Справа № 420/36474/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/36474/24

Перша інстанція: суддя Харченко Ю.В.,

повний текст судового рішення

складено 08.05.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурії О. В.

суддів - Вербицької Н. В.

Кравченка К. В.

розглянувши, в порядку письмового провадження, адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року у справі за позовом адвокатки Веліксар Алли Віталіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

У листопаді 2024 року адвокатка Веліксар А. В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просила:

- визнати протиправними дії щодо відмови у нарахуванні та виплаті пенсії за період з 01 квітня 2014 року по 08 травня 2023 року;

- зобов`язати нарахувати та виплатити пенсію за період з 01 квітня 2014 року по 08 травня 2023 року, з компенсацією втрати частини доходів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги адвокатка зазначила, що її довіритель ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , капітан 1 рангу у відставці, начальник науково-дослідного відділу формування пріоритетних напрямків воєнно-технічної політики науково-дослідного управління воєнно-технічної політики Центрально науково-дослідного інституту озброєння та військової техніки Збройних Сил України (м. Київ) звільнений у запас наказом Міністра оборони України від 02 жовтня 2004 року № за 708 з військової служби у відставку за пунктом 67 б за станом здоров`я та направлений на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 з виключенням із списків особового складу з 11 жовтня 2004 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 112 від 08.10.2004р.

З листопада 2004 року ОСОБА_1 , маючи вислугу 37 років, набув права на пенсію з підстав передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ, за вислугою років.

Проте, у березні 2014 року, у зв`язку з тимчасовою окупацією Автономної Республіки Крим та міста Севастополь російською федерацією, виплата пенсії позивачу органами пенсійного фонду припинилась.

ОСОБА_1 , громадянин України, голова Севастопольської громадської організації «Товариство українських офіцерів», виїхав з тимчасово окупованої території на підконтрольну Україні територію у квітні 2014 року до м. Одеса та зареєструвався як внутрішньо-переміщена особа. Наразі зареєстрований як внутрішньо переміщена особа, згідно довідки ВПО від 29.11.2018 №, уперш зареєстрований у реєстраційному журналі Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації 10.06.2014 №116 як особа, що виїхала з Автономної Республік Крим на тимчасове проживання у м. Одеса, згідно Довідки № 4345 від 12.06.2014.

Позивач неодноразово звертався ГУ ПФУ в Одеській області щодо взяття його на облік та поновлення йому пенсійних виплат, але щоразу отримував відповідь про направлення органами ПФУ запиту до АР Крим з метою витребування особової пенсійної справи, відновлення виплати призначеної йому пенсії, повідомлення про порядок відновлення особової пенсійної справи та про порядок перерахування та виплати його пенсії.

Крім того, указує також на те, що 10 листопада 2023 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/13324/23, яке набрало законної сили, за позовною заявою ОСОБА_1 зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області поновити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років, відповідно до приписів Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ, з 08 травня 2023 року.

На виконання даного судового рішення, з 08 травня 2023 року ГУ ПФУ в Одеській області ОСОБА_1 взято на облік та з травня 2024 року відновлено виплату пенсії за вислугою років, відповідно до приписів Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262- XII.

Разом з цим, адвокатка указує, що у справі №420/13324/23 не було вирішено питання щодо виплати позивачу заборгованості з пенсійного забезпечення з моменту припинення виплати, тобто з 01.04.2014.

ГУ ПФУ в Одеській області заперечувало проти задоволення позову зазначаючи, що призначення пенсії згідно із законодавством України можливо після припинення виплати пенсії на території тимчасово окупованої Республіки Крим. У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні та до його закінчення листування з тимчасово окупованою Республікою Крим, в тому числі і запити пенсійних справ для виплати пенсій за новим місцем проживання, призупинено, тому взяти позивача на пенсійний облік до Головного управління не має можливості.

Крім того, відповідачем заявлено про пропуск позивачем строку звернення до суду, адже позовні вимоги стосуються періоду, що бере свій початок у 2014 році, а звернення до суду фактично відбулося у 2024 році.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року позов задоволено.

Суд визнав протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті пенсії за період з 01 квітня 2014 року по 08 травня 2023 року.

