Справа № 380/10312/25
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 рокусправа № 380/10312/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грень Н.М. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить:

- Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.03.2025 №27 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.04.2025 №27 про відмову у призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком.

-Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати ОСОБА_1 , до страхового стажу період роботи з 01.01.1992 по 09.01.2012 на території Республіки Казахстан, період отримання допомоги по безробіттю в ЦЗ з 10.04.2012 по 06.06.2012 та призначити пенсію за віком з часу першого звернення 12.03.2025.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 28.02.2025 їй виповнилося 60 років. Вважаючи, що вона має понад 32 роки страхового стажу, 12.03.2025 вона звернулася із заявою про призначення пенсії. Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 20.03.2025 їй було відмовлено через недостатність стажу (нараховано 11 років 11 місяців 21 день). Пенсійний орган не зарахував періоди навчання, роботи в Республіці Казахстан та отримання допомоги по безробіттю, посилаючись на припинення дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення (далі Угода від 13.03.1992).

Після повторного звернення 27.03.2025, ГУ ПФУ в Харківській області рішенням від 04.04.2025 знову відмовило у призначенні пенсії. Цього разу стаж було обраховано як 21 рік 8 місяців 28 днів. До стажу було зараховано періоди роботи в Казахстані лише по 31.12.1991, але відмовлено у зарахуванні періоду з 01.01.1992 по 09.01.2012 (з посиланням на Постанову КМУ № 1328 від 29.11.2022) та періоду отримання допомоги по безробіттю (через відсутність даних в Реєстрі застрахованих осіб).

Позивач вважає ці відмови протиправними, оскільки основним документом є трудова книжка, яка підтверджує всі спірні періоди. Наголошує, що на момент її роботи в Казахстані Угода від 13.03.1992 була чинною, а її подальше припинення не може позбавляти позивача набутих прав.

Ухвалою від 26.05.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 48120 від 11.06.2025), у якому представник щодо задоволення позову заперечила. Підтверджує, що заяви розглядалися за принципом екстериторіальності. Зазначає, що Угода від 13.03.1992 припинила свою дію для України 19.06.2023, тому на момент звернення позивача у 2025 році підстави для зарахування стажу, набутого в Республіці Казахстан після 31.12.1991, були відсутні. Також вказує, що період отримання допомоги по безробіттю не може бути зарахований, оскільки відсутні відомості про сплату внесків у Реєстрі застрахованих осіб. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Від Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області відзиви не надходили.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 досягла віку 60 років. Відповідно до абз. 9 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі Закон № 1058), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року не менше 32 років.

Позивач 12.03.2025 (тобто протягом трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку) звернулася за призначенням пенсії.

Заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області.

За наслідками розгляду винесено рішення №27 від 20.03.2025 року, яким відмовлено позивачці в призначенні пенсії, оскільки недостатньо стажу для права на пенсію за віком. Відповідно до цього рішення стаж позивачки становить 11 років 11 місяців 21день.

Вказано, що до страхового стажу не зараховано періоди навчання позивачки з 01.04.1982 по 19.07.1982 в ГПТУ №58, де навчалась позивачка та з 01.09.1982 по 11.06.1987 в Карагандиському політехнічному інституті, та періоди роботи з 01.08.1987 по 09.01.2012 на території Республіки Казахстан, оскільки відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992: - призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання (ч. 1 ст. 6 Угоди); - для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою (ч. 1 ст. 6 Угоди); - необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав-учасниць СНД і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав учасниць Співдружності без легалізації (ст. 11 Угоди); 29 листопада 2022 року Україна вийшла з Угоди про гарантії прав громадян державучасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення» від 29.11.2022 №1328). Таким чином, стаж, набутий на території російської федерації, зараховується до 31 грудня 1991 року. Крім цього не зараховано період отримання допомоги в ЦЗ з 10.04.2012 по 06.06.2012 згідно записам трудової книжки, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування.

27.03.2025 позивачка повторно звернулася з заявою до територіальних органів Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком.

За результатами повторного розгляду заяви відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області своїм рішенням від 04.04.2025 №27 теж відмовив позивачці з підстав недостатності стажу для права на пенсію за віком.

Проте, на їх думку стаж ОСОБА_1 для права на пенсію за віком становить вже 21 рік 8 місяців 28 днів.

Не зараховано до страхового стажу період роботи в Республіці Казахстан з 01.08.1987 по 09.01.2012 ( зараховано по 31.12.1991 рік) з посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року № 1328 «Про вихід з угоди про гарантії прав громадян - держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення». Не зараховано період отримання допомоги по безробіттю з 10.04.2012 по 06.06.2012 оскільки відсутні відомості за звітний рік за БСВ в реєстрі застрахованих осіб.

Вважаючи вказані рішення протиправним, позивачка звернулася з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до абз. 9 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі Закон № 1058), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року не менше 32 років.

Судом встановлено, що позивачка досягла 60-річного віку 28.02.2025. Спірним питанням є виключно наявність у неї необхідного страхового стажу.

Суд також критично оцінює доводи Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області в частині не зарахування період роботи в Республіці Казахстан з 01.01.1992 по 09.01.2012, оскільки відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, стаж, набутий на території Республіки Казахстан, зараховується до 31 грудня 1991 року.

Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав-учасниць СНД, в тому числі, Україна та російська федерація (надалі Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

При цьому, метою Угоди від 13.03.1992 є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав. Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Згідно з частинами другою та третьою статті 6 цієї Угоди від 13.03.1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

З огляду на викладене, цією Угодою від 13.03.1992 визначено стаж, який підлягає безумовному зарахуванню при призначенні пенсії.

Як зазначено вище, підставою для відмови у врахуванні до стажу позивача вищезазначених періодів роботи є те, що у грудні 2023 припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Проте, на переконання суду, такі посилання відповідача є безпідставними.

Так, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (надалі Постанова №1328) Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди повинна виконувати зобов`язання, взяті згідно із Угодою.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023 року, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України з 19 червня 2023 року.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивачки в російській федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Окрім цього, згідно приписів пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 3 статті 23 Загальної декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської соціальної хартії та статті 46 Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 російської федерації на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України, відповідачем не може бути відмовлено у врахуванні при обчисленні розміру пенсії заробітної плати (доходу) позивача за періоди роботи на території Республіки Казахстан.

Враховуючи вищевикладене, суд висновує про необхідність зарахування періодів роботи позивачки на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 по 09.01.2012 до її загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії.

Щодо періоду отримання допомоги по безробіттю з 10.04.2012 по 06.06.2012, суд зазначає таке.

ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та ГУ ПФУ в Харківській області відмовили у зарахуванні цього періоду через відсутність даних в Реєстрі застрахованих осіб.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 № НОМЕР_1 підтверджується факт її перебування на обліку в Стрийському МРЦ та отримання допомоги по безробіттю у спірний період:

-Запис №18 від 10.04.2012 розпочато виплату допомоги по безробіттю;

-Запис №21 від 06.06.2012 припинено виплату допомоги по безробіттю.

Відсутність відомостей у Реєстрі застрахованих осіб з вини державних органів (центру зайнятості, який мав подати звітність, або пенсійного фонду, який мав її внести) не може бути підставою для позбавлення громадянина права на зарахування цього періоду до страхового стажу.

Позивач не несе відповідальності за недоліки в адмініструванні даних державними органами.

Таким чином, відмова у зарахуванні періоду отримання допомоги по безробіттю, підтвердженого трудовою книжкою, також є протиправною, відтак у цій частині позовних вимог слід задовольнити.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача призначити нарахувати та виплатити пенсію за віком з 12.03.2025, суд зазначає наступне.

Згідно приписів частини першої ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Втручання суду в повноваження суб`єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Тобто, враховуючи вищевказані норми чинного законодавства, вищевказані позовні вимоги не можуть бути задоволені у спосіб, обраний позивачем, тому суд вважає, що з метою належного та ефективного захисту прав позивача, слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 12.03.2025 про призначення та виплати їй пенсії за віком.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тому позов належить задовольнити частково.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів порівну понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 211 грн 20 коп.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд

у х в а л и в:

1.Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (79033 м. Дніпро, проспект Б. Хмельницького, 116а; ),Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи,5, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016 м. Львів вул. Митрополита Андрея 10; код ЄДРОПУ 13814885), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.03.2025 №27 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.04.2025 №27 про відмову у призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати позивачу ОСОБА_1 , до страхового стажу період роботи з 01.01.1992 по 09.01.2012 на території Республіки Казахстан, період отримання допомоги по безробіттю в ЦЗ з 10.04.2012 по 06.06.2012 та повторно розглянути заяву позивачки від 12.03.2025 про призначення та виплати їй пенсії за віком.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області () судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області () судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяГрень Наталія Михайлівна