Справа № 200/1022/25
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року справа №200/1022/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Молочна І.С.), складене у повному обсязі 18 березня 2025 року, у справі № 200/1022/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання неправомірним дій чи бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні відомостей про розмір його заробітної плати за період з 01 січня 1999 року по 30 червня 2000 року для визначення розміру пенсії, що вказаний у довідках про заробітну плату від 02 травня 2019 року №212, від 02 травня 2019 року №213, від 02 травня 2019 року №214 та на порталі Електронних послуг ПФУ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву про перерахунок пенсії від 15 січня 2025 року ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду, які викладені у рішенні;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії на підставі його заяви від 15 січня 2025 року, з урахуванням довідок про заробітну плату за період з 01 січня 1999 року по 30 червня 2000 року від 02 травня 2019 року №212, від 02 травня 2019 року №213, від 02 травня 2019 року №214 та відомостей, які відображені на порталі Електронних послуг ПФУ, здійснити виплату коштів з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 15 січня 2025 року з урахуванням відомостей про розміри заробітної плати за період з 01 січня 1999 року по 30 червня 2000 року, зазначених у довідках вих.№№212, 213, 214 від 02 травня 2019 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 15 січня 2025 року з урахуванням відомостей про розміри заробітної плати за період з 01 січня 1999 року по 30 червня 2000 року, зазначених у довідках вих.№№212, 213, 214 від 02 травня 2019 року, та з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що надані для перерахунку пенсії довідки в розумінні положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними та не можуть бути взятими до уваги під час розрахунку розміру пенсії.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належних чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

Позивачу присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

15 січня 2025 року позивач через вебпортал Пенсійного фонду України звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою (зверненням) вх.№ВЕБ-10001-Ф-С-25-008863 в якому, зокрема, просив зарахувати заробітну плату за період з 01 січня 1999 року по 30 червня 2000 року для врахування розрахунку пенсії. До якої долучив відповідні довідки.

29 січня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області листом вих.№2407-1412/У-02/8-1000/25 розглянуло звернення позивача, яке надійшло через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України №ВЕБ-10001-Ф-С-25-008863, зареєстроване 15 січня 2025 року за вх.№1412/У-1000-25 та повідомило, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №595 з 01 грудня 2014 року на територіях, які тимчасово не контролюються українською владою, органи державної влади не функціонують. Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VІІ визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на тимчасово окупованій території.

Відповідно до зазначеного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченим законодавством України.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/ або особами, передбаченими частиною третьою статті 9 зазначеного Закону, є недійсними і не створюють правових наслідків.

Враховуючи наведене, довідки про заробітну плату №212, №213, №214 від 02 травня 2019 року, не можуть бути прийняті для перерахунку пенсії позивача.

Довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки та відповідних записів в ній вих.№261 від 02 травня 2019 року, про реорганізацію підприємства вих.№2620т від 02 травня 2019 року, про заробітну плату для нарахування пенсії вих.№№212, 213, 214 від 02 травня 2019 року, видані на ім`я ОСОБА_1 «РП «ДОНБАССУГЛЕРЕСТРУКТУРИЗАЦИЯ» Обособленное подразделение «ВОК ЛШ ИМЕНИ МАКСИМА ГОРЬКОГО», Министерство угля и энергетики, ДНР» (мовою оригіналу).

Спірним питанням у справі є правомірність відмови відповідача у зарахуванні відомостей про розмір заробітної плати позивача за період з 01 січня 1999 року по 30 червня 2000 року для визначення розміру пенсії, якій вказано у довідках про заробітну плату від 02 травня 2019 року №212, від 02 травня 2019 року №213, від 02 травня 2019 року №214 та на вебпорталі Електронних послуг Пенсійного Фонду України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд погоджує висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 113 Закону №1058 передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Зі змісту долучених до матеріалів справи довідок №№ 212, 213, 214 від 02 травня 2019 року, вбачається, що вони видані підприємством, яке створене і функціонує у складі терористичної організації так званої «Донецкой народной республики», тобто під контролем окупаційної влади.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.

Те, що Пенсійний орган позбавлений на даний час можливості провести перевірку відповідності записів довідок первинним документам, не покладає надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки довідки містять усі необхідні реквізити та відомості.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 23.01.2018 у справі № 583/392/17, від 30.10.2018 у справі №234/3038/17, від 11.12.2018 у справі № 360/1628/17, від 23.12.2019 у справі № 235/2773/17, від 04.03.2020 у справі № 235/2008/17, від 08.04.2020 у справі №242/1568/17, від 31.03.2021 у справі №0440/6809/18, від 08.12.2021 у справі № 560/3907/18, від 21.02.2022 у справі № 243/4336/17.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року по справі № 200/1022/25 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року по справі № 200/1022/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2025 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д.Компанієць