Зобов`язав ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01 квітня 2014 року по 08 травня 2023 року з компенсацією втрати частини доходів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що з аналізу положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) слідує, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.

Зазначені обставини вказують на допущення відповідачем порушення статті 49 Закону №1058-IV, яка визначає вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії.

Суд першої інстанції, проаналізувавши Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII від 20.10.2014 (далі Закон №1706-VII), дійшов висновку, що у позивача, який набув статусу внутрішньо переміщеної особи, наявне право на продовження виплати пенсії у випадку відсутності підстав для її припинення, перелік яких є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.

Також суд відхилив посилання відповідача на відсутність паперової пенсійної справи та інформації про припинення виплати пенсії в АР Крим, оскільки необхідність витребування матеріалів паперової пенсійної справи стосується осіб, які проживають на тимчасово окупованій території, що узгоджується з Порядком виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території АР Крим та м. Севастополя, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №234 від 02.06.2014 (далі - Порядок № 234).

Разом з тим, позивач вперше зареєстрований у реєстраційному журналі Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації 10.06.2014 № 116 як особа, що виїхала з Автономної Республіки Крим на тимчасове проживання у м. Одеса, згідно довідки №4345 від 12.06.2014.

Позивач до сьогодення має статус внутрішньо переміщеної особи, згідно довідки № від 29.11.2018 та його зареєстрованим місцем проживання є адреса: АДРЕСА_1 .

Крім того, суд першої інстанції указав, що у відповідача відсутні будь-які докази, які б підтверджували б отримання позивачем пенсії за вислугу років відповідно до законодавства російської федерації про пенсійне забезпечення.

Отже, на думку суду, зважаючи на вище викладене, ОСОБА_1 , пенсіонер Міністерства оборони України, внутрішньопереміщена особа з тимчасово окупованої території Криму, протиправно був позбавлений можливості отримувати пенсію за вислугою років з 2014 року, будучи зареєстрованим у м. Одеса.

Щодо строків звернення до суду з даним позовом суд процитував статтю 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка передбачає, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Також суд вважав, що позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянт указує на таке.

По-перше, позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом та не навів поважних причин його пропуску. Так, з позовом ОСОБА_1 звернувся у 2024 році, а позовні вимоги стосуються виплати пенсії з 01.04.2014. У зв`язку з цим, на думку позивача, позов належить залишити без розгляду.

По-друге, скаржник зазначає, що для поновлення виплати пенсії за новим місцем проживання необхідні, зокрема, пенсійна справа та документи, які містять інформацію про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання. У період дії правового режиму воєнного стану в органів Пенсійного фонду України відсутні повноваження щодо отримання документів, необхідних для поновлення виплати пенсії особам, які проживали на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

По-третє, у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні та до його закінчення листування з тимчасово окупованою Республікою Крим, в тому числі і запити пенсійних справ для виплати пенсій за новим місцем проживання, призупинено, тому взяти на пенсійний облік ОСОБА_1 до Головного управління немає можливості.

Водночас, призначення пенсії можливо лише після припинення виплати пенсії на території тимчасово окупованої Республіки Крим.

Адвокатка Веліксар А. В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , скористалась правом подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому зазначає про її необґрунтованість та просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Так, щодо строку звернення до суду адвокатка указує, що 11 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про нарахування та виплату заборгованості з пенсії за період з 01 квітня 2014 року по 08 травня 2023 року з компенсацією втрати частини доходів.

08 листопада 2024 року ГУ ПФУ в Одеській у відповіді від 08.11.2024 №30259-27727/Я-02/8-1500/24 повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав щодо нарахування та виплати пенсії з 01 квітня 2014 року по 08 травня 2023 року з мотивів відсутності в матеріалах пенсійної справи повідомлення про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання, відмови в позовній вимозі по справі № 420/13324/23 про зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити пенсію за період з 01.04.2014 по 08.05.2023 та з мотивів видачі довідки про взяття на облік ВПО 15.08.2017.

Після отримання такої відмови, позивач 26 листопада 2024 року, з дотриманням строків, визначених статтею 122 КАС України, звернувся з даним позовом до суду.

Інші мотиви відзиву відтворюють позицію суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, капітан 1 рангу у відставці, начальник науково-дослідного відділу формування пріоритетних напрямків воєнно-технічної політики науково-дослідного управління воєнно-технічної політики Центрально науково-дослідного інституту озброєння та військової техніки Збройних Сил України (м. Київ) звільнений наказом Міністра оборони України від 02 жовтня 2004 року №708 з військової служби у відставку за пунктом 67 «б» за станом здоров`я та направлений на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 з виключенням із списків особового складу з 11 жовтня 2004 року наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №112 від 08.10.2004.

Вислуга років ОСОБА_1 складає загальна - 37-06-11, календарна - 34-02-10. З 10.02.1994 по 27.11.1998 позивач проходив службу на посаді начальника зв`язку ВМС - начальник управління зв`язку та автоматизації штабу ВМС, з 27.11.98р. по 20.02.01p. - начальника кафедри радіотехнічних засобів та зв`язку ОСОБА_2 інституту, з 20.02.2001р. по 02.10.2004р. - начальника радіотехнічної служби Головного штабу Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

ОСОБА_1 пенсіонер Міністерства оборони України з листопада 2004 року, пенсійне посвідчення видане ІНФОРМАЦІЯ_3 11 листопада 2004 року за № П210288, пенсійна справа № .

З жовтня 2004 року по березень 2014 року, а також з травня 2023 року отримує пенсію за вислугу років, відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (поновлене пенсійне посвідчення серія НОМЕР_2 ).

Згідно довідки № від 29.11.2018 позивач взятий на облік як внутрішньо переміщена особа та його фактичним місцем проживання є АДРЕСА_2 .

Згідно витягу з наказу начальника Академії Військово-Морських Сил імені П.С. Нахімова (по стройовій частині) від 13.06.2014р. №212, з 13.06.2014р. ОСОБА_1 був прийнятий на посаду старшого наукового співробітника науково-дослідної лабораторії (радіолокаційного та оптико-електронного озброєння) науково-дослідного відділу (розвитку та застосування озброєння і військової техніки ВМС) наукового центру ВМС Академії Військово-Морських Сил імені П.С. Нахімова.

У Військовій частині НОМЕР_3 в АДРЕСА_3 працював до 30 січня 2019 року.

Загальний трудовий стаж ОСОБА_1 складає більше ніж 50 років, що підтверджується записами в трудовій книжці.

Так, ОСОБА_1 у 2014 році будучи зареєстрованим як ВПО у м. Одеса, неодноразово звертався до ГУ ПФУ в Одеській області, до ПФУ щодо взяття його на облік, відновлення виплати призначеної йому пенсії, повідомлення про порядок відновлення особової-пенсійної справи та про порядок перерахування та виплати його пенсії, при цьому отримував відповідь про направлення органами ПФУ запиту до АР Крим з метою витребування особово-пенсійної справи, що підтверджується відповідями ПФУ від 27.08.2019р. №20007/Я-11, від 28.09.2019р. №23771/Я-11, відповіді ГУ ПФУ в Одеській області від 14.11.2019р. № 2885/Я-11, відповіді ГУ ПФУ в Одеській області від 11.01.2020р. № 3777/Я-11, довідки ГУ ПФУ в Одеській області від 23.02.2023р. № 1500- 0203-8/21044.

У березні 2022 року, під час повномасштабного вторгнення в Україну російської федерації, ГУ ПФУ в Одеській області повідомило позивача, що направило до Пенсійного фонду російської федерації лист-запит на його пенсійну справу, що підтверджується листом ГУ ПФУ в Одеській області від 31.03.2022 №64985.

10 листопада 2023 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/13324/23 за позовною заявою ОСОБА_1 визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії за вислугою років відповідно до приписів Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ з 08 травня 2023 року. Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області поновити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років, відповідно до приписів Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, з 08 травня 2023 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2024 року дане рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 залишено без змін.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 по адміністративній справі № 420/13324/23, з 08 травня 2023 року ГУ ПФУ в Одеській області ОСОБА_1 взято на облік та з травня 2024 року відновлено виплату пенсії за вислугою років, відповідно до приписів Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262- XII.

Водночас, як зазначив позивач, в рішенні по справі №420/13324/23 не було вирішено питання щодо виплати позивачу заборгованості із пенсійного забезпечення з моменту припинення виплати, тобто з 01.04.2014.

11 жовтня 2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області з відповідною заявою про нарахування та виплату заборгованості з пенсії за період з 01 квітня 2014 року по 08 травня 2023 року, з компенсацією втрати частини доходів.

За наслідками розгляду даної заяви ГУ ПФУ в Одеській області листом від 08.11.2024 №30259-27727/Я-02/8-1500/24 повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав щодо нарахування та виплати пенсії з 01 квітня 2014 року по 08 травня 2023 року, з мотивів відсутності в матеріалах пенсійної справи повідомлення про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання, відмови в позовній вимозі по справі № 420/13324/23 про зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити пенсію за період з 01.04.2014 по 08.05.2023 та з мотивів видачі довідки про взяття на облік ВПО 15.08.2017.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів дійшла таких висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Так, у справі, яка розглядається, ключовим є питання про наявність у позивача, як особи, що має статус ВПО у м. Одеса, права на нарахування та виплату пенсії за період з 01 квітня 2014 року (з моменту переміщення) по 08 травня 2023 року (дата поновлення виплати пенсії) за умови відсутності пенсійної справи та документів, які містять інформацію про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 58 Закону № 1058-IV, Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Кошти Пенсійного фонду відповідно до статті 73 Закону № 1058-IV використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 22.12.2014 №28-2 управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами ПФУ. Управління ПФУ підпорядковуються ПФУ та безпосередньо відповідним головним управлінням ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів ПФУ.

Основними завданнями управління ПФУ є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 зазначеного Положення).

Згідно із статтею 1 Закону № 1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 3 статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону № 1058-IV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини 1 статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, як підкреслив Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 243/5451/17, перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною 1 статті 49 Закону, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Таким чином, перелік підстав припинення виплати пенсії, вказаний у ч.1 ст.49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Такий висновок також міститься у рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року по справі № 420/13324/23, яке набрало законної сили, за позовною заявою ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області.

Дану правову позицію також викладено і Верховним Судом у постанові від 12.02.2019 у справі № 243/5451/17.

При цьому, з аналізу положень Закону № 1058-IV слідує, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст.49 цього Закону.

Зазначені обставини вказують на допущення ГУ ПФУ в Одеській області порушення ст. 49 Закону № 1058-IV, яка визначає вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії.

З 22.11.2014 набув чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII від 20.10.2014 (далі Закон №1706-VII), яким відповідно до Конституції та Законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1706-VII сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнано тимчасово окупованою територією.

Статтею 18 Закону №1706-VII встановлено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Поряд з цим, Закон №1706-VII підстави для припинення (призупинення) виплати пенсії не встановлює.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону № 1706 Кабінет Міністрів України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону. Ч. 2 ст. 20 Закону № 1706 визначено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону. Проте, наведені положення Закону № 1706 не надають Кабінету Міністрів України повноважень на визначення випадків припинення виплати пенсій. Як свідчить аналіз положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону. Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Отже, ураховуючи наведені положення Закону № 1706, прийняття законодавцем цього Закону спрямоване на встановлення додаткових гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, до яких належить і позивач, а не на звуження обсягу їх прав, закріплених в інших законодавчих актах України, зокрема в ч. 1 ст. 49 Закону № 1058.

Слід звернути увагу на пріоритетність застосування вимоги ст. 49 Закону № 1058 над нормами постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365.

Верховний Суд у постанові від 22.03.2018 (справа № 243/6391/17) за результатом розгляду аналогічного спору (припинення виплати пенсії особі, яка перемістилась з району проведення антитерористичної операції) дійшов висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття Пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058.

Будь-яких рішень про припинення виплати позивачу пенсії з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058 ГУ ПФУ в Одеській області не приймалось.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» установлено, що: призначення та продовження виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам, крім осіб, зазначених в абзаці вісімнадцятому пункту 2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (далі - внутрішньо переміщені особи) здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з зазначеним Порядком.

Призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) (далі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати) та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 12 Закону №1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа подала заяву про відмову від довідки.

Пунктом 4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 (далі - Порядок № 365) визначалось, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

З 30.08.2019 Порядок № 365 визначає виключно механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, та не регулює питання призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання).

Поряд з цим, посилання апелянта на пп.2 п. 12 та п. 13 Порядку № 365 є необґрунтованими, оскільки зазначені пункти виключено на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 363 від 25.03.2022.

Згідно з пунктом 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01 жовтня 2014 року, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту.

Так, ОСОБА_1 вперше зареєструвався як внутрішньо-переміщена особа запис у реєстраційному журналі Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації від 10.06.2014 № 116, згідно довідки №4345 від 12.06.2014.

Позивач перебував на обліку в Центрі обліку бездомних осіб, як особа, яка не має постійного місця проживання та зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 . Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) разом з дружиною зареєстрований постійно з вересня 2015р. за адресою військової частини НОМЕР_3 у АДРЕСА_3 .

У подальшому позивач продовжував статус внутрішньо-переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 15.08.2017 № про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи.

Позивач був зареєстрований як внутрішньо-переміщена особа, згідно довідки ВПО від 29.11.2018 №.

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи від 28.11.2024 №5138-, ОСОБА_1 продовжено статус внутрішньо-переміщеної особи.

Позивач, у відповідності до порядку визначеного постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 05.11.2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» пройшов ідентифікацію, відкрив рахунок в Ощадбанку для отримання пенсії та соціальних виплат.

Із наведеного слідує, що умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Таким чином, у позивача, який набув статус внутрішньо переміщеної особи, було наявне право на продовження виплати пенсії у випадку відсутності підстав для її припинення, перелік яких є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.

За таких умов, колегія суддів вважає, оскільки позивачу припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав для цього в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то в даному випадку має місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічну позицію щодо застосування вказаних правових норм Верховний Суд неодноразово висловлював, зокрема, у постановах від 13.03.2018 у справі № 235/4162/17, від 20.03.2018 у справі № 234/2389/17, від 12.02.2019 у справі № 243/5451/17.

Крім того, у рішенні від 06.02.2019 у справі № 243/5902/17 Верховний Суд зазначив, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи.

Також, колегія суддів, відповідаючи на доводи апеляційної скарги, зазначає, що конституційне право позивача на вже призначену пенсію не може бути поставлено у залежність від місцезнаходження пенсійної справи чи воєнного стану, а відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у виплаті пенсії.

До того ж, право на отримання пенсії не може пов`язуватись з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з іншою державою, а тому відсутність у відповідача інформації про припинення виплати пенсії позивачу на території російської федерації за умови, шо позивач не позбавлений громадянства України, не може бути підставою для відмови йому у поновленні виплати пенсії, а конституційне право на вже призначену пенсію не може бути поставлено у залежність від місцезнаходження пенсійної справи.

В апеляційній скарзі пенсійний орган також наполягає на пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку даному доводу, колегія суддів виходить з такого.

У разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум її складових, може бути подано без обмеження шестимісячним строком.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 червня 2018 року по справі №646/6250/17, розглянувши справу за позовом внутрішньо переміщеної особи до об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання протиправним припинення виплати позивачу пенсії з 1 березня 2016 року та зобов`язання поновити виплату пенсії, починаючи з дня припинення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду врахував, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції). Нараховані суми пенсії, на виплату якої пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження шестимісячним строком (в межах загального строку позовної давності) з нарахуванням компенсації втрати частини доходів (ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

У постанові від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17 на підставі аналізу положення ч. 1 ст. 122 КАС України у системному зв`язку з положенням ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Верховний Суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком та незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Такий висновок ґрунтується на тому, що право особи на отримання пенсії є безумовним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань у соціальній сфері.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти висновку, що, за загальним правилом, не існує строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 164/1904/14-ц, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 493/1867/17, від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017), від 19 березня 2019 року у справі № 806/1952/18 та 29 листопада 2019 року у справа №608/957/16-а.

Як свідчать обставини даної справи за позовом ОСОБА_1 , саме з вини ГУ ПФУ в Одеській області пенсіонер не отримував відповідну пенсію з квітня 2014 року, а тому, згідно вказаних висновків Верховного Суду, на даний спір не розповсюджується шестимісячний строк звернення до суду, передбачений частиною 2 статті 122 КАС України.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом апеляційної інстанції відхиляються.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко