Справа № 300/7709/24
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" жовтня 2025 р. справа № 300/7709/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еколан Інгредієнти» до Івано-Франківської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Еколан Інгредієнти» звернулось до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Івано-Франківської митниці про коригування митної вартості товарів №UА206050/2024/000030/2 від 03.07.2024.
Позовні вимоги мотивовані прийняттям Івано-Франківською митницею протиправного рішення про коригування митної вартості товарів №UА206050/2024/000030/2 від 03.07.2024.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.10.2025 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
29.10.2025 року від Івано-Франківської митниці надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві. Просить відмовити у задоволенні позову.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, зазначає наступне.
03.07.2024 Івано-Франківською митницею відмовлено у застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), та самостійно скориговано митну вартість за резервним методом, внаслідок чого прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА206050/2024/000030/2.
Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає наступне.
03.10.2022 року між ТОВ «ЕКОЛАН ІНГРЕДІЄНТИ» (Покупець) та Larchfield Limited
(Продавець) укладено Контракт №23 (далі - Контракт), відповідно до якого Продавець
зобов`язується поставляти, а Покупець приймати та оплачувати на умовах Контракту Товари
З метою здійснення митного оформлення ввезеного в режимі імпорту товару,
Митна вартість товару була визначена відповідно до н.н. 1 н.1 ст. 57 МКУ - за основним методом, а саме за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.
За наслідками розгляду документів відповідач прийняв оскаржуване Рішення.
В Інвойсі встановлені ціни на товари. Вартість Товару по ньому USD 13 056,09. Аналіз графи 33 Рішення дає підстави стверджувати, що митницею не прийнято ціну, зазначену позивачем у МД.
Відповідачем скориговано митну вартість Товару в МД: прямий ровінг до 1,51 USD за 1 кг.
Таким чином, загальна вартість Товару збільшилась з USD 16 762,22 до USD 27 728,13.
Внаслідок прийняття Рішення сума митних платежів зросла на 143 113,09 грн. (44 722,84 грн. мита та 98 390,25 грн. податку на додану вартість).
Також оплата підтверджується довідкою АТ ПІРЕУС БАНК МКБ №3804 від 17.07.2024 та витягом з виписки по особовим рахункам за 16.07.2024, які позивачем подавались відповідачу в порядку ч.8 ст. 55 МК України листом №316 від 14.08.2024 року.
Вважаючи прийняте рішення Івано-Франківською митницею про коригування митної вартості товарів №UА206050/2024/000030/2 від 03.07.2024 протиправним, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Суд, у відповідності до статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно із ч. 1 зt. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких
надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України
Зокрема, система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).
Верховна Рада України 10.04.2008 р. прийняттям Закону України № 250-VI ратифікувала Протокол про вступ України до Світової організації торгівлі (надалі - СОТ) та приєдналася до Угоди про СОТ, чим взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень Генеральної угоди про тарифи та торгівлю 1994 року.
Пунктом 2 параграфу (а) ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1904 року (далі - ГАТТ 1994 року) передбачено, що оцінка імпортованого товару для митних шлей повинна
базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або
аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи довільній або фіктивній вартості.
При цьому, під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці
визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції (у 2 параграфу (b) ст. VII ГАТТ 1994 року).
Відповідно до п.2 параграфу (с) ст. VII ГАТТ 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (Ь) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.
Між тим, у ст, 17 Угоди про застосування ст. VII ГАТТ 1994 року зазначено, що ніщо в цій Угоді не тлумачиться як обмежуюче або таким, що ставить під сумнів право податкових
адміністрацій переконуватися у правдивості або точності будь якої заяви, документу або
декларації, що надаються для цілей митної оцінки.
Згідно ч. 1 ст. 1 Митного кодексу України (далі - МКУ) законодавство України і питань
державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів
України, що регулюють питання, зазначені у ст. 7 МКУ, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів
Статтями 49, 50 МКУ визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних шлей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частинами 4 та 5 ст. 58 МКУ передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно із ст. 51 МКУ митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIIІ МКУ та главою 8 МКУ. При цьому, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
У відповідності до норм ч. 1 - 3 с. 57 МКУ визначення митної вартості товарів, які
ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); г) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною
договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Нормами ч. 1 та 2 ст. 53 МКУ встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
декларація митної вартості, що подасться у випадках, визначених у ч.5 і ч.6 ст. 52 МКУ;
документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює;
додатки до нього у разі їх наявності;
рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
якщо здійснювалося страхування, - страхові документ, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У силу положень ч. 5 ст.53 МКУ забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу норм ч. 1 та 2 ст. 53 МКУ вбачається, що цим Кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями ч. З ст. 318 МКУ, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи, та відповідає стандартним правилам, встановленим п.3.16 та 6.2 Загальною додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України віл 15.02.2011 № 3018-У1 «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур».
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 54 МКУ контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст, 58 МКУ.
У свою чергу, ст. 58 МКУ передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується, зокрема, у разі, якщо: щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка с обов`язковою при її обчисленні.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Відповідно, ч.1 ст. 59 МКУ, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може
бути визначена згідно з положеннями статті 58 МКУ, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну , тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або максимально наближеним до нього.
Згідно з та 5 ст. 54 МКУ митний орган під час здійснення контролю правильності
визначенні митої вартості товарів зобов`язаний, зокрема: здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості,
товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган маг право:
- упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;
- у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 МКУ додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
- у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;
- проводити в порядку, визначеному ст.ст. 345 - 354 МКУ,
- перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску.
При цьому, ч. З ст. 53 МКУ передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частій
другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний і договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається,
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків,
поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МКУ.
Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
Як встановлено з матеріалів адміністративної справи, в оскаржуваному рішенні вказано: «Відповідно до вимог ч. б ст. 54 МКУ. неподання де гарантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до у мов зазначених частинах другій - четвертій станині 53 МКУ, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або підлягає статі за ці товари, і підставою для відмови
митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.»
Отже, ТОВ «ЕКОЛАН ІНГРЕДІЄНТИ» у повному обсязі здійснило оплату партії Товару.
Також, ТОВ «ЕКОЛАН ІНГРЕДІЄНТИ» сплатило і за транспортні послуги, що підтверджується платіжною інструкцією №969 від 16.07.2024 та витягом з виписки за 16.07.2024.
Також у Рішенні вказано: «Відповідно до ч. З ст. 53 МКУ декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана експертний висновок про вартість підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Документи не надано.»
Експортний висновок не є основним документом, який згідно з 4.2 ст.53 МКУ підтверджує митну вартість товарів.
Як передбачено ч.З ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митним органом таких розбіжностей, ознак підробок чи відсутності відомостей не встановлено.
Суд зазначає, що відсутність у рішенні про коригування інформації, які саме складові митної вартості товару не вказані позивачем і як вони впливають на неможливість визначення правильності заявленої митної вартості, з урахуванням умов поставок товару за Контрактом суперечить вимогам ст. 55 МК України, а отже прийняте Івано-Франківською митницею рішення про коригування митної вартості товарів №UА206050/2024/000030/2 від 03.07.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.
Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, наступне.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином з урахування задоволення позовних вимог, суд приходить висновку про необхідність стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Івано-Франківської митниці про коригування митної вартості товарів №UА206050/2024/000030/2 від 03.07.2024.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколан Інгредієнти" судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.