Справа № 400/3644/25
Суддя: Дерев'янко Л.Л.
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 р. № 400/3644/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

пропро визнання протиправним та скасування наказу №78 від 08.02.2025 та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 78 «Про результати проведення службового розслідування» від 08.02.2025 року - визнати недійсним.

визнати право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на грошову компенсацію за піднайом (найм) житлового приміщення для себе та своєї сім`ї.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що в ході службового розслідування, проведеного відповідачем, встановлено, що в зв`язку з неповідомленням підполковником ОСОБА_1 про отримання його дружиною житла у порядку спадкування відбулась неправомірна виплата позивачу компенсації за піднайом (найм) жилих приміщень. Наказом відповідача за результатами службового розслідування позивачу оголошено догану і притягнуто до повної матеріальної відповідальності. Позивач вважає наказ протиправним, оскільки факт отримання його дружиною спадщини у вигляді квартири не впливає ні на черговість отримання ним житла від держави, ні на право на отримання грошової компенсації за піднайом житла, оскільки загальна площа квартири для членів його сім`ї (чотирьох осіб) повинна дорівнювати 54,24 м2 , а житлова - 36 м2 . Житлова площа квартири, яку дружина позивача отримала у спадщину дорівнює 30,8 м2, загальна площа складає 51,9 м2.

Ухвалою від 16.04.2024 суд відкрив провадження у справі, встановив, що розгляд справи буде відбуватись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, визначив строк для подання сторонами заяв по суті.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві, який надійшов до суду 30.04.2025, повідомив, що в 2025 році при перевірці документів на поновлення виплати компенсації за піднайом жилих приміщень відповідачу стало відомо, що в 2024 році дружина позивача отримала в спадок квартиру. Про зміну майнового стану позивач не повідомив, виплату компенсації за піднайм отримував. Відповідач вважає неспроможними пояснення позивача, надані в ході службового розслідування щодо необізнаності про факт набуття дружиною права власності на житло. Також відповідач зазначає, що помилковим є посилання позивача на норму ст. 47 ЖК України та висновок про те, що розмір житлової площі не може бути меншим 9 м.кв. на одну особу. На думку відповідача по місту Миколаїв розмір жилої площі становить 6 м. кв. на одну особу. Відповідач вважає, що позивача правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неповідомлення про зміну майнового стану і стягнуто матеріальну шкоду.

В ході розгляду справи суд встановив, що висновок про відповідність позовної заяви вимогами ст.ст.160-161 КАС України був передчасним, залишив позовну заяву без руху, встановив строк для усунення її недоліків шляхом приведення позовних вимог у відповідність до вимог ст. 5, 160, 245 КАС України.

24.06.2025 до суду надійшла заява, в якій позовні вимоги викладено в такій редакції:

"визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №78 від 08.02.2025 року «Про результати проведення службового розслідування».

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вчинити дії щодо призначення та виплати грошової компенсації за піднайом (найм) житлового приміщення ОСОБА_1 відповідно до вимог чинного законодавства".

Ухвалою від 27.06.2025 розгляд справи продовжено з урахуваннях зміни позовних вимог.

Ухвалою від 18.08.2025 суд витребував від Миколаївської обласної ради Миколаївської обласної ради професійних спілок інформацію щодо розміру середньої забезпеченості громадян жилою площею в населених пунктах Миколаївської області.

Ухвалою від 15.09.2025 суд витребував від Державного архіву Миколаївської області копію постанови № 4 Миколаївської обласної Ради народних депутатів та президії обласної ради профспілок від 03 січня 1992 року «Про норми житлової площі у Миколаївській області».

На виконання вимог ухвали від 15.09.2025 до суду 14.10.2025 надійшли витребувані докази.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 .

В 2024 році позивач отримував грошову компенсацію за піднайом (найм) житлового приміщення, що сторонами не заперечується, а, отже, є встановленим.

Відповідно до довідки відповідача № 1585 від 22.12.2024 до складу сім`ї позивача входять дружина ( ОСОБА_2 ), донька ОСОБА_3 (2014 р.н.), ОСОБА_4 (2017 р.н.).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 408847310 від 21.01.2025 підтверджується, що 30.05.2024 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності квартиру, як об`єкт нерухомого майна, загальною площею - 51,9 м кв., житловою площею - 30,8м2 за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину (серія та номер: 282, виданий 30.05.2024).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 44 від 22.01.2025 призначено проведення службового розслідування за фактом ненадання інформації про зміну в майновому стані члена сім`ї та отримання виплати компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень підполковником ОСОБА_1 .

Матеріалами службового розслідування встановлено, що 22.01.2025 до командира військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт голови житлової комісії військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 , який доповів, що під час перевірки документів на поновлення виплати компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень було встановлена наявність у дружини позивача житлового приміщення на праві власності. Про зміну майнового стану підполковник ОСОБА_1 не повідомляв, виплату компенсації отримував.

Відповідно до пояснень підполковника ОСОБА_1 , останній повідомив, що про отримання дружиною житла в спадщину дізнався лише 21.01.2025. Також, позивач зазначив, що факт отримання його дружиною спадщини у вигляді квартири не впливає на отримання ним компенсації за піднайом житла, оскільки норма на одну людину відповідно до ст. 47 Житлового кодексу України становить 13.65 м. кв. Житлова площа квартири, яку отримала дружина позивача у спадок, становить 30.8 м. кв., що унеможливлює проживання в цій квартирі його сім`ї у складі чотирьох осіб.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 78 від 08.02.2025 «Про результати проведення службового розслідування» (далі наказ № 78) підполковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності оголошено догану; притягнуто до повної матеріальної відповідальності та стягнути з нього на користь держави суму матеріального збитку в розмірі 42764,34 грн.; позбавлено премії за лютий 2025 року.

З довідки-розрахунку позивача вбачається, що суму матеріального збитку розраховано виходячи з отриманої позивачем компенсації за піднайм житла за період з травня 2024 року по грудень 2024 року.

Не погодившись з наказом № 78 від 08.02.2025 позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Згідно із статтею 1-2 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закону № 2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

За змістом статті 12 Закону № 2011-XII держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац 1 пункт 1).

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства (абзац 3 пункт 1).

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абзац 4 пункт 1).

У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України (абзац 5 пункту 1).

Зі змісту вищенаведених норм убачається, що Держава зобов`язалась забезпечувати військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Пунктом 23 зазначеної постанови передбачено, що для зарахування на облік військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника).

Зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України визначає Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 (далі Інструкція № 380).

Статтею 13 розділу VI Інструкції № 380 передбачено, що у разі зміни у військовослужбовця складу сім`ї, набуття права на отримання житла в першочерговому чи позачерговому порядку, поліпшення житлових умов тощо військовослужбовець доповідає про це командиру військової частини письмовим рапортом та надає копії відповідних документів.

Водночас виплата грошової компенсації за піднайом житла військовослужбовцю є похідним і тимчасовим обов`язком держави, який випливає з факту незабезпечення військовослужбовця належним приміщенням і існує доти, поки такий обов`язок державою не виконаний.

Своєю чергою, піднайом - це компенсація за оренду житла для військового за місцем проходження служби.

Постановою Кабінету Міністрів України № 450 від 26.06.2013 затверджений Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень (як зазначено вище Порядок № 450), який визначає розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень (далі - грошова компенсація) військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, у тому числі особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, та зазначеним у цьому пункті особам, які відряджені до МОН, ДКА.

Особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку (далі - військовослужбовці), грошова компенсація виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) у розмірі, який не перевищує: у м. Києві - двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; у мм. Сімферополі, Севастополі та обласних центрах - півтора розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; в інших населених пунктах - одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри грошової компенсації збільшуються в 1,5 рази (пункт 2 Порядку № 450).

Для отримання грошової компенсації військовослужбовці разом з рапортом подають, серед іншого, такі документи:

копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім`ї;

копії документів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та членів його сім`ї;

інформацію (витяг, інформаційну довідку) з бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї на праві власності у населеному пункті за поточним місцем проходження військової служби;

копії свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану (про шлюб, розірвання шлюбу, про народження тощо), інших документів, що підтверджують родинні стосунки;

Під час розгляду поданого рапорту перевіряються відомості про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї на праві власності. Міноборони, МВС, МОН, СБУ, розвідувальні органи, Адміністрація Держприкордонслужби, Адміністрація Держспецзв`язку, ДКА та Управління державної охорони організовують забезпечення командирів (начальників) військових частин (підрозділів, органів, закладів, установ), які належать до сфери їх управління, відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Під час розгляду поданого рапорту перевіряються житлові умови військовослужбовця та членів його сім`ї. Перевірка житлових умов здійснюється житловою комісією військової частини (підрозділу, органу, закладу, установи), про що складається довідка (акт), що подається житловою комісією безпосередньо командиру (начальнику) військової частини (підрозділу, органу, закладу, установи).

У разі коли внаслідок одержання командиром (начальником) військової частини (підрозділу, органу, закладу, установи), який прийняв рішення про виплату грошової компенсації, відомостей щодо подання військовослужбовцем недостовірної інформації (приховування інформації), що вплинуло на право отримання грошової компенсації та/або визначення її розміру (повідомлення, підтвердних документів тощо), виявлено обставини, передбачені пунктом 6 цього Порядку, виплата грошової компенсації припиняється, а сума, отримана після виникнення зазначених обставин, відшкодовується таким військовослужбовцем.

Якщо протягом одного місяця з дня виявлення командиром (начальником) військової частини (підрозділу, органу, закладу, установи) обставин, передбачених пунктом 6 цього Порядку, військовослужбовцем не відшкодовано отриману суму грошової компенсації, відшкодування здійснюється шляхом стягнення коштів з військовослужбовця у судовому порядку відповідно до вимог законодавства.

Пунктом 6 Порядку № 450 визначено випадки, коли грошова компенсація не виплачується , а саме у разі:

наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження, крім осіб, житлове приміщення яких зруйноване (пошкоджене) внаслідок збройної агресії російської федерації, що підтверджується документом, зазначеним в абзаці восьмому пункту 5 цього Порядку. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, розвідувальними органами, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони;

нездачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, та крім осіб, службове жиле приміщення (зокрема в гуртожитку) яких зруйновано (пошкоджено) внаслідок збройної агресії російської федерації, що підтверджується документом, зазначеним в абзаці восьмому пункту 5 цього Порядку;

штучного погіршення військовослужбовцем житлових умов шляхом обміну займаного житлового приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку (частини будинку), а також внаслідок вилучення житлового приміщення, використовуваного для провадження господарської діяльності промислового характеру, в населених пунктах, зазначених в абзаці другому цього пункту, - протягом п`яти років з моменту вчинення таких дій;

реалізації військовослужбовцем або членами його сім`ї права на отримання компенсації за житлове приміщення, зруйноване (знищене) внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації.

За приписами пункту 7 Порядку № 450 виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем:

отримання (придбання) військовослужбовцем жилого приміщення (компенсації за житлове приміщення, зруйноване (знищене) внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації);

виключення із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу, закладу, установи), Держспецзв`язку (за винятком військовослужбовців, направлених у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки);

вибуття військовослужбовця в закордонне відрядження разом із сім`єю;

встановлення факту подання військовослужбовцем недостовірної інформації, яка стала підставою для виплати грошової компенсації.

Отже, цим пунктом передбачені виключні підстави припинення вже призначеної грошової компенсації.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

За приписами статті 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України", дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі Порядок; у редакції, чинній на момент проведення службового розслідування).

Так, пунктом 1 Розділу ІІ Порядку визначено, що службове розслідування призначається у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку).

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

У свою чергу, пунктом 7 Розділу І Порядку встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Відповідно до статті 1 Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі Закон №160-ІХ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 1 Закону №160-ІХ визначено, що матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;

пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Статтею 3 Закону №160-ІХ установлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду (стаття 7 Закону №160-ІХ).

У статті 8 Закону №160-ІХ зазначено, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Застосовуючи ці приписи до обставин справи, суд зазначає таке.

Оцінюючи акт службового розслідування, висновки якого лягли в основу спірного наказу № 78 суд враховує, що позовна заява не містить посилання на порушення відповідачем порядку призначення і проведення службового розслідування.

Позивач обґрунтовує позовну вимогу про скасування наказу № 78 посиланням на те, що отримання дружиною позивача нерухомого майна у спадок не впливає на його право на отримання компенсації за піднайм житла, оскільки зазначене нерухоме майно не відповідає мінімальним нормам, встановленим ст. 147 Житлового кодексу України .

Водночас, відповідач заперечує, що норми, визначені ст. 47 Житлового кодексу України підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Вирішуючи позов в цій частині, суд враховує, що пункт 6 Порядку № 450 містить відсилочну норму, а саме «площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством».

Відповідно до статті 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

За змістом статті 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Крім того, відповідно до пункту 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470, жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті.

Рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в населеному пункті визначається і періодично переглядається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів спільно з радами профспілок виходячи з даних статистичної звітності.

Відповідно до п.1 Постанови № 4 Миколаївської обласної Ради народних депутатів та президії обласної ради профспілок від 03 січня 1992 року установлено, що розмір середньої забезпеченості громадян жилою площею в населених пунктах Миколаївської області становить 8 кв. м. на одну особу.

Відповідачем не надано доказів того, що рівень забезпеченості жилою площею, який встановлений цією постановою і дає право вважати особу такою, що потребує поліпшення житлових умов, було змінено.

Як встановлено судом, згідно інформації, наявної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, дружина позивача є власником двокімнатної квартири за адресою : АДРЕСА_2 , загальною площею 51,9 кв. м., житловою площею 30,8 кв. м.

При цьому, сім`я позивача становить чотири особи.

Отже, зазначена квартира не відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, зокрема статтею 47 Житлового кодексу України та є нижчою за розмір середньої забезпеченості громадян житловою площею в населених пунктах Миколаївської області, визначений постановою виконкому Миколаївської обласної ради народних депутатів від 03.01.1992 № 4.

Водночас факт володіння певною квартирою не є самостійною підставою для невиплати компенсації без встановлення та оцінки цих обставин з урахуванням вимог Порядку № 450, зокрема пункту 6 цього Порядку.

Аналогічна позиція щодо правозастосування викладена в постанові Верховного Суду від 20.05.2025 по справі № 420/19337/23 за подібних обставин.

Отже, висновок акту службового розслідування, який став підставою для прийняття оскаржуємого наказу про те, що неповідомлення позивачем про зміну у майновому стані призвело до протиправного отримання останнім компенсації за піднайм житла, є помилковим, оскільки отримана дружиною позивача у спадок квартира не відповідає мінімальним нормам. Відтак, набуття членом сім`ї позивача права власності на квартиру не призвело до втрати позивачем права на отримання компенсації.

Крім того, суд звертає увагу на приписи пункту 5 Порядку № 450, за якими, у випадку, якщо, військовослужбовцем не відшкодовано отриману суму грошової компенсації, відшкодування здійснюється шляхом стягнення коштів з військовослужбовця у судовому порядку відповідно до вимог законодавства.

Натомість пунктами 3, 4 спірного наказу № 78 таке стягнення здійснено в позасудовому порядку, що зазначеним приписам суперечить.

Отже, пункти 2-5 Наказу № 78, які стосуються притягнення позивача до матеріальної відповідальності, є протиправними.

Перевіряючи відповідність пункту 1 Наказу № 78 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, суд дійшов таких висновків.

Підставою для такої відповідальності відповідач зазначив порушення позивачем вимог статті 12 Статут , статті 13 розділу 6 Інструкції № 380.

Стаття 13 розділу 6 Інструкції № 380 покладає на особу, яка перебуває на обліку як така, що потребує поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, у разі зміни у військовослужбовця складу сім`ї, набуття права на отримання житла в першочерговому чи позачерговому порядку, поліпшення житлових умов тощо військовослужбовець доповісти про це командиру військової частини письмовим рапортом та надає копії відповідних документів.

Між сторонами не є спірним, що позивач про набуття членом сім`ї права власності на житло командиру не доповів.

Водночас, суд критично оцінює посилання відповідача у наказі № 78 на статтю 12 Статуту, які підставу для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за таке неповідомлення, оскільки норми зазначеної статті зобов`язують військовослужбовця доповідати своєму безпосередньому начальникові про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

При цьому, підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Суд зазначає, що відносини між відповідачем і позивачем щодо перебування останнього на житловому обліку безпосередньо не стосуються виконання ним службових обов`язків.

За таких обставин, на думку суду, у відповідача були відсутні підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за ст. 12 Статуту.

Підсумовуючи викладене, суд констатує, що висновок службового розслідування сформований відповідачем без урахуванням норм чинного законодавства, отже спірний наказ є необґрунтованим, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани та притягнення до матеріальної відповідальності є безпідставним.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на обставини справи і релевантні джерела права, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання щодо його розподілу.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №78 від 08.02.2025 року «Про результати проведення службового розслідування».

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вчинити дії щодо призначення та виплати грошової компенсації за піднайом (найм) житлового приміщення ОСОБА_1 відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко