Справа № 400/10764/25
Суддя: Величко А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

20 жовтня 2025 р. № 400/10764/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Величка А.В., розглянувши позовну заяву

за адміністративним позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 13 квітня 2022 року по 16 травня 2025 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 13 квітня 2022 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 13 квітня 2022 року по 16 травня 2025 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - березень 2018 року (з урахуванням частково здійснених виплат);

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 , нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 13 квітня 2022 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення (з урахуванням частково здійснених виплат);

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення (індексації-різниці) та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення (індексації-різниці), враховуючи раніше виплачену суму одноразової грошової допомоги.

Ухвалою суду від 07.10.2025 року суд залишив позов без руху. Для усунення недоліків позивачу запропоновано подати до Миколаївського окружного адміністративного суду заяву про поновлення строку звернення до суду разом з доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду.

08.10.2025 року на виконання вимог зазначеної ухвали представниця позивача подала заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду. В обґрунтування заяви послалася на те, що у спорах, що на предмет спору у даній справі, з урахуванням вимог ст.58 Конституції України щодо незворотності дії закону у часі, не може розповсюджуватися дія правової норми, що набрала чинності після їх виникнення, так як таке правове регулювання звужує права та законні інтереси особи. Також вказала, що позивач після кількох перенесених контузій перебував в такому стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори. Тому у вересні 2025 року, коли його стан трохи покращився, він звернувся по правову допомогу та через адвоката (адвокатський запит від 08.09.2025 року) та отримав інформацію (відповідь) від ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо здійснених йому виплат індексації грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні, якою, власне, і підтвердилось невірне її нарахування. Окрім того, послалася на введення воєнного стану в країні. Враховуючи, що причиною звільнення з військової служби стало погіршення стану позивача внаслідок безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України він був позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх порушених прав в установлені законом строки за підстав, що не залежали від його волі.

Вирішуючи заяву, суд враховує наступне.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визначення причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у заяві про поновлення строку звернення до суду причин, підтверджених відповідними засобами доказування та доданими до них матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Суд зазначає, що строк звернення до суду обчислюється з дня коли особа дізналась або повинна дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В ухвалі від 07.10.2025 року суд дійшов висновку, що оскільки позивач отримував щомісяця грошове забезпечення у період з 19.07.2022 року по 16.05.2025 року, то починаючи з серпня 2022 року позивач був обізнаний про невиплату відповідних сум грошового забезпечення.

Суд зауважує, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23, вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України, в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, дійшов таких висновків.

Якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин») (див. пункт 65.1 постанови Верховного Суду від 21.03.2025 у справі №460/21394/23).

У пунктах 75-75 вищевказаної постанови Судова палата виснувала, що період з 01 лютого 2020 року до 19 липня 2022 року регулюється положеннями статті 233 КЗпП України, у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати [грошового забезпечення] без обмеження будь-яким строком.

Проте період з 19 липня 2022 року по 30 березня 2023 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

У вищевказаній постанові Судова палата зазначила, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 30 березня 2023 року) слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

Повертаючись до обставин цієї справи, вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає таке.

Так, спірні правовідносини у цій справі виникли у період з 13.04.2022 року по 16.05.2025 року.

Вказаний період варто умовно поділити на дві частини: до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (19 липня 2022 року) та після цього.

Відтак, спірні правовідносини за період з 13.04.2022 року по 19.07.2022 року підлягають захисту в судовому порядку без обмеження будь-яким строком.

При цьому, на правовідносини за період з 19.07.2022 року по 16.05.2025 року поширюється тримісячний строк звернення до суду, встановлений частиною 2 статті 233 КЗпП України, у редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин».

Суд зазначає, з даним позовом позивач звернувся до суду лише 05.10.2025 року, тобто з пропуском тримісячного строку, встановленого частиною 2 статті 233 КЗпП України, у редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин».

Відтак, позивачем пропущений строк звернення до суду, в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 16.05.2025.

Разом з тим, як зазначено представницею позивача у заяві про поновлення строку на звернення до суду з позовною заявою у цій справі, ОСОБА_1 через стан свого здоров`я не міг вчасно звернутися до суду. Окрім того, послалася на введення воєнного стану в країні. Враховуючи, що причиною звільнення з військової служби стало погіршення стану позивача внаслідок безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України він був позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх порушених прав в установлені законом строки за підстав, що не залежали від його волі.

Як на підставу поважності пропуску строку звернення до суду позивач посилається на введення в Україні воєнного стану.

Суд зауважує, що незважаючи на введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022 року, Миколаївський окружний адміністративний суд своєї роботи не припиняв, здійснював та здійснює свої повноваження, що визначені Конституцією та законами України.

Відтак необхідно перевірити, яким чином введення на території Україні, в тому числі на території Миколаївської області, могло об`єктивно перешкодити позивачу своєчасно звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів у спірних правовідносинах. При цьому, яке вже зазначалося вище, саме позивач зобов`язаний довести існування таких об`єктивних перешкод.

Втім, введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Аналогічні висновки містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 року у справі № 990/115/22.

Суд зауважує, що позивач не повідомив суду і не підтвердив доказами існування обставин (пов`язаних із введенням воєнного стану, або не пов`язаних), які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи та були пов`язаними з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до адміністративного суду.

В ухвалі від 10.03.2023 року у справі №540/1285/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав, що питання поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Однак, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у всіх абсолютно випадках.

Суд зазначає, що позивач не навів конкретних обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану, які унеможливили своєчасне звернення до адміністративного суду.

Посилання на незадовільний стан здоров`я позивача судом не приймається до уваги, оскільки ані позовна заява, ані заява про поновлення строків звернення до суду не містять жодних доказів на підтвердження вказаного.

Стосовно твердження про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, суд зазначає наступне.

Як вбачається з послужного списку позивача у період з 13.04.2022 року по 16.05.2025 року позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Місцем розташування ІНФОРМАЦІЯ_4 є місто Миколаїв, який є обласним центром, де проживає позивач, і який згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 року за № 1668/39004, з 11.11.2022 року не відноситься до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії.

Позивач будь-яких доказів того, що він відряджався або перебував під час виконання службових обов`язків за межами міста Миколаєва, до суду не подав.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що у період з 19.07.2022 року по 16.05.2025 року позивач не був обмежений у доступі до правової допомоги, мав можливість займатися особистими справами, зокрема ініціювати судові спори.

Клопотання представниці позивача про поновлення строку звернення до суду не містить посилань на обставини, що перебували поза контролем позивача та становили непереборну перешкоду для своєчасного звернення до суду.

Жодних доказів, які б свідчили про наявність істотних обставин, перешкод чи труднощів, що унеможливили своєчасне звернення з цим позовом до суду позивачем не надано, а наведені ним у заяві обставини щодо пропуску такого строку лише вказують на те, що позивач допустив умисне зволікання з реалізацією наданого йому права на судовий захист.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що зазначені позивачем причини пропуску строку звернення до суду у тримісячний строк, є неповажними.

З огляду на викладене, суд зазначає, що права позивача в рамках даного спору можуть бути захищені судом за період до 19.07.2022.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі вищезазначеного, керуючись п. 1 ч. 4 ст. 169, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання представниці позивача про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою відмовити.

2. Позовну заяву в частині позовних вимог, що охоплюють період з 19.07.2022 року по 16.05.2025 року - повернути позивачу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст. 256 КАС України.

4. Апеляційна скарга на цю ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання в порядку, визначеному ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя А.В. Величко