Справа № 460/16337/25
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2025 року м. Рівне №460/16337/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВолодимирецької селищної ради Виконавчого комітету Володимирецької селищної ради Рівненської області Володимирецького селищного голови Ковенько Василя Васильовича
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Володимирецького селищного голови Ковенько Василя Васильовича, Виконавчого комітету Володимирецької селищної ради Рівненської області, Володимирецької селищної ради, в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність селищного голови Володимирецької селищної ради Ковенько Василя Васильовича щодо не забезпечення дотримання зобов`язань передбачених статтями 15, 19 ЗУ "Про звернення громадян" та ст. 40 Конституції України при наданні відповіді на письмове звернення позивача від 28 травня 2025 року в частині, що стосується переобладнаного під житло гуртожитку ПМК-173 у АДРЕСА_1 ;

визнати протиправною бездіяльність селищного голови Володимирецької селищної ради Ковенько Василя Васильовича щодо не забезпечення дотримання зобов`язань передбачених статтями 15, 19 ЗУ "Про звернення громадян" та ст. 40 Конституції України при наданні відповіді на письмову заяву (звернення) позивача від 18 червня 2025 року;

визнати протиправною бездіяльність селищного голови Володимирецької селищної ради Ковенько Василя Васильовича та виконавчого комітету Володимирецької селищної ради щодо щорічного невизначення кількості новозбудованої та вивільнювальної жилої площі для надання жилих приміщень громадянам за заявою (зверненням) позивача від 18.06.2025 року та в супереч пункту 36 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року за № 470;

зобов`язати селищного голову Володимирецької селищної ради об`єктивно та всебічно перевірити викладені у заяві позивача від 28.05.2025 року обставини в частині, що стосується переобладнаного під житло гуртожитку ПМК-173 у селищі Володимирець по вул. Сагайдачного і невідкладно вжити заходів до припинення неправомірних дій, виявити та усунути причини та умови, які сприяли порушенням відповідно до статей 15, 19 ЗУ "Про звернення громадян", забезпечити поновлення порушених прав заявника та надати обгрунтовану відповідь на дане звернення відповідно до ст. 40 Конституції України;

зобов`язати селищного голову Володимирецької селищної ради Ковенько Василя Васильовича об`єктивно та всебічно перевірити викладені у заяві позивача від 18.06.2025 року та даному позові обставини та факти, невідкладно вжити заходів до припинення неправомірних дій, виявити та усунути причини та умови, які сприяли порушенням відповідно до статей 15, 19 ЗУ "Про звернення громадян", забезпечити поновлення порушених прав заявника та надати обгрунтовану відповідь на дане звернення відповідно до ст. 40 Конституції України;

зобов`язати виконавчий комітет Володимирецької селищної ради визначити щорічну кількість вивільнювальної жилої площі безпосередньо в межах селища Володимирець відповідно до пункту 36 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року за № 470, вчинивши належну, об`єктивну та всесторонню перевірку правомірності набуття права володіння та набуття права власності на житлові приміщення жителями селища Володимирець, за виключенням житла збудованого громадянами;

зобов`язати Володимирецьку селищну раду прийняти рішення про відміну усіх преміальних нарахувань (премій), як і їх виплати селищному голові Володимирецької селищної ради ОСОБА_2 з дати надходження даного позову до суду і до належного приведення у відповідність заявлених у позові порушень;

стягнути з Володимирецької селищної ради моральну шкоду на користь ОСОБА_1 у розмірі 200 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Володимирецьким селищним головою ОСОБА_2 не було забезпечено його права передбаченого ст. 18 ЗУ "Про звернення громадян", чим порушено вимоги ст. 40 Конституції України. Також наголосив, що Володимирецька селищна рада протягом надмірно тривалого часу не виконує судові рішення, які ухвалені на користь сім`ї позивача, продовжує порушувати цивільне право на житло (ст. 47 Конституції України) та своєю бездіяльністю/діями не дає змоги реалізувати це право. У зв`язку із цим зазнає душевні та психологічні страждання, а тому просить стягнути 200000 грн моральної шкоди.

Ухвалою суду від 11.09.2025 у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою суду від 15.05.2025 залишено позов без руху.

Ухвалою суду від 25.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 20.10.2025 у задоволенні заяви про забезпечення доказів відмовлено.

На адресу суду надійшов відзив Володимирецької селищної ради на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що твердження ОСОБА_1 про порушення відповідачем вимог ст.15 Закону України "Про звернення громадян" є безпідставними, оскільки всі факти, викладені у зверненні від 18.06.2025, селищною радою були розглянуті та надано відповідь. Щодо звернення від 28.05.2025 повідомила, що до ради таке звернення не надходило. Натомість 28.05.2025 до ради надійшов адвокатський запит від адвоката Печончика О.В., до якого було долучено ордер від 28.05.2025 року на надання правничої допомоги громадянину ОСОБА_3 . Також вказала, що вимоги про відшкодування моральної шкоди не підтверджені належними доказами, а тому є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Виконавчий комітет Володимирецької селищної ради Рівненської області та Володимирецький селищний голова Ковенько В.В. правом подання відзиву на позовну заяву не скористалися.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що Володимирецька селищна рада у своєму відзиві неправомірно наголошує на тому, що до ради не надходила жодна письмова вимога (звернення громадянина ОСОБА_1 ) від 28.05.2025 року, про яку зазначає позивач у позовній заяві, так як до Володимирецької селищної ради скеровувались в зазначений час (в один день) спершу звернення ОСОБА_4 , а згодом і адвокатський запит із однаковими (дублюючими) запитаннями для більшої вірогідності отримати обґрунтовану відповідь. Зауважив, що відзив не містить жодних заперечень щодо бездіяльності в частині вимог заявлених під № 3 та під № 6 щодо визначення кількості вивільнюваної житлової площі відповідно до пункту 36 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року за № 470.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Володимирецької селищної ради із зверненнями від 28.05.2025 та 18.06.2025 щодо надання інформації про ведення квартирного обліку у Володимирецькій селищній раді та діяльність громадської комісії з житлових питань.

За результатами розгляду звернення від 18.06.2025 Володимирецька селищна рада листом від 21.07.2025 №1741/03-40/25 повідомила, що наведені обставини, викладені у зверненні, не підтверджені жодними належними доказами, твердження мають загальний характер і не містять конкретних обгрунтувань чи підтверджень, які б свідчили про наявність порушень з боку Володимирецької селищної ради.

Відповідь на звернення від 28.05.2025 Володимирецька селищна рада не надала. Разом з тим, для позивача була надана відповідь на адвокатський запит від 28.05.2025, про те, що ОСОБА_1 включений до загального списку осіб, які перебувають на квартирному обліку у виконавчому комітеті Володимирецької селищної ради, та внесений до книги обліку осіб, що перебувають у черзі на одержання жилих приміщень станом на 02.06.2025 під №48 (облікова справа №628).

Позивач вважає, що його право порушено відповідно до статтей 15, 19 ЗУ "Про звернення громадян", а тому звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантовано право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити до органів державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовані Законом України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі - Закон № 393/96-ВР).

Цей Закон також забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Вказані конституційні положення, а також положення Закону України "Про звернення громадян" містять правову процедуру розгляду звернень особи, зокрема до суб`єктів владних повноважень, яка гарантує доступ особи до інформації, обов`язок розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Встановлена правова процедура, як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права, тобто особа правомірно очікує отримати у передбачений законом спосіб відповідь на порушене перед суб`єктом, якому адресовано звернення, питання відповідно та у спосіб, передбачений законом.

Частиною першою статті 1 Закону № 393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 5 цього Закону звернення громадян адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (ч. 1 ст. 7 Закону № 393/96-ВР).

При цьому частинами третьою, четвертою статті 7 цього Закону передбачено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

За приписами статті 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно із ст. 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

За приписами частини першої, другої статті 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

З вищенаведених норм вбачається, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до Володимирецької селищної ради із зверненням від 18.06.2025.

Зі змісту вказаного звернення вбачається, що позивач просить, зокрема, підготувати та подати до суду позови про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом у селищі Володимирець, винести на сесію ради питання про зняття премії та інших надбавок до заробітної плати з нині діючого голови Володимирецької селищної ради.

Як було вищезазначено, заява (клопотання) у відповідності до норм Закону України "Про звернення громадян" має містити прохання про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства.

Однак, звернення від 18.06.2025 щодо зобов`язання підготування позовів та позбавлення премії голови Володимирецької селищної ради, не містить обгрунтування, як зазначені дії органу місцевого самоврядування сприятимуть реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів, визначених Законом України "Про зверненя громадян".

Судом встановлено, що на вказане звернення Володимирецькою селищною радою була надана відповідь від 21.07.2025 №1741/03-40/25, в якій зазначено, що наведені обставини викладені у зверненні не підтверджені жодними належними доказами, твердження мають загальний характер і не містять конкретних обгрунтувань чи підтверджень, які б свідчили про наявність порушень з боку Володимирецької селищної ради. Також селищна рада не має права застосовувати заходи, що обмежують права громадян без законних підстав.

З урахуванням зазначеного, на думку суду, Володимирецькою селищною радою було розглянуто звернення позивача в межах компетенції, в порядку та у строк, встановлені Законом України "Про звернення громадян", та була надана відповідь листом від 21.07.2025.

Суд зазначає, що незгода заявника з відповіддю не свідчить про порушення відповідачем вимог Закону України "Про звернення громадян".

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі № 520/3571/17.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідач в межах своїх повноважень об`єктивно, всебічно, вчасно перевірив звернення позивача від 18.06.2025 та письмово повідомив останнього про результати перевірки звернення, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується звернення ОСОБА_1 до Володимирецької селищної ради від 28.05.2025, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Володимирецької селищної ради із зверненням від 28.05.2025 щодо надання інформації про ведення квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Факт надіслання вказаного звернення та отримання його селищною радою підтверджується фіскальним чеком від 28.05.2025 та трекінгом відстеження вручень поштової кореспонденції із сайту Укрпошта від 13.10.2025.

Суд зазначає, що доказів того, що відповідачем було надано відповідь на звернення позивача від 28.05.2025 суду не надано.

Посилання відповідача на те, що селищною радою була надано відповідь на адвокатський запит від 28.05.2025, який надійшов від позивача, суд відхиляє оскільки відповідь на вказаний запит регулюється Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", який містить інше нормативне врегулювання, аніж Закон України "Про звернення громадян".

Таким чином, з наведеного слідує, що відповідач всупереч вимогам Закону України "Про звернення громадян", не розглянув звернення позивача від 28.05.2025 по суті, що свідчить про порушення вимог Закону України "Про звернення громадян", тим самим допустив протиправну бездіяльність, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо позовної заяви зобов`язати виконавчий комітет Володимирецької селищної ради визначити щорічну кількість вивільнювальної жилої площі безпосередньо в межах селища Володимирець, суд зазначає таке.

У відповідності до пункту 36 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 за №470 виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів, підприємства, установи, організації щороку визначають кількість новозбудованої і вивільнюваної жилої площі для надання жилих приміщень громадянам поза чергою, у першу чергу і в порядку загальної черги. Відповідно до чинного законодавства на підприємствах, в організаціях кількість жилої площі, що виділяється для цих цілей, за рішенням трудових колективів може передбачатися у колективних договорах.

Так, законодавством передбачено обов`язок, зокрема, органів місцевого самоврядування щороку визначати кількість новозбудованої і вивільнюваної жилої площі для надання жилих приміщень громадянам поза чергою.

Однак, матеріали справи не містять обгрунтування того, як бездіяльність органу місцевого самоврядування, а саме Володимирецької селищної ради щодо невизначення кількості вивільнюваної жилої площі для надання жилих приміщень громадянам поза чергою порушують права позивача.

За змістом ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду, тобто негативні для особи наслідки у вигляді невизнання, обмеження або перешкоджання у реалізації її реальних прав, свобод або інтересів, які настають внаслідок протиправних дій або рішень суб`єктів владних повноважень.

При цьому, адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача. Відсутність порушення суб`єктивних прав особи, навіть у разі, коли рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень містять ознаки протиправності, унеможливлює досягнення завдань адміністративного судочинства.

Адже, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Проте право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у ст.5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Правова позиція аналогічного змісту неодноразово висловлювалася Верховним Судом у своїх рішеннях, зокрема, у постанові від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19, від 31.01.2024 № 640/6129/22, від 20.12.2024 у справі № 815/5751/16, від 18.02.2025 у справі №260/5061/22, від 07.02.2025 у справі №990/54/24.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Володимирецьку селищну раду прийняти рішення про відміну усіх преміальних нарахувань (премій), як і їх виплати селищному голові Володимирецької селищної ради ОСОБА_2 з дати надходження даного позову до суду і до належного приведення у відповідність заявлених у позові порушень, суд зазначає наступне.

Умовою для звернення особи до адміністративного суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб таких органів є наявність у позивача суб`єктивного переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Позивач не надав жодних доказів того, що преміювання селищного голови порушує його особисті права чи інтереси.

Більше того, питання преміювання селищного голови не є реалізацією владних управлінських функцій стосовно позивача і жодним чином не впливає на його права чи законні інтереси. Предметом адміністративного позову може бути лише спір, що виник у сфері публічно-правових відносин, коли орган влади здійснює управлінські дії щодо особи, яка звертається до суду.

Згідно зі статтями 26 та 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 селищна рада самостійно вирішує питання внутрішньої діяльності, у тому числі встановлення та скасування премій і надбавок селищному голові. Такі рішення приймаються радою колегіально, у межах бюджетних асигнувань, і належать до дискреційних повноважень ради, тобто таких, що дозволяють приймати рішення на власний розсуд у межах закону.

Правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 599/1422/16-а, підтверджує, що преміювання та встановлення надбавок провадиться у межах наявного фонду оплати праці і належить до дискреційних повноважень роботодавця. Верховний Суд наголосив, що суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами такої перевірки. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності управління, а у гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Позивачем не доведено факту вчинення з боку відповідача порушення його прав, свобод та інтересів, а тому вказана позовна вимога до задоволення не підлягає.

Щодо стягнення на користь позивача 200000 грн моральної шкоди, то суд зазначає, що статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зі змісту цієї норми випливає, що основною умовою такого розгляду є те, що моральна шкода повинна бути заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 4 вказаної постанови зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Відтак суд дійшов висновку, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 02.09.2020 у справі №1340/4056/18, від 18.06.2020 у справі №339/183/16-а, від 03.08.2020 у справі №817/48/18.

Позивач пов`язує свої моральні страждання з протиправною бездіяльністю відповідачів щодо неналежного розгляду його звернень від 25.05.2025, 18.06.2025 та порушенням житлових прав. Разом з тим позивач, зазначаючи, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідачів йому завдано моральної шкоди, не надав для суду будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідачів, що є предметом цієї справи, та завданням йому моральної шкоди, що виразилася у вигляді погіршення фізичного здоров`я, душевних стражданнях, змінах в способі життя.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до норм ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність селищного голови Володимирецької селищної ради Ковенько Василя Васильовича щодо не надання відповіді на звернення від 28.05.2025 ОСОБА_1 у відповідності до Закону України "Про звернення громадян".

Зобов`язати селищного голову Володимирецької селищної ради Ковенько Василя Васильовича надати відповідь на звернення від 28.05.2025 ОСОБА_1 у відповідності до Закону України "Про звернення громадян".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 20 жовтня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Володимирецька селищна рада (вул. Повстанців, 21,с-ще Володимирець,Вараський р-н, Рівненська обл.,34300, ЄДРПОУ/РНОКПП 04388113) Відповідач - Виконавчий комітет Володимирецької селищної ради Рівненської області (вул. Повстанців, буд.21,с-ще Володимирець,Вараський р-н, Рівненська обл.,34300, ЄДРПОУ/РНОКПП 04388113) Відповідач - Володимирецький селищний голова Ковенько Василь Васильович ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Суддя С.А. Борискін