Справа № 460/9834/25
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2025 року м. Рівне №460/9834/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

Нікітіна Милана Сергіївна в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті частки грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_3 на ОСОБА_1 , яка діє в інтересах особи першого ступеня споріднення, єдину доньку ОСОБА_2 ;

- Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити частку грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_3 на ОСОБА_1 , яка діє в інтересах особи першого ступеня споріднення, єдину доньку ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог вказує, що ОСОБА_3 (який зник безвісти 06.12.2024) є батьком ОСОБА_2 ; матір`ю дитини є ОСОБА_1 .

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано згідно рішення суду від 22.09.2021.

30.04.2025 ОСОБА_1 звернулася до військової частини НОМЕР_1 щодо виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців безвісно відсутніх в інтересах доньки зниклого безвісти ОСОБА_3 . Відповідач відмовив у такій виплаті, оскільки ОСОБА_1 являється для ОСОБА_3 колишньою дружиною та отримує аліменти, а тому права на виплату грошового забезпечення колишнього чоловіка у разі захоплення військовослужбовця в полон чи заручником, або якщо він визнаний безвісно відсутній, вона не має. Позивач вказує, що розмір аліментів складає менше 50 % грошового забезпечення, а тому неповнолітня донька має право на отримання різниці грошового забезпечення ОСОБА_3 . Також вказує, що чинним законодавством не передбачено відмову у виплаті грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця через отримання від нього аліментів. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 06.12.2024 під час виконання бойового завдання у зоні безпосередніх бойових дій зник безвісти, за ним зберігається виплата грошового забезпечення.

Відповідно до абз.2 п.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон 2011-XII), військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону). Солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 не складав у письмовій формі вищевказаного особистого розпорядження.

Відповідно до абз.4 п.6 ст.9 Закону 2011-XII у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Аналогічні норми містяться у Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. № 884 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2025 р. № 449) (далі - Порядок 884).

Так, відповідно до абз.3 п.6 Порядку 884, виплата грошового забезпечення здійснюється у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені).

З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти для утримання доньки ОСОБА_2 . Про це свідчать: сама позивач ОСОБА_1 у тексті позовної заяви; наявність виданого судового наказу (справа № 226/1149/22); наявність виконавчого провадження № АСВП: НОМЕР_5.

Таким чином, зважаючи на положення абз.4 п.6 ст.9 Закону 2011-XII, абз.3 п.6 Порядку 884, немає правових підстав задовольняти позовні вимоги.

11.08.2025 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що посилання відповідача на факт отримання дитиною аліментів як підставу для відмови у наданні допомоги суперечить чинному законодавству України та є неконституційною дискримінацією за ознакою джерела доходу. Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 11.06.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 04.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив таке.

Матеріалами справи підтверджено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 25.08.2018 укладено шлюб (а.с.11).

ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а батьком є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_2 .

Відповідно до рішення суду від 22.09.2021, шлюб, зареєстрований Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 25.08.2018 року, актовий запис № 165, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - розірвано.

Позивач не заперечує, що отримує аліменти на дитину у розмірі однієї чверті (1/4) заробітку (доходу) ОСОБА_3 щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Солдат ОСОБА_3 зник безвісти 06.12.2024 року поблизу населеного пункту Шевченко Донецької області, під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом батьківщини від збройної агресії російської федерації, про що сім`ї прийшло сповіщення № 573.

У зв`язку зі зникненням безвісти ОСОБА_3 у відповідності до п.4, 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» (Постанова №884) ОСОБА_1 звернулася до командира в/ч НОМЕР_1 за отримання грошового забезпечення ОСОБА_3 для утримання його малолітньої дитини ОСОБА_2 .

На вказане звернення, а також на адвокатський запит, відповідач повідомив, що оскільки ОСОБА_1 являється для ОСОБА_3 колишньою дружиною та отримує аліменти, а тому права на виплату грошового забезпечення колишнього чоловіка у разі захоплення військовослужбовця в полон чи заручником, або якщо він визнаний безвісно відсутній, вона не має (а.с.28).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , як законному представнику малолітньої ОСОБА_2 , виплати належного грошового забезпечення у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016, позивачка звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам суд зазначає таке.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 року (далі - Закон №2011-ХІІ, наводиться в редакції, чинній на дату звернення позивача до відповідача).

Згідно ст.1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.6 ст.9 Закону №2011-ХІІ За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).

Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Сторонами не заперечується, що солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 не складав у письмовій формі вищевказаного особистого розпорядження.

07.06.2018 наказом Міністерства оборони України № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

У разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

Компенсація за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців, у разі їх загибелі (смерті), виплачується відповідно до Порядку виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2024 року № 37.

Механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки, розвідувального органу Міноборони, розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі - військовослужбовці), особі (особам), визначеній (визначеним) військовослужбовцем в особистому розпорядженні, складеному на випадок захоплення в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, про виплату грошового забезпечення особі (особам) за його вибором із зазначенням розмірів часток таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону), та особам, зазначеним в абзацах четвертому і п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - визначені особи) врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затв. постановою Кабінету Міністрів України

від 30 листопада 2016 р. № 884 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2025 р. № 449) (далі - Порядок № 884).

Відповідно до абз.3 п.6 Порядку 884, виплата грошового забезпечення здійснюється у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені).

Зі змісту вказаної норми видно, що особи, які одержують від військовослужбовців аліменти, у випадку відсутності особистого розпорядження на випадок полону, не мають права на отримання рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань).

При цьому, зі змісту пункту 1 Порядку № 884, абз.2 п. 6 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" видно, що особисте розпорядження на випадок полону - це особисте розпорядження, складене на випадок захоплення в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, про виплату грошового забезпечення особі (особам) за його вибором із зазначенням розмірів часток таких осіб у відсотках.

Під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби.

Таким чином, вживання в абзаці 3 пункту 6 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначення «у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону» слід застосовувати не лише до випадків захоплення військовослужбовця в полон, але й до випадків зникнення такої особи безвісти.

Сторонами не заперечується, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти для утримання доньки ОСОБА_2 . Про це свідчать: сама позивач ОСОБА_1 у тексті позовної заяви; наявність виданого судового наказу (справа № 226/1149/22); наявність виконавчого провадження № АСВП: НОМЕР_5.

Таким чином, зважаючи на положення абз.4 п.6 ст.9 Закону 2011-XII, пункту 1, абз.3 п.6 Порядку 884, немає правових підстав задовольняти позовні вимоги: щодо визнання протиправним діяльності військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті частки грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_3 на ОСОБА_1 , яка діє в інтересах особи першого ступеня споріднення, єдиної доньки ОСОБА_2 ; щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити частку грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_3 на ОСОБА_1 , яка діє в інтересах особи першого ступеня споріднення, єдиної доньки ОСОБА_2 .

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 20 жовтня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Суддя С.М. Дуляницька