Справа № 380/21914/24
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/21914/24 пров. № А/857/24623/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Запотічного І.І.,

суддів Довгої О.І., Шинкар Т.І.

при секретарі судового засідання Ільченко А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної митної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року (суддя Карп`як О.О., ухвалене в м. Львові о 10:33, повний текст складено 15.05.2025) у справі № 380/21914/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці, Державної митної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Галицька митниця Держмитслужби про стягнення заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, -

встановив:

в жовтні 2024 року, ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Львівської митниці середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі за період з 07.03.2023 по 24.09.2024 в розмірі 504844,76 грн.

Ухвалою від 12.12.2024 залучено до участі у справі співвідповідача Державну митну службу України та в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Галицьку митницю Держмитслужби.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за затримку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 у справі №380/9055/22 за період з 07.03.2023 року по 24.09.2024 року у розмірі 504844,76 грн., з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Державна митна служба України подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги покликаються на те, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року у справі № 380/9055/22 визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України від 27 січня 2022 року № 94-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; визнано протиправним та скасовано наказ Галицької митниці Держмитслужби від 24 травня 2022 № 6-о «Про оголошення наказу Державної митної служби України»; поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Галицької митниці Держмитслужби, з 25 травня 2022 року; стягнуто з Галицької митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 253665,84 грн. без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів; допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 24247,47 грн. без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів. Вказує, що у справі № 380/9055/22 боржником є Галицька митниця Держмитслужби, а не Львівська митниця, а сам спір у справі № 380/9055/22 виник у відносинах публічної служби у зв`язку з проходженням та припиненням позивачем державної служби та не пов`язаний з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції. Так, саме з Галицької митниці Держмитслужби має бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Дана обставина встановлена постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року, що була ухвалена вже після судових дебатів у справі № 380/21914/24. Зазначає, що визнане судом право працівника на поновлення на роботі не може бути реалізоване без волевиявлення цього працівника. Так, ОСОБА_1 не ініціював вирішення питання щодо поновлення його на посаді. Позивач не звертався до Держмитслужби з відповідними заявами для якнайшвидшого виконання судового рішення, не вживав будь-яких заходів для прискорення процесу. Натомість, він залишався бездіяльним і фактично створив умови для подальшого стягнення коштів з державного бюджету за рахунок невиконання рішення в строки. ОСОБА_1 , фактично, своєю бездіяльністю не тільки сприяв затягуванню процесу поновлення своїх прав, а й фактично створив умови для подальшого стягнення коштів з державного бюджету за рахунок невиконання рішення в строки. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, представника Державної митної служби України, який просить задоволити апеляційну скаргу, представника позивача, який просить залишити без змін рішення суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 у справі №380/9055/22 визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України від 27 січня 2022 року № 94-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Визнано протиправним та скасовано наказ Галицької митниці Держмитслужби від 24 травня 2022 № 6-о «Про оголошення наказу Державної митної служби України». Поновлено позивача на посаді першого заступника начальника Галицької митниці Держмитслужби, з 25 травня 2022 року. Стягнуто з Галицької митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 253665,84 грн. без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 24247,47 грн. без урахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

06.03.2023 Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №380/9055/22 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Галицької митниці Держмитслужби, з 25 травня 2022 року.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2023 скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року у справі № 380/9055/22 та прийнято постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 02.11.2023 касаційну скаргу скасовано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.05.2023, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2024 залишено без змін рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року у справі № 380/9055/22.

Постановою Верховного Суду від 12 вересня 2024 року залишено без змін рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2024 року у справі № 380/9055/22.

Наказом Державної митної служби України від 04.09.2024 №723-о «Про виконання рішення суду», на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.03.2023, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2024 у справі №380/9055/22, з урахуванням постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.07.2024 №75654799, наказано скасувати наказ Державної митної служби України від 27.01.2022 №94-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ Галицької митниці Держмитслужби від 24.05.2022 №60о «Про оголошення наказу Державної митної служби України», вважати ОСОБА_1 поновленим на посаді першого заступника начальника Галицької митниці Держмитслужби з 25.05.2022.

З вказаним наказом позивача ознайомлено 24.09.2024, що не заперечується сторонами.

Позивач вважає, що в нього виникло право на стягнення заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Згідно з висновками, що викладені у постановах Верховного Суду належним відповідачем у справах щодо стягнення середнього заробітку за статтею 236 КЗпП України є суб`єкт, який уповноважений виконати рішення про поновлення на роботі. (Постанови від 27.04.2023 №460/4900/21, від 03.05.2023 №280/4125/21, від 31.01.2023 в справі № 340/10802/21). Так, саме Державною митною службою України не виконано покладений на неї законодавством обов`язок щодо негайного і добровільного виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду 06.03.2023 у справі №380/9055/22 у частині поновлення позивача на посаді, у зв`язку із чим саме Державна митна служба України є належним відповідачем, який має відповідати за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі. За встановлених судом обставин цієї справи, позивач має право на отримання компенсації, установленою статтею 236 КЗпП України, за весь період невиконання рішення суду про поновлення на посаді. Прийняття Державною митною службою України наказу від 04.09.2024 №723-о про поновлення позивача на посаді з 25.05.2022 - не є фактичним виконанням судового рішення у справі №380/9055/22. Таким чином, суд звертає увагу, що в період з 07.03.2023 по 24.09.2024 включно цей відповідач не виконав покладений на нього законодавством та судовим рішенням обов`язок та допустив протиправну бездіяльність щодо поновлення позивача на посаді. Період з 07.03.2023 по 24.09.2024 включно, є періодом затримки виконання рішення суду, що обумовлює право позивача на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі відповідно до ст.236 КЗпП України. Таким чином, середній заробіток за затримку виконання такого рішення становить 504844,76 грн. (1243,46 грн х 406 робочих днів).

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У даному випадку, КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (стаття 1 КЗпП України).

Приписами статті 235 Кодексу законів про працю України закріплено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У даному випадку, середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Згідно пункту 34 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Аналіз зазначених правових норм, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

У той же час, відповідно до статті 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

У даному випадку, стаття 236 КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Отже, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України, належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати, що передує даті видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Позивач вважає, що час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді та публічній службі (роботі) в митних органах тривав у період з 07.03.2023 по 24.09.2024, та є вимушеним прогулом, вказане зумовило останнього на звернення до суду з даним позовом.

При цьому, слід відмітити, що обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

У свою чергу, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Щодо твердження скаржника про те, що саме з Галицької митниці, а не з Державної митної служби України має бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі, то колегія суддів зазначає таке.

Судом встановлено, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 у справі №380/9055/22 у частині поновлення позивача на посаді виконувалося Державною митною службою України, яка видала 04.09.2024 року відповідний наказ № 723-о.

Згідно з висновками, що викладені у постановах Верховного Суду від 27.04.2023 №460/4900/21, від 03.05.2023 №280/4125/21, від 31.01.2023 в справі № 340/10802/21 належним відповідачем у справах щодо стягнення середнього заробітку за статтею 236 КЗпП України є суб`єкт, який уповноважений виконати рішення про поновлення на роботі.

Верховний Суд неодноразово при вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі наголошував, що таке стягнення є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, тому таке стягнення було вірно визначене судами з центрального органу (чи його правонаступника) у якого виник обов`язок виконати рішення суду щодо поновлення, а не з установи, де особа працювала до звільнення (чи з її правонаступника) та отримувала заробітну плату.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме Державною митною службою України не виконано покладений на неї законодавством обов`язок щодо негайного і добровільного виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду 06.03.2023 у справі №380/9055/22 у частині поновлення позивача на посаді, у зв`язку із чим саме Державна митна служба України є належним відповідачем, який має відповідати за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Щодо покликання скаржника на те, що ОСОБА_1 не ініціював вирішення питання щодо поновлення його на посаді, не звертався до Держмитслужби з відповідними заявами для якнайшвидшого виконання судового рішення, не вживав будь-яких заходів для прискорення процесу, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Верховний Суд у справі № 640/19103/19 підкреслив, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16, від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17, від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18.

Отже, невчинення позивачем як працівником дій, спрямованих на виконання рішення суду щодо його поновлення на посаді ніяким чином не впливає на обов`язок роботодавця самостійно виконати рішення суду, допущеного до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення працівника на посаді.

Судом встановлено, що наказом Державної митної служби України від 04.09.2024 №723-о «Про виконання рішення суду», на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.03.2023, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2024 у справі №380/9055/22, з урахуванням постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.07.2024 №75654799, наказано скасувати наказ Державної митної служби України від 27.01.2022 №94-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ Галицької митниці Держмитслужби від 24.05.2022 №60о «Про оголошення наказу Державної митної служби України», ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника начальника Галицької митниці Держмитслужби з 25.05.2022.

З вказаним наказом позивача ознайомлено 24.09.2024, що не заперечується сторонами.

Таким чином, в період з 07.03.2023 по 24.09.2024 включно відповідач не виконав покладений на нього законодавством та судовим рішенням обов`язок та допустив протиправну бездіяльність щодо поновлення позивача на посаді, а, відтак, даний період є періодом затримки виконання рішення суду, що обумовлює право позивача на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі відповідно до ст.236 КЗпП України.

Для визначення належної позивачу суми середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, суду належить встановити розмір середньомісячної заробітної плати з розрахунку за останні два календарні місяці роботи, що передували його звільненню.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 розділу IV Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

/Сума середнього заробітку за час невиконання рішення суду обрахована на підставі довідки Галицької митниці Держмитслужби про середню заробітну плату ОСОБА_1 від 03.10.2024 №13/7.4-22/38 (а.с.39).

Так, середньоденний заробіток складає 1243,46 грн., середньомісячний заробіток 24247,47 грн.

Строк затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 у справі №380/9055/22, з 07.03.2023 по 24.09.2024 включно, становить 406 робочих днів.

Отже, середній заробіток за затримку виконання такого рішення становить 504844,76 грн. (1243,46 грн х 406 робочих днів).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Державної митної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року у справі № 380/21914/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 20.10.25