Справа № 520/24197/25
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року № 520/24197/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Заічко О.В., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (01135, місто Київ, проспект Берестейський, будинок, 14, ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державно служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати Постанову Голови Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 05 червня 2025 року №1 про накладення штрафу.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що винесення оскаржуваної постанови відбулось з порушення порядку та строків розгляду такої справи, без повідомлення позивача про розгляд справи в порядку, встановленому чинним законодавством України, а також без законних підстав на винесення рішення про накладення штрафу на позивача. Разом з тим наголошує на незаконності проведення позапланової перевірки контролюючим органом, а відтак і незаконності Акту перевірки стану виконання суб`єктом господарювання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 22.05.2025 №01/ПЗ/04-3/2025 та Протоколу від 22.05.2025 №1 про виявлене(і) порушення вимог Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», що слугували одними із підстав на винесення оскаржуваної постанови. З урахуванням наведеного, позивач вважає постанову Голови Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 05 червня 2025 року №1 про накладення штрафу незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями п. 10 ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України, якими унормовано що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України подано до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що контролюючий орган діяв відповідно до вимог чинного законодавства та в межах наданих повноважень. У відзиві наголошено, що позивач не виконав рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 04 квітня 2025 року №01/04-3/2025, у зв`язку з чим Адміністрацією судноплавства на підставі статті 23 Закону України Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції було проведено перевірку стану виконання зазначеного рішення. За результатами цієї перевірки складено акт перевірки стану виконання рішення та протокол про виявлене правопорушення, а за їх наслідками відповідачем розглянуто адміністративну справу відносно ОСОБА_1 та прийнято постанову про накладення штрафу від 05 червня 2025 року №1. Також відповідач зазначає, що позивача було належним чином повідомлено про розгляд справи щодо нього, а всі копії рішень, прийнятих Адміністрацією судноплавства, було надіслано йому за адресою місця реєстрації та повернуто назад відповідачеві у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Позивачем подано відповідь на відзив, у якій він не погодився з доводами відповідача та наполягав на тому, що проведення позапланової перевірки контролюючим органом було незаконним. В обґрунтування своєї позиції позивач послався на положення абзацу другого частини третьої статті 23 Закону України Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції та зазначив, що не є розповсюджувачем чи виробником продукції, а виступає виключно в статусі імпортера. Відтак, на думку позивача, у відповідача були відсутні належні правові підстави для проведення позапланової перевірки щодо нього. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що ввезений ним гідроцикл пройшов усі передбачені законодавством процедури оцінки відповідності та був належним чином розмитнений при ввезенні на митну територію України, що підтверджується наданими ним доказами.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що уповноваженими особами Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) було проведено позапланову перевірку характеристик продукції на підставі рішення Волинської митниці Державної митної служби України від 23.01.2025 №25UA73U0 про призупинення митного оформлення продукції за результатами держаного контролю продукції імпортера ОСОБА_1 .

На підставі наказу Адміністрації судноплавства від 28.01.2025 №32 Про проведення позапланової перевірки характеристик продукції та направлення на проведення перевірки від 28.01.2025 №01/2025 проведено позапланову перевірку характеристик продукції, митне оформлення якої призупинено за місцем зберігання в зоні митного контролю ЗМК Термінал за адресою: вул. Володимирська, 150, м. Ковель, а саме: Гідроцикл, що був у використанні. Виявлено пошкодження ЛФП. Марка YAMAHA. Модель JETSKI. Ідентифікаційний (серійний) номер YAMA1950C222. Посадочних місць 2. Тип двигуна NYMXM1.054GF. Тип палива бензин. Об`єм двигуна 1049 см. Куб. Потужність 74 кВт. Вантажопідйомність 240 кг. Календарний раік виготовлення 2022. Країна виробник Японія (JP). Відомості про імпортера зазначені в рішенні митниці Мусієнко Олег Леонідович, АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ID карта НОМЕР_2 .

За результатами перевірки, посадовими особами Адміністрації судноплавства складено акт перевірки характеристик продукції від 29.01.2025 №01/04-3/2025, після чого було складено проект рішення щодо ОСОБА_1 .

Оскільки останнім не було надіслано відповідних заперечень чи відповіді на проект рішення, Адміністрацією судноплавства було прийнято рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 04.04.2025 №01/04-3/2025 зі строком його виконання 30.04.2025 та яким встановлено обмежувальний (корегувальний) захід, а саме: обмеження надання продукції на ринку: усунення формальної невідповідності шляхом нанесення знаку відповідності технічним регламентам, надання повної документації, яка має супроводжувати продукцію, декларація про відповідність, надання повної технічної документації, що передбачено Технічним регламентом прогулянкових суден і водних мотоциклів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2021 №1381.

На підставі наказу Адміністрації судноплавства від 13.05.2025 №139 Про проведення позапланової перевірки стану виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів приватним імпортером ОСОБА_1 та направлення на проведення перевірки від 13.05.2025 №01-1/2025, проведено перевірку стану виконання рішення, після чого було складено протокол про виявлене правопорушення №1 від 22 травня 2025 року.

В результаті розгляду справи за наявними в ній матеріалами, Адміністрацією судноплавства щодо ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення штрафу від 05.06.2025 №1.

Не погодившись з таким рішенням, позивач, зокрема наголосив на тому, що не був належним чином повідомлений щодо розгляду справи щодо нього, і ніяких повідомлень та документів він не отримував.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ст. 9, 77 КАС України розгляд справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін, вільності та свободи у поданні суду доказів в обґрунтування свої вимог та заперечень та доведенні перед судом в їх переконливості; однак, у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіряючи оскаржувану позивачем постанову про накладення штрафу, суд перевірив її на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку

Верховний суд неодноразово наголошував, що особі до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Зокрема, Верховний Суд у постанові від 12 червня 2019 року по справі № 813/3415/18 дійшов такого висновку, що на уповноважену посадову особу покладається обов`язок з`ясувати чи поінформовано особу. При цьому, саме лише надсилання повідомлення (без доказів його отримання) не свідчить про її поінформованість. У разі неналежного поінформування особи, яка притягується до відповідальності, уповноважена особа не може розпочинати розгляд справи.

Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справі № 308/12552/16-а та у справі № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а дійшов висновку, що закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Так, у матеріалах справи, витребуваних у відповідача, наявні копії повідомлень про розгляд справи, а також супровідні листи, якими позивачу було надіслано відповідні процесуальні документи, у тому числі проект рішення, акт перевірки характеристик продукції, рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, повідомлення про розгляд справи та інші документи, прийняті у межах провадження.

Зазначені документи були направлені ОСОБА_1 за адресою, вказаною у матеріалах митної справи та у його реєстраційних даних, а саме: АДРЕСА_1 .

Водночас, поштові відправлення були повернуті до відповідача з відміткою поштової установи про закінчення строку зберігання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач був належним чином повідомлений у відповідні строки про час і місце розгляду справи, тому доводи позивача щодо непоінформованості про розгляд справи не знаходять свого підтвердження матеріалами справи та є безпідставними.

Крім того позивач вказує, що оскаржувана постанова та інші документи у справі були прийняті на підставі проведення позапланової перевірки уповноваженими на те органами. Однак проведення такої перевірки під час дії воєнного стану є протиправним, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 13 травня 2022 року №303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану», припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні.

Так, Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства.

У своїй діяльності дана служба керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, а також діє на підставі Положення про Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №212 від 06 березня 2022 року та здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи

Закон України «Про внутрішній водний транспорт» (надалі Закон №1054 ІХ) визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування внутрішнього водного транспорту і спрямований на створення сприятливих умов для його розвитку, задоволення потреб громадян у доступних, якісних та безпечних перевезеннях.

Згідно ст. 65 Закону №1054-ІХ перевірки суден внутрішнього плавання проводяться посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері внутрішнього водного транспорту, у визначених цим Законом випадках. Перевірки суден проводяться відповідно до правил контролю суден внутрішнього плавання, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері внутрішнього водного транспорту.

Перевірки суден є заходами державного нагляду (контролю).

Аналізом законодавства про заходи державного нагляду (контролю) встановлено, що такі заходи є плановими та позаплановими. Плановими є заходи, які здійснюються за заздалегідь затвердженим планом заходів відповідного контролюючого органу. Позапланові заходи державного нагляду (контролю) є заходами, які заздалегідь не заплановані та проводяться державними органами у випадку настання певних юридичних фактів, визначених законом як підстава для проведення заходу державного нагляду (контролю).

