Справа № 620/4286/25
Суддя: Олена ЛУКАШОВА
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року Чернігів Справа № 620/4286/25

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Лукашової О.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях (філія ГСЦ МВС) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач 1), Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях (філія ГСЦ МВС) (далі відповідач 2), в якому просить:

визнати протиправною відмову МВС України у призначенні мені - ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як особі, якій встановлено II групу інвалідності з 10.10.2024 та визначено ступінь втрати працездатності - 70% з 10.12.2024 відповідно до Закону №565-ХІ1 та Порядку №850;

зобов`язати РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях повторно надіслати до МВС України документи для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону №565-Х1І та Порядку №850.

зобов`язати МВС України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності відповідно до Закону №565-Х1І та Порядку №850.

виплатити МВС України ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в строк, встановлений пунктом 10 Порядку №850.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в ОВС, оскільки первинний огляд МСЕК був лише 10.12.2024, вважає відмову МВС України в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги безпідставною і неправомірною.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Вказаною ухвалою також встановлено строк для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Відповідачем 1 подано відзив на позов, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що із надісланих до МВС України матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 вбачалося, що позивачу при первинному огляді МСЕК встановлено 15% професійної втрати працездатності та ПАТ НАСК «ОРАНТА» 17.03.2003 проведено виплату страхового відшкодування з обов`язкового особистого страхування працівників МВС України в розмірі 1200 грн. При наступному огляді МСЕК, який проводився 10.12.2024, ОСОБА_1 встановлено з 10.10.2024 другу групу інвалідності та 70% втрати професійної працездатності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Отже, встановлення Позивачу другої групи інвалідності та 70% втрати професійної працездатності (2024 рік) відбулося в період понад два роки від дати встановлення йому 15% втрати професійної працездатності (2003 рік), що суперечить умовам пункту 4 Порядку № 850 згідно якого, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву вказує, що у нього відсутні підстави для повторного надсилання матеріалів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону № 565-Х1І та Порядку № 850. Вважає, що з моменту первинного огляду і встановлення ступеня втрати працездатності (2003 рік) і до встановлення другої групи інвалідності та 70% втрати професійної працездатності (2024 рік) минуло понад два роки, що суперечить умовам пункту 4 Порядку № 850, тому просить відмовити у задоволенні позову.

У відповідях на відзиви позивач наголошує на задоволенні позовних вимог та вказує, що МСЕК, видаючи довідку від 10.12.2024 серії 12ААД №046393, вказала, що огляд первинний, група інвалідності друга з 10.10.2024; захворювання так, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та 23.12.2002 був звільнений у званні підполковник міліції, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачами.

Згідно зі свідоцтвом про хворобу від 13.12.2002 №1118, захворювання позивача, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.13).

З довідки Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» від 17.01.2025 №20 вбачається, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №627 від 19.11.1992 «Про порядок і умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України» позивачу було нарахувало та виплатило позивачу страхову суму у розмірі 1 200 грн за встановлення 15% втрати професійної працездатності за обставини відповідно до пункту 2б, страховий випадок №6, джерело фінансування- державний бюджет, звання підполковник, за страховою подією, яка мала місце 13.12.2002 згідно довідки від 17.03.2003 (а.с.14).

Листом від 25.02.2025 №125 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» повідомило, що немає можливості надати копію паперової довідки від 17.03.2003 (а.с.16).

За результатами огляду, відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 10 грудня 2024 року серія 12ААД № 046293, було встановлено ІІ групу інвалідності з 10.10.2024 у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.7).

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 10.12.2024 серія 12ААА №111846 позивачу встановлено 70% втрати професійної працездатності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, страховий випадок: свідоцтво про хворобу №1118 від 13.12.2002 (а.с.8).

09.01.2025 позивач звернувся до ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги (а.с.9).

20.01.2025 позивач звернувся до ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області із заявою про направлення матеріалів про призначення та виплату одноразової грошової допомоги до МВС України (а.с.10).

Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях листом від 21.03.2025 №31/33/17-2739-2025 повідомив позивача, що матеріали про призначення одноразової грошової допомоги повернуті без прийняття рішення як такі, що не відповідають вимогам законодавства (а.с.17).

З листа відділу координації пенсійних питань Міністерства внутрішніх справ України від 26.02.2025 №6096-2025 встановлено, що згідно з вимогами пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 матеріали щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги, без прийняття рішення як такі, що не відповідають вимогам законодавства надіслані до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях (а.с.18).

Вважаючи своє право на отримання одноразової грошової допомоги порушеним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції були врегульовані Законом України від 20.12.1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» (далі Закон № 565).

Частиною 6 ст. 23 Закону № 565 визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

З 07.11.2015 Закон № 565 втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Законом України від 02.07.2015 року № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580).

Абзацом 3 п. 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580 визначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

З метою реалізації положень ст. 23 Закону № 565 Кабінет Міністрів України 21.10.2015 прийняв постанову № 850, якою затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі Порядок № 850).

Пунктом 2 постанови від 21.10.2015 року № 850 установлено, що особам, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у разі каліцтва працівника міліції до набрання чинності Законом України від 13.02.2015 року № 208-VІІІ «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію», одноразова грошова допомога виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року № 707.

З аналізу вказаних норм випливає, що колишні працівники міліції, яким внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, встановлено інвалідність після набрання чинності Законом України від 13.02.2015 року № 208-VІІІ «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію», мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до положень ст. 23 Закону № 565 в порядку та на умовах, визначених Порядком та умовами № 850 від органу, під час проходження служби в якому особою було набуто захворювання, що надалі спричинило інвалідність.

Згідно з п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) працівника міліції дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пп. 2 п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно з п. 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

У відповідності до п. 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає Міністерству внутрішніх справ в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку № 850, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Згідно з п. 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Аналіз наведених норм права дає суду підстави дійти таких висновків з метою правильного їх застосування до спірних правовідносин:

- за працівниками міліції зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565 відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом № 580;

- працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності, подає за місцем служби, а в разі припинення відповідного органу внутрішніх справ як юридичної особи - до уповноваженої установи МВС комплект документів передбачений пунктом 7 Порядку № 850;

- керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, або керівник уповноваженої установи МВС, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку №850, висновок щодо виплати грошової допомоги;

- розгляд заяви (рапорту) і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги). Повернення документів як таких, що не відповідають вимогам законодавства, для доопрацювання, Порядком № 850 не передбачено;

- обов`язок прийняти рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги за наслідками розгляду поданих працівником міліції заяви (рапорту) та документів покладений на Міністерство внутрішніх справ України.

Судом встановлено, що позивач 09.01.2025 звернувся із заявою (рапортом) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності до ліквідаційної комісії УМВС України.

Ліквідаційна комісія УМВС України в Чернігівській області листом від 24.01.2025 №30/23 склала висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, який надіслала до МВС України для розгляду питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.

З відкритих даних Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області було припинено як юридична особа 20.02.2025 про, що зроблений запис №1 33006748.

Отже, на дату звернення позивача із заявою (рапортом) та направлення Ліквідаційною комісією УМВС України в Чернігівській області документів до МВС України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області не було ліквідовано, як юридична особа.

Водночас Міністерство внутрішніх справ України не прийняло відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу) за результатом розгляду заяви (рапорта) від 09.01.2025, а повернув документи на доопрацювання.

Як вже зазначалося судом повернення документів як таких, що не відповідають вимогам законодавства, для доопрацювання, Порядком № 850 не передбачено.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що повернення Міністерством внутрішніх справ України заяви (рапорта) позивача від 09.01.2025 з доданими документами на доопрацювання є протиправним.

Також, суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачу при первинному огляді МСЕК встановлено відсоток професійної втрати працездатності в 2003 році, оскільки належним доказом на підтвердження викладеного є довідка МСЕК, яка відповідачами не надана.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Щодо позову в частині визнання протиправною відмову МВС України у призначенні мені ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як особі, якій встановлено II групу інвалідності з 10.10.2024 та визначено ступінь втрати працездатності - 70% з 10.12.2024 відповідно до Закону №565-ХІ1 та Порядку №850; зобов`язання МВС України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності відповідно до Закону №565-Х1І та Порядку №850 та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в строк, встановлений пунктом 10 Порядку №850, суд зазначає таке.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Так, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину щодо фактичного порушення суб`єктом владних повноважень відповідачем його прав, свобод чи інтересів має довести, саме, позивач належними і допустимими доказами.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем в момент здійснення ним оскаржуваних дій чи рішень.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Тобто, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Водночас у цій справі судом встановлено, що Міністерство внутрішніх справ України не прийняло певного рішення за наслідками розгляду заяви (рапорта) позивача про призначення одноразової грошової допомоги, тому суд не може перевірити правомірність такого рішення, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Щодо позову в частині зобов`язання РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях повторно надіслати до МВС України документи для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону №565-Х1І та Порядку №850, суд звертає увагу, що Міністерство внутрішніх справ України листом від 26.02.2025 №6096-2025 матеріали щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги, надіслало до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях для відповідного інформування заявника.

Суд вже вказував, що для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем в момент здійснення ним оскаржуваних дій чи рішень.

Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях жодних дій/бездіяльності або рішень відносно позивача не вчиняв.

Пересилання документів між Міністерством внутрішніх справ України та його територіальними органами з надання сервісних послуг за своєю природою є організаційно-розпорядчою дією внутрішньо спрямованого змісту, і жодних прав, свобод, інтересів позивача Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях не порушує, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

За таких обставин, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог частково шляхом визнання протиправними дій Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення заяви (рапорта) ОСОБА_1 від 09.01.2025 з доданими документами на доопрацювання без прийняття рішення та зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_1 від 09.01.2025 з доданими документами та прийняти рішення у встановлений законом строк.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій і докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях (філія ГСЦ МВС) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення заяви (рапорта) ОСОБА_1 від 09.01.2025 з доданими документами на доопрацювання без прийняття рішення.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_1 від 09.01.2025 з доданими документами та прийняти рішення у встановлений законом строк.

У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Міністерство внутрішніх справ України ( вул. Богомольця Академіка, 10, м. Київ, 01024, код ЄДРПОУ 00032684 ).

Відповідач: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях (філія ГСЦ МВС) (б.Лесі Українки, 26,м. Київ, 01133, ).

Повне судове рішення складено 20.10.2025.

Суддя Олена ЛУКАШОВА