ціною договору. Для підтвердження вказаних у деклараціях відомостей до митного органу був поданий відповідний пакет документів згідно з МК України (контракт з додатками до нього, інвойс та інші документи).

Проте відповідачем прийняте оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000163/2 від 28.03.2025 року, в якому зазначено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1) Відповідно до Правил заповнення деклараціі? митноі? вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів Украі?ни від 24.05.2012 року №599, зареєстрованим в Міністерстві юстиціі? Украі?ни 18.06.2012 року за №984/21296, у розділі Б «Складові митноі? вартості, гривень» зазначаються витрати (складові митноі? вартості), передбачені ч.10 ст.58 Кодексу, що не включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, підтверджені документально (договорами, рахунками, товаротранспортними накладними, розрахунками на основі транспортних тарифів тощо). Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч.2 ст.53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиціи?них послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиціи?них послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здіи?снюється з використанням власного транспортного засобу). Якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію Украі?ни, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.

Відповідно до розрахунку, здіи?сненого декларантом, транспортні та експедиціи?ні витрати до ввезення на митну територію Украі?ни, включені до складових митноі? вартості товару виключно за довідкою експедитора №888791/25 від 24.03.2025 що не відповідає порядку заповнення деклараціі? митноі?? вартості (Наказ Міністерства фінансів Украі?ни від 24.05.2012 №599) та положенням Митного та Податкового кодексів Украі?ни. Надання довідки не передбачено умовами договору транспортного експедирування. Крім того, довідка не є документом первинного бухгалтерського обліку, та на підставі довідки не може здіи?снюватися оплата за надані послуги. Отже, декларантом не забезпечено надання митному органу відповідно до пункту 2 частини другоі? статті 52 Кодексу достовірних відомостеи? про визначення митноі? вартості товару, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних;

2) Відповідно до опису товару в графі 31 здіи?снюється митне оформлення радіаторів зі сталі для центрального опалення з неелектричним нагрівом, а в комплекті вказуються кріплення для побутового водопостачання. 2) у п.3.2 контракту вказано, що партія товару формується на підставі замовлень, яких до митного оформлення надано не було. Замовлення вважається прийнятим, якщо продавець виставив покупцю попередній інвойс (п.3.3 Контракту) попередні інвойси серед документів відсутні;

В рішенні запропоновано декларанту протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, а саме: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) копію експортної декларації країни відправлення; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

У рішенні вказано, що опрацювавши інформацію, викладену листі декларанта (від 28.03.2024 року: Відповідь на розбіжності 280325), щодо направлених додаткових документів і неможливості надання інших документів для підтвердження заявленої митної вартості, було встановлено, що митна декларація країни відправлення надана без перекладу на українську мову, а також декларантом не надані перелічені в повідомленні митного органу документи для підтвердження заявленої митної вартості, зокрема висновки про вартісні характеристики товарів, не пояснено та не усунено розбіжності.

Одеська митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів, визначила їх митну вартість методом за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на підставі баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України у ввезення товарів, заявлених до митного оформлення, яка є більшим ніж заявлено декларантом.

Позивачу, як декларанту, роз`яснено, що у разі незгоди з вказаним рішенням права на його оскарження до органу вищого рівня відповідно до глави 4 МКУ або суду, а також права викладені у ч.3 ст.52 цього МКУ.

Вважаючи рішення відповідача про коригування митної вартості товарів протиправним, позивач звернувся до суду із позовною заявою про його скасування.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митну територію та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України (далі - МК України, МКУ) та іншими законами України.

Відповідно до вимог ст.246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з вимогами ст.248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з вимогами ст.257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до положень ст.318 МК України, митний контроль передбачає виконання органами доходів та зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до вимог ст.49 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 2 ст.53 МК України визначений перелік документів, які декларант подає митному органу щодо підтвердження митної вартості товарів і обраний метод її визначення. Такими документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.

Таким чином, митний орган має право вимагати від декларанта додаткових документів лише при наявності визначених законом підстав, чітко зазначених в ч.3 ст.53 МКУ (- розбіжності у документах, - ознаки підробки документів, - або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари).

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000163/2 від 28.03.2025 року зазначено, що подані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.

Проте жодного належного та допустимого доказу, що надані позивачем документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей про митну вартість товару - не надано. В той же час в контракті та інвойсі, які є основними документами, містяться всі відомості про митну вартість.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість доводів позивача стосовно того, що зазначені в оскаржуваному рішенні підстави для його прийняття є неспроможними, з огляду на наступне.

Колегія суддів вважає, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Ціна товару була визначена позивачем згідно з умовами контракту. В той же час обставини, якими мотивоване рішення митного органу про необхідність витребування додаткових документів є необґрунтованими, оскільки надані документи у сукупності підтверджують визначену митну вартість товару позивачем (декларантом) за першим методом визначення митної вартості.

Водночас приписи МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено наявність підстав для витребування додаткових документів у позивача.

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Згідно з оскаржуваним рішенням №UA500500/2025/000163/2 від 28.03.2025 року недоліком, який, на думку митного орану, свідчить про розбіжність у вартості товару та не дає йому упевненості у правильності визначення митної вартості товару є те, що декларантом не подано передбачені наказом МФУ від 24.05.2012 року №599 документи на підтвердження витрат на транспортування оцінюваних товарів, а саме: рахунок-фактуру, банківські платіжні документи та калькуляцію транспортних витрат. Вказані обставини викликають у відповідача сумніви у митній вартості товару.

Щодо таких аргументів митниці, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599, на який посилається Одеська митниця в оскаржуваному рішенні, до документів які містять відомості про транспорті витрати можуть належати перелічені документи, однак цей перелік, з огляду на застосовану для його конкретизації конструкцію «можуть належати», не є вичерпним та обов`язковим.

Колегією суддів встановлено, що митному органу надавались довідка про транспортні витрати від 24.03.2025 року за вих.№888791/25, договір транспортного експедирування №2016-11-21/1 від 21.11.2016 року, рахунок №РФ-24667 від 21.03.2025 року та банківській платіжний документ №259 від 25.03.2025 року.

Оскільки наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599 не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані контролюючому органу документи є належними та допустимими доказами розміру таких витрат, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами п.5 ч.10 ст.58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Згідно з вимогами п.1.1 договору транспортного експедирування №2016-11-21/1 від 21.11.2016 року, укладеним позивачем з ТОВ «Клевер Тім», експедитор зобов`язується за плату та за рахунок клієнта надати або організувати надання транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних з організацією та забезпеченням перевезень експортно-імпортних та транзитних вантажів клієнта, а також додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу.

Послуги експедитора, а також витрати, витрати та інші платежі, здійснені експедитором на користь клієнта та пов`язані з виконанням цього договору, оплачуються клієнтом на умовах 100 % передоплати на підставі виставленого експедитором рахунку у строк, передбачений п.3.3. цього договору (п.3.1 догвоору №2016-11-21/1 від 21.11.2016 року).

21.03.2025 року ТОВ «Клевер Тім» складено рахунок №РФ-24667, згідно якого надано наступні послуги перевезення: 1) міжнародне автоперевезення вантажів по маршруту: м.Маніса (Туреччина) с. Орлівка (Україна), т/з НОМЕР_1 / НОМЕР_2 вартістю 92 000 грн; 2) автоперевезення вантажів по маршруту: с. Орлівка (Україна) м. Гостомель (Україна), т/з НОМЕР_1 / НОМЕР_2 вартістю 56 000 грн; 3) транспортно-експедиційне обслуговування на території України вартістю 3333,33 грн. Загальна вартість послуг склала 152 000 грн.

Також ТОВ «Клевер Тім» видано довідку про транспортні витрати від 24.03.2025 року за вих.№888791/25, згідно якої вартість міжнародного автоперевезення вантажу на адресу ТОВ «ІНДУСТРІЯ ВОДИ» за маршрутом м.Маніса (Туреччина) - с. Орлівка (Україна), т/з АС4112H0/AC1241XF складає 92 000 грн. (в тому числі навантажувально-розвантажувальні роботи 5000 грн.). Вантаж при перевезенні не страхувався.

Відповідно до платіжної інструкції №259 від 25.03.2025 року позивачем сплачено на користь експедитора ТОВ «Клевер Тім» 152 000 грн. за транспортні послуги на підставі рахунку №РФ-24667 від 21.03.2025 року.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наданими декларантом до митного органу документами підтверджуються витрати на транспортування, що виключає будь-які сумніви щодо не підтвердження таких відомостей як складової митної вартості товару.

Посилання митного органу на те, що зазначення витрат у декларації здійснено «виключно за довідкою експедитора», не відповідає фактичним обставинам справи. Надана довідка не є єдиним джерелом інформації, а лише доповнює інші документи, що підтверджують вартість транспортних витрат.

Колегія суддів вважає, що надані позивачем документи в їх сукупності (договір транспортного експедирування, рахунок за надані послуги, платіжна інструкція та довідка експедитора) взаємопов`язані за змістом, датами та контрагентом, містять узгоджені відомості про надані послуги з перевезення та їх оплату, і разом підтверджують фактичне понесення витрат на транспортування товару до митної території України.

Також недоліком, який, на думку митного органу, свідчить про розбіжність у вартості товару та не дає йому упевненості у правильності визначення митної вартості товару зазначено наступне: відповідно до опису товару в графі 31 здійснюється митне оформлення радіаторів зі сталі для центрального опалення з неелектричним нагрівом, а в комплекті вказуються кріплення для побутового водопостачання.

У графі 31 (Пакування та опис товарів) МД №25UA22U2 від 27.03.2025 року декларантом вказано, що товар «Вироби з чорних металів. Радіатори зі сталі для центрального опалення з неелектричним нагрівом в комплекті з кріпленням, для побутового водопостачання».

Колегія суддів вважає, що сама по собі наявність у комплекті кріплень, які можуть бути використані в системах побутового водопостачання, не змінює основного функціонального призначення товару радіатори зі сталі для центрального опалення. Посилання митного органу на, нібито, існуючу розбіжність у вартості товару через опис комплектуючих у графі 31 є лише припущенням. Відповідачем не обґрунтовано як зазначення кріплення у складі товару впливає на правильність визначення митної вартості товару.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання митниці на додатково надану митну декларацію країни відправлення, враховуючи наступне.

Згідно з вимогами ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Таким чином, основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, та банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Колегією суддів встановлено, що позивачем з метою підтвердження митної вартості товару, до відповідача надано документи, які містять необхідну інформацію про товар, та його ціну, а саме: контракт та інвойс.

Між тим, митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали сумніви у заявленій митній вартості, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та достовірності, зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх оформленні.

Відповідачем не вказано будь-якого іншого обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у спірному рішенні.

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах (постанови ВС від 27.04.2020 року по справі №140/804/19, від 11.06.2020 року по справі №815/5464/16, від 30.04.2020 року по справі №820/231/16, від 31.03.2020 року, від 19.03.2020 року по справі №808/4127/15).

МК України встановлено, що при відсутності застережень щодо застосування основного методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу та наявності документів, перелік яких зазначений в ч.2 ст.53 МК України застосовується саме основний метод визначення митної вартості товарів.

Згідно з вимогами ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними методами: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частинами 3,6 цієї статті визначено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 8 статті 57 МКУ встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, проте такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди з задекларованою митною вартістю, до яких відносить, зокрема, проведення консультацій та обов`язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

Відповідно до п.2,4 ст.55 МКУ прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Між тим, спірне рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 ч.2 ст.55 МКУ.

Оцінюючи вказане рішення відповідача необхідно врахувати також правові висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд наголошував у своїх правових висновках, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Верховний Суд вважав за необхідне зауважити, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанова від 25 лютого 2020 року справа №260/718/19; 27 квітня 2020 року справа №140/804/19).

У постанові від 30.04.2020 року по справі №820/231/16 Верховний Суд вказує, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування(якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.

Відповідачем здійснено коригування митної вартості товару на підставі відомостей бази даних, оскільки за попередніми МД від 03.03.2025 року №UA209140/2025/5206, вартість товару є більшою, ніж заявлено декларантом.

Однак, колегія суддів вважає, що вказана МД не може бути врахована для коригування митної вартості товару за МД позивача, оскільки відповідачем не доведено: що відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом.

Згідно з вимогами ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач протиправно прийняв спірне рішення №UA500500/2025/000163/2 від 28.03.2025 року про коригування митної вартості товарів, а тому позовні вимоги ТОВ «ІНДУСТРІЯ ВОДИ» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко