Справа № 280/6374/25
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 жовтня 2025 року Справа № 280/6374/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача у подвійному розмірі періодів роботи з 01.12.2011 по 28.02.2025;

зобов`язати відповідача зарахувати періоди роботи з 01.12.2011 по 28.02.2025 до страхового стажу позивача у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з чим провести їй перерахунок та виплату пенсії з дати призначення, а саме з 02.12.2016, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою суду від 28 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня одержання ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску за період з 02.12.2016 по 19.01.2025.

Ухвалою суду від 11 серпня 2025 року визнано неповажними причини пропуску позивачем строку звернення з позовом до суду, які наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду. Позовну заяву повернуто в частині позовних вимог, які стосуються періоду з 02.12.2016 по 19.01.2025.

В іншій частині з 20.01.2025 позовна заява підлягає прийняттю до розгляду.

Ухвалою від 11 серпня 2025 року відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 02.12.2016 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України №1058. При призначенні пенсії відповідачем не зараховано до стажу позивача періоди її роботи з 01.12.2011 по 28.02.2025 у подвійному розмірі у відповідності до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач звернулась до відповідача із заявою про зарахування до стажу вказаних періодів роботи у подвійному розмірі, проте отримала відмову. Позивач вважає, що своїми діями відповідач порушив її законні права та інтереси, у зв`язку з чим звернулась з даним позовом до суду. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач позов не визнав, надав письмовий відзив, в якому вказує, що позивачка звернулася до відповідача шляхом надіслання заяви на електронну пошту від 19.06.2025, до якого не було додано жодного документу для проведення перерахунку пенсії. Листом від 24.06.2025 № 10662-11050/Г-02/8-0800/25 позивачці було надано роз`яснення щодо правових підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи у подвійному розмірі, надано інформацію щодо періодів, які було зараховано до страхового стажу позивачки. Наведений лист Пенсійного фонду України є відповіддю та не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Зазначений лист, не породжує прав та обов`язків для позивача, сам по собі не є управлінським рішенням, а лише містить відповідь на поставлені питання позивачем та правову позицію Фонду. Зважаючи на те, що позивачка не зверталася із відповідною заявою про перерахунок пенсії, як того вимагає Порядок № 22-1, а відповідач не розглядав відповідну заяву по суті та не приймав жодного рішення щодо права позивача на перерахунок йому пенсії, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Позивачка перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та з 02.12.2016 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України № 1058-IV. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних закладах охорони здоров`я, а також психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі. Звертає увагу суду, що робота в психіатричних закладах може бути зарахована в подвійному розмірі до страхового стажу для нарахування пенсії, якщо це було запроваджено на той час, коли працівник здійснював свою діяльність. До набрання чинності Законом 1058 умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначав Закон 1788. Згідно частини четвертої статті 24 Закону 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно п. 16 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону. Тобто, оскільки Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування набрав чинності 01.01.2004 року, то в подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення підлягають зарахуванню періоди до 01.01.2004. Правових підстав для зарахування стажу роботи позивачці в подвійному розмірі в період роботи на посаді сестри медичної фізіотерапевтичного відділення в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради (колишня Запорізька обласна психіатрична лікарня) з 01.12.2011, немає, оскільки це не передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому періоди роботи позивачки після 01.12.2011 зараховані на загальних підставах, а саме в одинарному розмірі. Дії відповідача не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні. Крім того зазначено, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало б закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, судом установлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та з 02.12.2016 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Відповідно до довідки КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих потреб» ЗОР від 27.05.2025 №150, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була прийнята в КУ «Обласна психіатрична лікарня» ЗОР:

з 01.12.2011 зарахована на посаду сестри медичної фізіотерапевтичного відділення (наказ від 29.11.2011 №227-о);

з 01.12.2023 переведена на посаду сестри медичної з фізіотерапії на 0,5 ставки у реабілітаційне відділення (у тому числі фізіотерапевтичний кабінет), на посаду асистента ерготерапевта на 0,25 ставки у реабілітаційне відділення та на посаду асистента ерготерапевта на 0,25 ставки в обласний регіональний Центр медичного забезпечення та психологічної реабілітації військовослужбовців та ветеранів війни (наказ №240-о від 01.12.2023) де працює по теперешній час.

За період роботи з 01 грудня 2011 року по теперешній час у відпустці по догляду за дитиною до 3-х, 6-ти років не перебувала.

За період роботи з 01 грудня 2011 року по теперешній час перебувала у відпустках без збереження заробітної плати:

з 05.06.2012 по 06.06.2012 (наказ №101-в від 30.05.2012);

02.11.2012 (наказ №210-в від 02.11.2012);

03.05.2013 (наказ №74-в від 17.04.2013);

06.11.2013 (наказ №212-в від 06.11.2013);

13.12.2013 (наказ №239-в від 13.12.2013);

з 16.12.2013 по 18.12.2013 (наказ №240-в від 16.12.2013);

19.12.2016 (наказ №242-в від 19.12.2016);

22.11.2019 (наказ №224-в від 22.11.2019);

з 13.04.2020 по 30.04.2020 (наказ №66-в від 06.04.2020);

з 04.05.2020 по 05.05.2020 (наказ №79-в від 24.04.2020);

з 07.05.2020 по 08.05.2020 (наказ №86-в від 06.05.2020);

з 13.05.2020 по 15.05.2020 (наказ №89-в від 12.05.2020);

з 01.04.2022 по 30.04.2022 (наказ №60-в від 30.03.2022);

з 24.05.2022 по 31.05.2022 (наказ №88-в від 10.05.2022);

05.01.2024 (наказ №1-в від 01.01.2024);

з 08.01.2024 по 12.01.2024 (наказ №1-в від 01.01.2024);

з 27.06.2024 по 28.06.2024 (наказ №106-в від 27.05.2024);

з 22.07.2024 по 26.07.2024 (наказ №144-в від 18.07.2024);

18.11.2024 (наказ №231-в від 18.11.2024);

10.12.2024 (наказ №246-в від 09.12.2024);

з 27.03.2025 по 28.03.2025 (наказ №60-в від 25.03.2025).

Підстави для видачі довідки: наказ про прийняття, наказ про переведення, накази про відпустки, особова справа.

На підставі статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стаж роботи в психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується у подвійному розмірі.

При призначенні пенсії, відповідачем не зараховано позивачу до стажу роботи період її роботи з 01.12.2011 по 28.02.2025 у подвійному розмірі у відповідності до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В подальшому, позивач звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про зарахування до стажу вищезазначених періодів роботи у подвійному розмірі.

Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 24.06.2025 повідомлено про те, що відповідно до ст. 60 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Повідомлено, що до стажу позивача зараховано періоди роботи з 01.12.2011 по 21.11.2019, з 23.11.2019 по 12.04.2020, з 01.05.2020 по 03.05.2020, з 06.05.2020 по 06.05.2020, з 09.05.2020 по 12.05.2020, з 16.05.2020 по 17.05.2020, з 23.05.2020 по 30.11.2020 на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивач, не погодившись з діями відповідача, звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України передбачає, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до частин першої-другої, четвертої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

До набрання чинності Законом №1058-IV умови обчислення стажу роботи, в тому числі для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, визначались Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII).

За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону №1788-XII в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу) діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.

Відповідно до статті 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Отже, Законом №1788-XII передбачена можливість зарахування до стажу у подвійному розмірі роботи, зокрема, у закладах з надання психіатричної допомоги.

Статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин; фахівець - медичний працівник (лікар, медична сестра, фельдшер), психолог, соціальний працівник та інший працівник, який має відповідну освіту та спеціальну кваліфікацію і бере участь у наданні психіатричної допомоги; заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.

За правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вказані періоди роботи у підлягають зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.04.2023 у справі №160/14078/22.

Суд зазначає, що Закон №1058-IV не встановлює обмежень щодо застосування статті 60 Закону №1788-XII при обчисленні пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція статті 60 Закону №1788-XII (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2205-VIII від 14.11.2017) є чинною на теперішній час та саме норма цього Закону є спеціальною під час вирішення питання про зарахування стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з чим передбачене статтею 60 Закону № 1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004. Редакція статті 60 Закону №1788-XII є чинною на теперішній час, а стаття 24 Закону №1058-IVне скасовує статтю 60 Закону №1788-XII та не зупиняє її дію.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 27.04.2023 у справі №160/14078/22, від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 11.02.2025 у справі №420/8637/24, у яких суди дійшли висновку про правомірність зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01.01.2004, тобто після дати набрання чинності Законом №1058-IV.

У постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом №1058-IV та Законом №1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788 був прийнятий раніше за Закон №1058-IV. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону №1788-XII, то він мав би виключити із Закону №1788-XII усі інші положення, чого зроблено не було.

Судом установлено, що відповідно до довідки КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих потреб» ЗОР від 27.05.2025 №150, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була прийнята в КУ «Обласна психіатрична лікарня» ЗОР: з 01.12.2011 зарахована на посаду сестри медичної фізіотерапевтичного відділення (наказ від 29.11.2011 №227-о); з 01.12.2023 переведена на посаду сестри медичної з фізіотерапії на 0,5 ставки у реабілітаційне відділення (у тому числі фізіотерапевтичний кабінет), на посаду асистента ерготерапевта на 0,25 ставки у реабілітаційне відділення та на посаду асистента ерготерапевта на 0,25 ставки в обласний регіональний Центр медичного забезпечення та психологічної реабілітації військовослужбовців та ветеранів війни (наказ №240-о від 01.12.2023) де працює по теперешній час. Підстави для видачі довідки: наказ про прийняття, наказ про переведення, накази про відпустки, особова справа. На підставі статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стаж роботи в психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується у подвійному розмірі.

Відповідачем не заперечується трудова діяльність позивача у вказані періоди на відповідних посадах, у своєму листі від 24.06.2025 та у відзиві на позов зазначено, що період роботи позивача зараховано в одинарному розмірі, заперечення висловлено лише щодо зарахування відповідного стажу в подвійному розмірі.

Як свідчать матеріали справи, відповідач був ознайомлений з довідкою КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих потреб» ЗОР від 27.05.2025 №150.

На думку суду, оформлення звернення до органу Пенсійного фонду України не за встановленою формою та, водночас, при зазначенні необхідних реквізитів і зі змісту якого є зрозумілим волевиявлення громадянина не може бути підставою для не розгляду такого звернення по суті та позбавлення громадянина права на соціальний захист у старості.

З матеріалів справи не вбачається, що ГУ ПФУ в Запорізькій області не було зрозумілим волевиявлення позивача з її звернення.

Суд вважає, що у відповідача були у наявності всі необхідні документи для зарахування роботи позивача у період з 01.12.2011 по 28.02.2025 відповідно до приписів ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у подвійному розмірі.

Судом не встановлено, а відповідачем не надано доказів, які б виключали можливість розгляду заяви позивача та перерахунку пенсії позивачу.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди роботи позивача до страхового стажу позивача у подвійному розмірі.

Суд зазначає, що довідка від 27.05.2025 №150, видана КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих потреб» ЗОР, містить також відомості про періоди перебування позивача у відпустках без збереження заробітної плати, зокрема, у такі періоди:

з 05.06.2012 по 06.06.2012 (наказ №101-в від 30.05.2012);

02.11.2012 (наказ №210-в від 02.11.2012);

03.05.2013 (наказ №74-в від 17.04.2013);

06.11.2013 (наказ №212-в від 06.11.2013);

13.12.2013 (наказ №239-в від 13.12.2013);

з 16.12.2013 по 18.12.2013 (наказ №240-в від 16.12.2013);

19.12.2016 (наказ №242-в від 19.12.2016);

22.11.2019 (наказ №224-в від 22.11.2019);

з 13.04.2020 по 30.04.2020 (наказ №66-в від 06.04.2020);

з 04.05.2020 по 05.05.2020 (наказ №79-в від 24.04.2020);

з 07.05.2020 по 08.05.2020 (наказ №86-в від 06.05.2020);

з 13.05.2020 по 15.05.2020 (наказ №89-в від 12.05.2020);

з 01.04.2022 по 30.04.2022 (наказ №60-в від 30.03.2022);

з 24.05.2022 по 31.05.2022 (наказ №88-в від 10.05.2022);

05.01.2024 (наказ №1-в від 01.01.2024);

з 08.01.2024 по 12.01.2024 (наказ №1-в від 01.01.2024);

з 27.06.2024 по 28.06.2024 (наказ №106-в від 27.05.2024);

з 22.07.2024 по 26.07.2024 (наказ №144-в від 18.07.2024);

18.11.2024 (наказ №231-в від 18.11.2024);

10.12.2024 (наказ №246-в від 09.12.2024);

з 27.03.2025 по 28.03.2025 (наказ №60-в від 25.03.2025).

Відповідно до положень статті 181 Кодексу Законів про працю України, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.

Отже, Кодекс Законів про працю України передбачає зарахування відпустки без збереження заробітної плати до загального, безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Разом з тим, жодних посилань на можливість зарахування такого періоду у подвійному розмірі до стажу не йдеться.

Суд зазначає, що встановлена статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пільга стосовно обчислення у подвійному розмірі стажу роботи пов`язана саме з тим, що робота особи пов`язана з особливо важкими та шкідливими умовами праці.

Позивач протягом періодів перебування у відпустках без збереження заробітної плати не виконувала посадові обов`язки та не працювала, а відповідно підстави для зарахування такого періоду у подвійному розмірі відсутні.

Таким чином, дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком періодів роботи позивача з 01.12.2011 по 28.02.2025, за винятком періодів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати, відповідно до статті 60 Закону України«Про пенсійне забезпечення», є протиправними.

Як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.10.2023 у справі № 446/1/22, що під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект щодо відновлення відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції суд дійшов висновку про обґрунтованість обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Таким чином, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне на підставі частини третьої ст.245 КАС України з метою відновлення прав, свобод та інтересів за захистом яких позивач звернувся до суду, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком позивачу відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із зарахуванням до страхового стажу та врахуванням при обчисленні розміру пенсії періоду роботи з 01.12.2011 по 28.02.2025 у подвійному розмірі, за винятком періодів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати, починаючи з 20.01.2025.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України). Оскільки суб`єктом владних повноважень у справі було ГУ ПФУ в Запорізькій області, то з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати зі сплати судового збору, документально підтверджені у сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до її страхового стажу у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком періодів її роботи з 01.12.2011 по 28.02.2025, за винятком періодів перебування ОСОБА_1 у відпустці без збереження заробітної плати, відповідно до статті 60 Закону України«Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити з 20.01.2025 перерахунок та виплату, з урахуванням раніше виплачених сум, пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із зарахуванням до її страхового стажу та врахуванням при обчисленні розміру її пенсії періоду роботи з 01.12.2011 по 28.02.2025 у подвійному розмірі, за винятком періодів перебування ОСОБА_1 у відпустці без збереження заробітної плати.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова