Справа № 320/16601/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 року справа №320/16601/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Вісьтак, секретаря судового засідання Кукли А.В., за участю:

представника позивача Підлужного В.М.,

представника відповідача Новогребельського М.О.

розглянувши у приміщенні Київського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали адміністративного позову Приватного підприємства «Амага» (адреса: 02093, Україна, місто Київ, вулиця Бориспільська, будинок, 27, офіс, 301, ) до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Уповноважений представник позивача Приватного підприємства «Амага» звернувся у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом (документ сформований в системі «Електронний суд» 24.03.2025 року) до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, у якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.01.2025 року № ;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.01.2025 року № ;

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Вісьтак М. Я.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити одноособово суддею Вісьтак М. Я., у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 ухвалено клопотання представника Приватного підприємства «Амага» про участь у судовому засіданні Підлужного Василя Михайловича в режимі відеоконференції задовольнити частково.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 ухвалено письмове клопотання представника представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду задовольнити.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 ухвалено закрити підготовче засідання та перейти до розгляду справи по суті.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.09.2025 ухвалено перейти до стадії ухвалення рішення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 ухвалено поновити судовий розгляд по даній справі. Витребувати від відповідача наступні докази: докази надсилання Акта фактичної перевірки позивача від 06.12.2024 та докази отримання його позивачем.

У подальшому, 02.10.2025 на адресу Київського окружного адміністративного суду надійшла письмова відповідь Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, із змісту якої вбачається, що виконати зазначену вимогу у визначений судом строк є неможливим з об`єктивних причин. Представник відповідача вказує, що Акт фактичної перевірки від 06.12.2024 № 3906/04/36/07/08/38566863 складався та надсилався не ГУ ДПС у м. Києві, а ГУ ДПС у Дніпропетровській області, де безпосередньо проводилась перевірка. Відповідно, саме цей орган є розпорядником документів, які суд витребовує, тоді як ГУ ДПС у м. Києві зазначеними доказами не володіє і можливості їх надати не має. Відповідач звертає увагу суду, що факт ознайомлення позивача з актом фактичної перевірки підтверджується вже поданими до матеріалів справи документами. При подані позовної заяви ПП АМАГА до позовних матеріалів було додано копію акта фактичної перевірки, що свідчить про його отримання позивачем. Таким чином, факт надсилання та вручення акту фактичної перевірки є підтвердженим, а необхідні докази знаходяться виключно у розпорядженні ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.10.2025 ухвалено перейти до стадії ухвалення рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що перевірку приватного підприємства «Амага» було призначено наказом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 22.11.2024 № 5981-п та проведено на підставі направлень від 25.11.2022 № 10655 та № 10654. Тривалість перевірки становила 10 діб з 26.11.2024. За її результатами складено акт фактичної перевірки від 06.12.2024 № 3906/04-36-07-08-РРО-38566863. У висновках акта контролюючим органом зазначено, що підприємством допущено порушення, а саме:

-проведено розрахункову операцію без видачі та друку розрахункового документа встановленого зразка;

-здійснено продаж підакцизних товарів без друкування чеків із кодами акцизних марок «НАП» на загальну суму 420 599,50 грн (додаток до акта, приклад чека від 07.12.2024 о 17:20);

-сформовано розрахункові документи без зазначення коду УКТ ЗЕД для підакцизних товарів (чек від 12.01.2022, додаток до акта);

-не надано посадовими особами підприємства всіх документів, що стосуються об`єкта перевірки.

На підставі вказаного акта Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області були винесені податкові повідомлення-рішення від 20.01.2025 № та № . Позивач не погоджується із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, тому звернувся до суду з позовом, який просить задовольнити.

06.05.2025 року від уповноваженого представника Головного управління Державної податкової служби у м. Києві надійшов письмовий відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що останній просить суд у задоволенні позову відмовити.

Так, сторона відповідача вказує, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області відповідно до наказу від 22.11.2024 № 5981-п та направлень від 25.11.2024 №№ 10654, 10655 проведено фактичну перевірку господарської одиниці (бару) за адресою: м. Кам`янське, вул. Медична, 5А, де здійснює діяльність ПП «Амага». За результатами перевірки складено акт від 06.12.2024 № 3906/04/36/07/08/38566863. Перевірка проводилася у присутності директора Снігур Юлії Яківни, якій вручено копію наказу та пред`явлено направлення. Водночас вона відмовилася від підписання та отримання акта, про що складено акт від 05.12.2024 № 001058/1. Фактичну перевірку здійснено на підставі статей 20, 80, 191, підпунктів 80.2, 80.2.4 ПКУ та Закону України № 265/95-ВР «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Під час перевірки встановлено: проведення розрахункової операції без видачі та друку розрахункового документа (розрахунок о 11:15 на суму 100,00 грн, чек проведено о 12:18); продаж підакцизних товарів без друку чеків із кодами акцизних марок «МАП» на загальну суму 420 599,50 грн; формування розрахункових документів без зазначення коду УКТ ЗЕД для підакцизних товарів (чек від 12.01.2022); ненадання контролюючим органам усіх документів, пов`язаних з предметом перевірки. На підставі цього зроблено висновок про порушення ПП «Амага» вимог Закону № 265 (пункти 1, 2, 11 статті 3) щодо проведення розрахункових операцій без РРО/ПРРО, без програмування найменування та коду УКТ ЗЕД підакцизних товарів, а також статті 85.2 ПКУ щодо ненадання всіх документів, пов`язаних з перевіркою.

23.05.2025 на адресу Київського окружного адміністративного суду надійшла письмова відповідь на відзив, із змісту якої вбачається, що позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказано, що наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 22.11.2024 № 5981-п містить посилання на підпункт 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 ПК України, який передбачає дві фактичні підстави: неподання обов`язкової звітності у встановлений строк; подання звітності з нульовими показниками.

Позивач звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.03.2024 у справі № 420/9909/23, де зазначено: якщо підстава перевірки містить лише одну фактичну підставу, то в наказі достатньо вказати сам підпункт без деталізації, і це не є істотним недоліком. Разом із тим, у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 наголошено, що платник податків, оскаржуючи податкові повідомлення-рішення, має право посилатися на порушення контролюючим органом порядку проведення перевірки, і ці доводи суди повинні оцінювати насамперед. Натомість відповідач у відзиві долучив записку без номера та дати, де лише зазначено про нібито наявність обставин, що свідчать про можливі порушення. Сторона позивача вказує, що Наказ про проведення перевірки не містить ані конкретної фактичної підстави її призначення, ані посилання на відповідну записку чи підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України. Верховний Суд у постанові від 12.02.2024 у справі № 600/1579/24-а зазначив, що таке порушення процедури є самостійною підставою для визнання протиправними результатів перевірки, і суд не може переходити до аналізу інших обставин. Крім того, надана відповідачем записка не відповідає вимогам до службових документів, оскільки не містить дати, реєстраційного індексу та реквізитів резолюції, що унеможливлює її використання як належного доказу.

Позиція сторін по справі, висловлена у судових засіданнях.

Представник позивача Приватного підприємства «Амага» у судовому засіданні надав усні пояснення по справі, підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Крім того, під час судового засідання 14 жовтня 2025 року представник позивача повідомив, що Акт фактичної перевірки Приватного підприємства «Амага» від 06 грудня 2024 року сторона позивача не отримувала. Згодом на адресу контролюючого органу було направлено адвокатський запит, у відповідь на який у січні позивач отримав запитуваний Акт фактичної перевірки від 06 грудня 2024 року.

Представник відповідача Головного управління Державної податкової служби у місті Києві у судовому засіданні надав усні пояснення та просив суд відмовити в задоволенні позову. Доводів позивача не спростував, доказів надсилання акту не надав.

Суд звертає увагу, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України). Водночас, у даній справі суб`єкт владних повноважень не виконав свого обов`язку належного доказування, як це передбачено нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Встановлені судом фактичні обставини.

На підставі наказу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 22.11.2024 року №5981-п призначено фактичну перевірку Приватного підприємства «Амага» за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам?янське, вул. Медична,5-А щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманим особами). Перевірку розпочато з 26.11.2024 року. Тривалість - не більше 10 діб. Період діяльності, який перевіряється: з 01.11.2021 року по дату завершення фактичної перевірки з урахуванням вимог ст. 102 Податкового кодексу України

За результатами перевірки було складено акт фактичної перевірки №3906/04-36-07-08-РРО-38566863 від 06.12.2024 року.

З висновків акту перевірки встановлено, що Приватним підприємством «Амага» порушено: проведено розрахункову операцію без видачі та роздрукування відповідного розрахункового документу встановленого зразка; здійснено продаж підакцизних товарів без роздрукування чеків коду підакцизних марок "НАП" на загальну суму 420 599,50 (додаток до акту), приклад чек від 07.12.24 17:20; формування розрахункових документів без зазначення коду УКТ ЗЕД для підакцизних товарів (чек від 12.01.22 додаток до акту); не надання посадовими (службовими) особами органу ДПС всіх документів, які пов`язані з об`єктом перевірки.

Не погодившись із цим актом, 21.01.2025 року Приватним підприємством «Амага» було направлено засобами поштового зв`язку (Укрпоштою) на адресу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області заперечення з додатками на акт фактичної перевірки №3906/04-36-07-08 РРО-38566863 від 06.12.2024 року, що підтверджується накладною № 639 та чеком від 21.01.2025 року.

На підставі акту фактичної перевірки №3906/04-36-07-08-РРО-38566863 від 06.12.2024 року було винесено податкове повідомлення-рішення від 20.01.2025 № на суму 636 099, 25 грн. та податкове повідомлення-рішення від 20.01.2025 № на суму 1 020 грн.

Окрім цього, у матеріалах справи міститься розрахунок штрафних (фінансових) санкцій згідно акту фактичної перевірки №3906/04-36-07-08-РРО-38566863 від 06.12.2024 року.

До поданого письмового відзиву, відповідачем додано копію направлення на перевірку від 25.11.2024 № 10654, № 10655, копію акту від 05.12.2024 року № 001058/1, що засвідчує факт відмови від отримання примірника акту (довідки) фактичної перевірки або неможливості його вручення та підписання.

Релевантні джерела права, оцінка та висновки суду.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюється, зокрема система оподаткування, податки і збори.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Згідно з п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України (далі ПК України) платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 ПК Украї відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Щодо підстав для проведення фактичної перевірки, суд зазначає, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України визначено, що контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту, що відносяться до повноважень митних органів), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Згідно з підпунктом 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів відповідно до підпункту 62.1.2 пункту 62.2 статті 62 ПК України.

Податковий контроль відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 62.2 статті 62 ПК України здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Умови, порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичних перевірок, строки проведення перевірок та оформлення їх результатів визначені статтями 75, 80, 81 ПК України.

За змістом абзацу 1 пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Щодо підстав проведення фактичної перевірки.

Стаття 80 ПК України унормовує порядок проведення фактичної перевірки.

Згідно з пунктом 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків.

Підпункт 80.2.4 пункту 80.2 цієї статті передбачає, що перевірка може проводитися на підставі наказу керівника контролюючого органу, копія якого вручається платнику податків або його представнику під розписку до початку перевірки, за наявності хоча б однієї з підстав: неподання звітності про використання РРО/ПРРО, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій або подання їх з нульовими показниками.

Судом встановлено, що Наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 22.11.2024 № 5981-п містить посилання на підпункт 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 ПК України, однак не розкриває його змісту, не деталізує обставин та не зазначає, яка саме з двох фактичних підстав (неподання суб`єктом господарювання у встановлений законом строк обов`язкової звітності або подання її з нульовими показниками) стала підставою для призначення перевірки.

Разом з цим, Методичні рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів ДПС при організації та проведенні перевірок, затверджені наказом ДПС від 04.09.2020 № 470 (зі змінами), передбачають, що наказ про проведення перевірки повинен містити не лише посилання на відповідну норму закону, а й конкретну підставу для її призначення. Відсутність у наказі такої підстави свідчить про його невідповідність вимогам законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 зазначила, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення. Отже, істотні порушення під час призначення перевірки є самостійною підставою для скасування податкових повідомлень-рішень.

Подібна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18, де наголошено, що платник податків, оскаржуючи наслідки перевірки, може посилатися на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо її призначення, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність прийнятих рішень.

У справі № 420/9909/23 (постанова від 26.03.2024) Верховний Суд висловив позицію, що якщо підпункт пункту 80.2 ПК України містить лише одну фактичну підставу, то відсутність у наказі її деталізації не є істотним недоліком. Водночас, якщо підпункт передбачає кілька альтернативних підстав, наказ має містити чітке зазначення, яка саме з них покладена в основу перевірки.

Крім того, у постанові від 18.12.2018 у справі № 820/4891/18 Верховний Суд визнав протиправним наказ про проведення фактичної перевірки, який містив лише загальне посилання на норми закону без зазначення конкретної фактичної підстави та без посилання на доповідну записку чи інший документ, що міг би обґрунтовувати необхідність перевірки.

Отже, наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 22.11.2024 № 5981-п не відповідає вимогам закону, оскільки не містить конкретної фактичної підстави для призначення перевірки та належного її обґрунтування. Це свідчить про наявність істотних порушень при його виданні, що, у свою чергу, є підставою для визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Окрім цього, судом встановлено, що до письмового відзиву від 06.05.2025 відповідачем подано копію доповідної записки.

Водночас суд вважає за необхідне вказати, що вказаний документ не може бути допустимим доказом, оскільки не містить обов`язкових реквізитів, зокрема реєстраційного індексу документа, реєстраційного індексу резолюції, дати документа та дати резолюції. Відсутність дати документа взагалі унеможливлює його врахування.

Вимоги до документів, у тому числі наказів і доповідних записок, що створюються у паперовій формі, визначає Типова інструкція з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55 (далі Інструкція № 55).

Пунктами 9 і 15 розділу ІІ Інструкції № 55 передбачено, що під час підготовки організаційно-розпорядчих документів у паперовій формі працівники установ оформляють їх з урахуванням вимог ДСТУ 4163-2003. Документ повинен містити обов`язкові для його виду реквізити, розміщені в установленому порядку, а саме: найменування установи автора документа, назву виду документа (крім листів), дату, реєстраційний індекс, заголовок до тексту, текст та підпис.

Відповідно до пункту 5.12 ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлювання документів», реєстраційний індекс документа складається з його порядкового номера, який може доповнюватися індексом справи за номенклатурою, інформацією про кореспондента чи виконавця.

Абзац четвертий пункту 32 Інструкції № 55 визначає, що обов`язковому датуванню і підписанню підлягають усі службові відмітки на документах, пов`язані з їх проходженням та виконанням (резолюції, погодження, візи, відмітки про виконання й направлення документа до справи).

Згідно з пунктом 33 розділу ІІ Інструкції № 55, індексація документів полягає у присвоєнні їм умовних позначень індексів, що надаються документам під час їх реєстрації. Присвоєння реєстраційного індексу здійснюється в автоматичному чи автоматизованому режимі за допомогою програмно-технічних засобів.

Вхідні, внутрішні, вихідні та інші документи незалежно від форми їх створення реєструються в системі електронного документообігу, а за її відсутності у веб-модулі системи взаємодії (п. 38 Інструкції № 55). Для забезпечення такої реєстрації в автоматизованому режимі заповнюється реєстраційно-моніторингова картка, до якої вносяться всі обов`язкові, додаткові та за потреби інші реквізити документа (п. 39 Інструкції № 55). Реєстраційно-моніторингова картка створюється системою електронного документообігу у формі електронного документа (п. 40 Інструкції № 55).

Реєстрація документів проводиться централізовано службою діловодства. Структурні підрозділи установи реєструють створені ними доповідні та службові записки (п. 157 Інструкції № 55).

Крім того, пункт 104 Інструкції № 55 передбачає, що накази (розпорядження) нумеруються у порядку їх видання протягом календарного року, причому накази з основної діяльності, адміністративно-господарських та кадрових питань мають окрему нумерацію.

Отже, обов`язковими умовами чинності доповідної записки чи наказу є, зокрема, дата та реєстраційний індекс, які в даному випадку відсутні. Крім того, відсутні дата та інші реквізити на резолюції, що також є обов`язковими.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що доповідна записка, надана відповідачем як підстава для проведення фактичної перевірки, не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки не містить обов`язкових реквізитів, визначених Інструкцією №55 та ДСТУ 4163-2003 (зокрема дати складання, реєстраційного індексу документа та резолюції).

Відсутність цих реквізитів унеможливлює ідентифікацію документа та підтвердження його юридичної сили, а відтак такий документ не може бути використаний як правомірна підстава для проведення перевірки. За відсутності належного документа, що підтверджував би законні підстави для проведення перевірки, відповідач не довів правомірності її призначення та проведення, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що перевірка здійснена без достатніх правових підстав.

Щодо складеного акту про результати фактичної перевірки.

Суд встановив, що за результатами перевірки було складено акт фактичної перевірки №3906/04-36-07-08-РРО-38566863 від 06.12.2024 року.

З висновків акту перевірки встановлено, що приватне підприємство «АМАГА» порушено:

-проведено розрахункову операцію без видачі та роздрукування відповідного розрахункового документу встановленого зразка;

-здійснено продаж підакцизних товарів без роздрукування чеків коду підакцизних марок "НАП" на загальну суму 420599,50 (додаток до акту), приклад чек від 07.12.2024 17:20;

-формування розрахункових документів без зазначення коду УКТ ЗЕД для підакцизних товарів (чек від 12.01.2022 додаток до акту);

-не надання посадовими (службовими) особами органу ДПС всіх документів, які пов`язані з об`єктом перевірки.

Відповідно до положень пункту 86.5. статті 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу (абзац 3 пункту 86.5 статті 86 ПК України).

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції (абзац 4 пункту 86.5 статті 86 ПК України).

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки (абзац 5 пункту 86.5 статті 86 ПК України).

Разом з цим, судом встановлено, що всупереч вимогам п. 86.5 ст. 86 Податкового кодексу України акт перевірки не був вручений платнику податків.

Акт перевірки датований 06.12.2024 та зареєстрований за № 3906/04-36-07-08-РРО-38566863, тоді як акт відмови від підпису датований 05.12.2024 за № 001058/1.

Як зазначив суд вище, відповідно до абзаців четвертого та п`ятого п. 86.5 ст. 86 ПК України, після реєстрації акта перевірки він повинен бути вручений платнику податків, а у випадку відмови платника або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) чи неможливості його вручення, складається акт про відмову. Такий акт або довідка надсилається платнику податків у встановленому порядку.

У даному випадку акт перевірки від 06.12.2024 після його реєстрації платнику податків не вручався, а акт про відмову від отримання цього акта після 06.12.2024 відсутній.

Натомість акт відмови від 05.12.2024 не містить підпису представника позивача чи позначки про відмову платника податків від підписання акта, а також відомостей про роз`яснення наслідків відмови від отримання акта фактичної перевірки (п. 3 розділу V Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків).

На виконання вимоги ухвали суду, доказів вручення та/або надіслання акту проведенння фактичної перевірки, відповідач до суду не надав.

Підсумовуючи, суд зазначає, що оскільки акт перевірки від 06.12.2024 не був вручений платнику податків після його реєстрації, а акт про відмову від отримання акта складено з порушенням вимог законодавства (датований раніше за сам акт перевірки, не містить підпису представника позивача чи відмітки про відмову, а також відомостей про роз`яснення наслідків відмови), відповідач не довів належного вручення результатів перевірки.

За таких обставин суд вважає, що порядок оформлення та вручення акта перевірки було порушено.

Щодо порушенням вимог пункту 86.7 статті 86 ПК України, суд зазначає наступне.

Так, за приписами пункту 86.7 статті 86 ПК України вказано, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному цим пунктом порядку (далі - матеріали перевірки), розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок (далі - комісія з питань розгляду заперечень), яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу. Склад комісії та порядок її роботи затверджуються наказом керівника контролюючого органу.

Розгляд матеріалів здійснюється комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень відповідно до цього пункту (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях, додаткових документах та поясненнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У разі отримання від платника податків у визначеному цим пунктом порядку заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень, контролюючий орган зобов`язаний повідомити платника податків про місце і час проведення розгляду матеріалів перевірки. Таке повідомлення надсилається платнику податків протягом двох робочих днів з дня отримання від нього заперечень та/або додаткових документів і пояснень, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Платник податків має право брати участь у процесі розгляду матеріалів перевірки особисто або через свого представника. Безпосередньо під час розгляду матеріалів перевірки платник податку має право надавати письмові та/або усні пояснення з приводу предмета розгляду. Відсутність платника податку або його представника, повідомленого в передбаченому цією статтею порядку про час і місце розгляду матеріалів перевірки, не є перешкодою для розгляду матеріалів.

Під час розгляду матеріалів перевірки комісія з питань розгляду заперечень:

- встановлює, чи вчинив платник податку, щодо якого було складено акт перевірки, порушення податкового, валютного та/або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

- розглядає обставини вчинених правопорушень, які відображені в акті перевірки, а також встановлені при розгляді наданих платником податків відповідно до цього пункту письмових пояснень та їх документального підтвердження (зокрема щодо обставин, що стосуються події правопорушення, та вжитих платником податків заходів щодо дотримання правил та норм законодавства, з посиланням на документи та інші фактичні дані, що підтверджують зазначені обставини);

- досліджує питання наявності або відсутності обставин, що виключають вину у вчиненні правопорушення (крім правопорушень, відповідальність за які настає незалежно від наявності вини), пом`якшують або звільняють від відповідальності;

- досліджує питання щодо необхідності проведення перевірки у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу;

- визначає розмір грошових зобов`язань та/або суму зменшення бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або суму зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, а також необхідність надсилання (вручення) платнику податків відповідного податкового повідомлення-рішення у випадках, передбачених цим Кодексом.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу на підставі висновку комісії контролюючого органу з питань розгляду заперечень протягом п`яти робочих днів, наступних за днем прийняття такого висновку комісією і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків, у порядку, визначеному підпунктом 86.7.1 цього пункту.

Контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складання акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до підпунктів 60.1.2 та 60.1.4 пункту 60.1 статті 60 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Судом встановлено, що не погодившись із актом фактичної перевірки №3906/04-36-07 08-РРО-38566863 від 06.12.2024 року, уповноваженим представником ПП «АМАГА» 21.01.2025 року було направлено засобами поштового зв`язку на адресу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області заперечення з додатками на акт фактичної перевірки №3906/04-36-07-08-РРО-38566863 від 06.12.2024 року.

До вказаних заперечень було додано: копія фіскального чеку від 11.07.2019, копія видаткової накладної № 4269/4114 від 11.07.2019, копія накладної від 12.03.2020 року за № 0306, копія фіскального чеку від 12.03.2020, копія накладної №1196 від 19.12.2019, копія фіскального чеку від 19.12.2019, копія видаткової накладної від 22.08.2018 за № 5636/5496.

Зазначене підтверджується описом вкладення до листа (конверта) за накладною № 639 та чеком від 21.01.2025 року.

Водночас, суд встановив відсутність розгляду заперечень на акт фактичної перевірки з боку Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, що зокрема відповідачем у справі не спростовано.

Разом з цим, на підставі вищевказаного акту фактичної перевірки №3906/04-36-07-08-РРО-38566863 від 06.12.2024 року було винесено податкові повідомлення-рішення від 20.01.2025 № та від 20.01.2025 № .

Оцінивши спірні правовідносини, суд вважає, що податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом без урахування й надання оцінки своєчасно поданим ПП «АМАГА» запереченням на акт перевірки та долученим до них документам, якими позивач спростовував встановлені перевіркою обставини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2021 у справі №816/228/17 вказала, що підставами для скасування рішень, прийнятих за наслідками перевірки, є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки, та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Безпідставне залишення без розгляду своєчасно поданих платником податків заперечень на акт перевірки з відповідними документами об`єктивно може вплинути на обставини обґрунтованості прийнятого на підставі акта перевірки податкового повідомлення-рішення, адже за правилами, встановленими пунктом 86.7 статті 86 ПК України, такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 24.12.2024 у справі №640/20970/22.

Отже, податкові повідомлення-рішення, з приводу правомірності яких виник спір, було прийняте контролюючим органом без проведення розгляду у встановлений законом строк та у встановленому порядку заперечень платника податків на акт перевірки та з порушенням його права брати участь у розгляді заперечень, тобто з порушенням норм пункту 86.7 статті 86 ПК України.Такі порушення мають характер істотних порушень прав платника, а тому не можуть не впливати на оцінку правомірності податкового повідомлення-рішення.

Відтак податкові повідомлення-рішення від 20.01.2025 № та від 20.01.2025 № не відповідають вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України , оскільки прийняті без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття (пункт 3), без урахування права особи (в даному випадку платника податку) на участь у процесі прийняття рішення (пункт 9), що свідчить про його необґрунтованість та протиправність. За вказаних обставин відсутні підстави для оцінку змісту відображеного у акті перевірки правопорушення, оскільки відповідач в цілому не дотримався процедури, не врахував надані платником документи та заперечення, внаслідок чого оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Саме про такий процесуальний наслідок недотримання вимог пункту 86.7 статті 86 ПК України вказав Верховний Суд у постановах від 15 січня 2019 у справі №826/3576/15, від 28 вересня 2020 у справі №520/2305/19, від 17 січня 2022 у справі № 640/4983/19, від 24 лютого 2022 у справі № 560/8920/20, від 12 липня 2023 у справі № 200/4704/21 та інших.

Окрім цього, у постанові від 01.04.2021 у справі № 810/1420/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду виклав наступну позицію: ...Отже законодавець закріпив право платника податків або його законного представника бути присутнім під час розгляду заперечень до акту перевірки. Реалізація ж такого права пов`язується із зазначенням платником податків у своїх запереченнях про бажання взяти участь у їх розгляді…

…На думку Верховного Суду, такий підхід контролюючого органу свідчить про незабезпечення відповідачем права позивача на участь у процесі прийняття рішень за наслідками проведеної перевірки та порушення порядку, передбаченого пунктом 86.7 статті 86 ПК України, по розгляду заперечень на акт перевірки…

…Відтак у ситуації, що розглядається, встановлені у судовому процесі обставини щодо протиправності проведеної відповідачем перевірки та недотримання ним передбаченого пунктом 86.7 статті 86 ПК України порядку, внаслідок чого позивача позбавлено права на участь у розгляді його заперечень на акт перевірки та надання додаткових доказів й пояснень на обставини, викладені в ньому, визнані апеляційним судом такими, що мають наслідком протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та вимоги, прийнятих Інспекцією…

Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 формулює правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Щодо ненадання документів, суд вважає за доцільне вказати наступне.

зідно із п. 85.4 ст. 85 Податкового кодексу України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідно до приписів п. 85.6 ст. 85 Податкового кодексу України, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Водночас відповідачем не надано суду акт, яким би засвідчувався факт відмови від підписання відповідних документів.

Також, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що керівник або інші уповноважені особи позивача були присутні під час складання зазначених актів, відмовлялися від їх підписання чи взагалі повідомлялися та запрошувалися для участі в їх складанні.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що указаний акт відповідачем не складався, а тому покликання відповідача, що позивачем не виконано вимоги щодо надання документів безпідставні.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що відповідач не спростував доводи позивача належними доказами та не довів їх неправдивість. У разі встановлення судом порушень процедури проведення перевірки, суд має право не досліджувати інші обставини справи, оскільки такі порушення є достатньою підставою для задоволення позову. Виходячи з цього, адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі на підставі викладених вище обставин.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши наявні письмові докази у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства «Амага» підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по справі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 9 556, 79 грн. підтверджується квитанцією 925 від 19.03.2025 року, копія якої долучена до матеріалів справи.

Враховуючи задоволення позову, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби у місті Києві.

На підставі наведеного та керуючись статтями 9, 14, 72-77, 78, 90, 139, 143, 205, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Приватного підприємства «Амага» (адреса: 02093, Україна, місто Київ, вулиця Бориспільська, будинок, 27, офіс, 301, ) до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.01.2025 № .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.01.2025 № .

Стягнути на користь Приватного підприємства «Амага» витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 556,79 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення направити учасникам справи (їх представникам).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.