Відповідно до частини 2 статті 65 Закону №1054-ІХ перевірки суден внутрішнього плавання проводяться у таких випадках: 1) за заявою судновласника; 2) після аварійної події з судном; 3) для перевірки виконання припису посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері внутрішнього водного транспорту, щодо усунення порушення вимог безпеки судноплавства; 4) при виявленні ознак: скидання з судна забруднюючих речовин або сміття; завантаження судна понад вантажну марку або з порушенням правил перевезення небезпечних вантажів; невідповідності стану корпусу судна, його механізмів та обладнання вимогам безпеки судноплавства; незабезпечення кругового огляду з поста керування судном; невідповідності розмірів судна габаритам суднового ходу; виходу в рейс без надання інформації про це річковій інформаційній службі.

Вказана норма статті 65 Закону №1054-ІХ визначає, що заходи державного нагляду (контролю) у сфері безпеки судноплавства на внутрішніх водних шляхах (у частині нагляду (контролю) за суднами) є позаплановими заходами державного нагляду (контролю).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 року № 303 постановлено припинити проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні».

Відповідно до пункту 2 цієї постанови за наявності загрози, що має негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави, а також для виконання міжнародних зобов`язань України протягом періоду воєнного стану дозволено здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) на підставі рішень центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у відповідних сферах

Разом із тим, постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2024 року №1511 внесено зміни до зазначеної постанови №303, зокрема виключено пункт 5, яким було передбачено:

Припинити проведення планових заходів державного ринкового нагляду на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. №64 Про введення воєнного стану в Україні, крім здійснення заходів державного ринкового нагляду щодо...

Таким чином, після внесення відповідних змін заходи державного ринкового нагляду було поновлено з 01 січня 2025 року.

З огляду на це, суд приймає до уваги доводи відповідача про те, що орган державного ринкового нагляду мав законні підстави для проведення перевірок, у тому числі позапланових, за умови дотримання вимог чинного законодавства.

Однак при цьому, суд вважає, що у даному випадку проведення позапланової перевірки саме щодо позивача не відповідало вимогам законодавства з огляду на наступне.

Порядок проведення перевірок характеристик продукції, перелік розпорядчих документів органів ринкового нагляду та порядок прийняття рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів визначається у Законі України Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції.

Так, відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 цього Закону, планові перевірки характеристик продукції проводяться у розповсюджувачів цієї продукції, а позапланові - у розповсюджувачів та виробників такої продукції.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що у всіх документах, складених як Волинською митницею Державної митної служби України, так і Адміністрацією судноплавства, ОСОБА_1 зазначений виключно як імпортер продукції. Будь-яких доказів того, що позивач виступав у статусі виробника чи розповсюджувача зазначеної продукції, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції, терміни "вільний обіг", "декларант", "зона митного контролю", "митне оформлення", "митний контроль", "митний режим", "митні органи" вживаються у значеннях, наведених у Митному кодексі України; терміни "послуга", "робота", "споживач" - у значеннях, наведених у Законі України "Про захист прав споживачів"; терміни "введення в обіг", "випробувальна лабораторія", "документ про відповідність", "знак відповідності технічним регламентам", "імпортер", "надання на ринку", "орган з оцінки відповідності", "продукція", "процедура оцінки відповідності", "ризик", "розповсюдження", "розповсюджувач", "суб`єкти господарювання", "технічний регламент", "уповноважений представник" - у значеннях, наведених у Законі України "Про технічні регламенти та оцінку відповідності"; терміни "вилучення з обігу", "виробник", "відкликання", "забезпечення безпечності продукції", "користувач", "ланцюг постачання продукції", "небезпечна нехарчова продукція", "серйозний ризик", "ступінь ризику", "суспільні інтереси" - у значеннях, наведених у Законі України "Про загальну безпечність нехарчової продукції".

З огляду на зазначене, згідно ч.1 ст. 1 Закону України Про технічні регламенти та оцінку відповідності, розповсюджувач - будь-яка інша, ніж виробник або імпортер, фізична чи юридична особа в ланцюгу постачання продукції, яка надає продукцію на ринку.

Імпортер - будь-яка фізична чи юридична особа - резидент України, яка вводить в обіг на ринку України продукцію походженням з іншої країни

Як регламентують положення ч.1 ст. 1 Закону України Про загальну безпечність нехарчової продукції, виробник - будь-яка фізична чи юридична особа (резидент чи нерезидент України), яка виготовляє продукцію або доручає її розроблення чи виготовлення та реалізує цю продукцію під своїм найменуванням або торговельною маркою (знаком для товарів і послуг).

Таким чином, виходячи із системного аналізу положень Закону України Про технічні регламенти та оцінку відповідності та Закону України Про загальну безпечність нехарчової продукції, поняття імпортер не тотожне поняттю розповсюджувач чи поняттю виробник. З аналізу наведених норм убачається, що імпортер є окремим суб`єктом у ланцюгу постачання продукції, а його статус та обов`язки відрізняються від обов`язків виробника та розповсюджувача.

Враховуючи, що ОСОБА_1 виступає виключно у статусі імпортера продукції, а не виробника чи розповсюджувача, у відповідача були відсутні належні правові підстави для проведення позапланової перевірки у відношенні позивача. Проведення такої перевірки фактично суперечить вимогам законодавства та виходить за межі компетенції органу ринкового нагляду, визначеної Законом України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».

Отже, оскільки проведення позапланової перевірки характеристик продукції стосовно ОСОБА_1 як імпортера не передбачене положеннями Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», така перевірка є незаконною. Відповідно, акт перевірки, складений за її результатами, не може вважатися належним та допустимим доказом, а рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, прийняте на його підставі, є протиправним, оскільки ґрунтується на документі, складеному з порушенням вимог чинного законодавства.

Оскільки постанова про накладення штрафу також була винесена саме на підставі зазначеного акта перевірки та прийнятого рішення про застосування обмежувальних заходів, вона є похідною від незаконної перевірки і, відповідно, так само підлягає визнанню протиправною та скасуванню як такою, що прийнята без належних правових підстав та з порушенням вимог закону.

Разом з тим, у матеріалах справи містяться докази того, що у позивача наявні документи, які підтверджують відповідність ввезеного гідроциклу вимогам технічних регламентів. Зокрема, це сертифікат відповідності №168023894, судновий білет АС №007590 та свідоцтво про придатність судна до плавання №092616.

Вказані документи свідчать про те, що ввезений гідроцикл пройшов усі передбачені законодавством процедури оцінки відповідності та був належним чином розмитнений при ввезенні на митну територію України. Після завершення митного оформлення продукція була допущена до вільного обігу та експлуатації відповідно до чинних технічних регламентів та вимог законодавства про безпечність нехарчової продукції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі №580/4355/24, де Суд зазначив, що відсутність декларації про відповідність технічним регламентам чи сертифікатів відповідності на продукцію є порушенням технічного регламенту, а відповідальність за таке порушення покладається саме на виробника продукції.

У зазначеній справі Верховний Суд дійшов висновку, що особа, яка не є виробником або суб`єктом, що ввів продукцію в обіг, але надала контролюючому органу документи, що підтверджують походження продукції, не може нести відповідальність за формальні невідповідності, оскільки виконала вимоги законодавства.

Отже, з огляду на те, що у даній справі відповідач мав у своєму розпорядженні документи, які підтверджують походження та відповідність ввезеного гідроциклу вимогам технічних регламентів, у нього не було правових підстав для покладення на позивача відповідальності за формальні невідповідності.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень» належить перевірити, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finlandвід 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spainвід 09.12.1994 статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Суд звертає увагу, що у контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15.11.2007, заява № 22750/02 зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів позивача, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 1211,20 грн. (тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (01135, місто Київ, проспект Берестейський, будинок, 14, ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Постанову Голови Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 05 червня 2025 року №1 про накладення штрафу в розмірі 51000 грн (п`ятдесят одна тисяча гривень 00 копійок) на ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягнути з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (01135, місто Київ, проспект Берестейський, будинок, 14, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн. (тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя Заічко О.В.