Справа № 160/12256/25
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТИНЕНТ-М23» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
29.04.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНТИНЕНТ-М23» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач-1), Державної податкової служби України (далі відповідач-2), в якій просить:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями. Позивач вказує, що з наказу про проведення перевірки не видається можливим ідентифікувати передбачену законодавством підставу для призначення фактичної перевірки, не визначено, яка саме інформація свідчить про порушення законодавства або про їх можливі порушення і в якому порядку вона була отримана. Інспекторами не надано опис під час отримання копій документів від ТОВ «КОНТИНЕНТ-М23», що порушує порядок отримання копій документів від платника податків та порушує процедуру фактичної перевірки. ТОВ «КОНТИНЕНТ-М23» на письмову вимогу інспектора про надання документів, надало, зокрема, оборотно-сальдову відомість по рахунку 281 з 01.01.2024 по 26.11.2024, що підтверджує наявність обліку на підприємстві. Відповідачем не була проведена інвентаризація під час фактичної перевірки та не встановлена відсутність обліку товарних залишків або реалізацію позивачем необлікованого товару. Опис алкогольних напоїв при фактичній перевірці інспекторами не міг бути здійснений, оскільки ТОВ «КОНТИНЕНТ-М23» не здійснює продаж алкогольних напоїв, не має ліцензії, не зберігає на складі алкогольні напої. Позивач стверджує, що ним були виконані всі розрахункові операції через ПРРО, а тому інспекторами безпідставно нараховані штрафні санкції. Перелік документів, який був затребуваний Інспектором у письмовій вимозі не містив договір оренди, або інший документ, що підтверджує право користування приміщенням, в якому ТОВ «КОНТИНЕНТ-М23» здійснює діяльність. Натомість, 04.12.2024 ТОВ «КОНТИНЕНТ-М23» у відповідь на письмову вимогу інспектора ДПС від 26.11.2024 про надання платником податків документів, було надано копію договору оренди приміщення на підставі якого Товариство використовує складське приміщення по вул. Січеславський шлях 73 А, м. Кам`янське, Дніпропетровської області. Даний факт підтверджується супровідним листом ТОВ «КОНТИНЕНТ-М23» до ГУ ДПС у Дніпропетровській області, яким Товариство передавало документи Інспектору. Отже, інспектором в акті фактичної перевірки зазначено факт, який не відповідає дійсності, а відповідно порушення з боку ТОВ «КОНТИНЕНТ-М23» відсутнє та не підлягає застосуванню фінансова санкція у розмірі 1020,00 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.05.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
16.05.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Державної податкової служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що у спірних правовідносинах ДПС України не було допущено протиправної бездіяльності, за результатом всебічно досліджені матеріали скарг ТОВ «КОНТИНЕНТ-М23» та обставини фактичної перевірки, було прийнято рішення про результати розгляду скарги. ДПС України вважає безпідставним пред`явлення позову до вказаного органу. Вказує, що оскільки до ДПС України не пред`явлено позовних вимог, відсутні підстави для покладення на неї обов`язку відшкодування понесених позивачем витрат по сплаті судового збору.
16.05.2025 представником Головного управління ДПС у Дніпропетровській області подано до суду заяву із запереченням щодо стягнення витрат на правову допомогу.
22.05.2025 представником позивача подано до суду відповідь на відзив відповідача-1, в якій вказано про відсутність підстав проведення фактичної перевірки. Акт фактичної перевірки від 06.12.2024 №3911/04-36-07-08-PP0-45401530 містить лише висновки інспекторів контролюючого органу, які не підкріплені доказами, а тому не може вважатися належним доказом у розумінні ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України. Твердження щодо часу здачі готівкових коштів відповідача-1 є безпідставними та не підтвердженими жодними доказами з боку контролюючого органу. Відзив не містить належних доказів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а наведені твердження є загальними, неконкретизованими та не підтвердженими доказами. Позивач, у свою чергу, виконав усі вимоги законодавства, що стосуються ведення господарської діяльності, та надав усі запитувані документи в межах, передбачених законом.
22.05.2025 представником позивача подано до суду відповідь на заперечення відповідача-1 щодо стягнення витрат на правову допомогу.
26.05.2025 представником Державної податкової служби України подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказано, що рішення контролюючих органів за результатами розгляду скарг платників податків не створює жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав платника податків, а тому не є актом індивідуальної дії у розумінні ст. 17 Кодексу адміністративного судчинства України.
26.05.2025 представником Державної податкової служби України подано до суду заперечення на заяву позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу.
26.05.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява Державної податкової служби України про залишення позову без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТИНЕНТ-М23» залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову.
30.05.2025 через автоматизовану систему «Електронний суд» представником позивача подано уточнюючу позовну заяву, в якій виключено зі складу відповідачів Державну податкову службу України та викладено позовні вимоги в наступній редакції:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНТИНЕНТ-М23" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Видами діяльності за КВЕД є: 46.32 Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами (основний); 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами; 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; 46.34 Оптова торгівля напоями; 46.35 Оптова торгівля тютюновими виробами; 46.36 Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами; 46.37 Оптова торгівля кавою, чаєм, какао та прянощами; 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах.
Наказ містить обґрунтування призначення перевірки: з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), керуючись ст. 19-1, ст. 20, пп. 69.2-1 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ, пп. 75.1.3 п.75.1 ст.75, на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України.
26.11.2024 позивачу вручено письмову вимогу про надання документів за період з 01.10.2023 по 26.11.2024.
На письмову вимогу про надання документів, 04.12.2024 позивачем надано перевіряючим документи за період з 01.10.2023 по 26.11.2024.
За результатами фактичної перевірки складено акт від 06.12.2024 №3911/04-36-07-08-РРО-45401530.
Перевіркою встановлено порушення:
- п. 1,2, 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;
- п. 85.2 ст. 85 ПК України;
- Постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.2022 №894.
До акту фактичної перевірки складено розрахунок штрафних санкцій, в якому викладені зафіксовані порушення:
- п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. Згідно опису алкогольних напоїв на загальну суму 312 000 грн), сума фінансової санкції 312 000 грн;
- п.п. 20.1.6, п.п. 20.1.10 п. 20.1 ст. 20, п. 85.2 ст. 85 ПК України (ненадання платником податків посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належить або пов`язані з предметом перевірки), сума фінансової санкції 1020 грн;
- п. 1,2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (проведення розрахункових операцій без застосування РРО/ПРРО та без роздрукування відповідного розрахункового документа встановленої форми на загальну суму 312000 грн), сума фінансової санкції 418000 грн.
23.12.2024 ТОВ «КОНТИНЕНТ-М23» подані заперечення на акт перевірки.
ГУ ДПС у Дніпропетровській області надано відповідь на заперечення позивача, в якій зазначено, що перевірку проведено з дотриманням норм діючого законодавства, порушення, встановлені в ході перевірки, зафіксовано правомірно та обґрунтовано.
На підставі акту фактичної перевірки від 06.12.2024 №3911/04-36-07-08-РРО-45401530 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області сформовано та направлено позивачу податкові повідомлення-рішення від 06.01.2025:
Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем направлено скаргу в адміністративному порядку до Державної податкової служби України, рішеннями якої від 21.05.2025 №8070/6/99-00-06-05-02-06 та №8066/6/99-00-06-05-02-06 податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги позивача без задоволення.
Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями про застосування штрафних санкцій, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Таким чином, звертаючись до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення, позивач вправі посилатись на процедурні порушення проведення перевірки та надіслання рішень за результатами перевірки, а суд зобов`язаний надавати правову оцінку таким доводам позивача в першу чергу.
В обґрунтування підстав звернення до суду позивачем, крім іншого, зазначено про неналежне оформлення наказу від 22.11.2024 №5975-кп про проведення фактичної перевірки ТОВ «КОНТИНЕНТ-М23».
Позивач вказав, що в наказі не конкретизовано мотиви призначення перевірки та податкову інформацію, на підставі якої було прийнято рішення про призначення перевірки.
Відповідно до 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника.
Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України).
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) - п.80.1 ст. 80 Податкового кодексу України.
Порядок проведення фактичної перевірки регламентовано ст. 80 Податкового кодексу України, відповідно до якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених у п. 80.2 цього Кодексу.
Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 27.01.2015 (справа №21-425а14), відповідно до якої лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок може бути належною підставою для видання наказу про проведення перевірки.
Крім того, ст. 21 Податкового кодексу України визначені обов`язки і відповідальність посадових та службових осіб контролюючих органів.
Так, відповідно до п.п. 21.1.8. ст. 21 Податкового кодексу України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані оприлюднювати на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, перелік уповноважених осіб контролюючого органу та переданих таким особам функцій у випадках, передбачених цим Кодексом.
Що стосується допуску до перевірки посадових осіб контролюючого органу, то суд керується положеннями статей 80 і 81 Податкового кодексу України.
Згідно п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: - направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; - копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.
Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; - службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Судова практика у подібних правовідносинах сформувалася таким чином, що допускаючи посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, платник втрачає право на оскарження наказу про її проведення.
Судом встановлено, що позивачем допущено перевіряючих до проведення фактичної перевірки, що підтверджується фактом надання позивачем документів на письмовий запит від 26.11.2024. Перевірка здійснена в присутності директора ТОВ «КОНТИНЕНТ-М23» Майстренка Руслана Миколайовича. Отже, позивач не скористався правом недопуску до проведення перевірки. Перевірка проведена, про що складено акт від 06.12.2024 №3911/04-36-07-08-РРО-45401530, та на підставі вказаного акту сформовані податкові повідомлення-рішення, що становлять предмет розгляду у цій справі. Відтак, позивач, допускаючи перевіряючих до проведення перевірки, підтвердив правомірність її проведення, а тому судовому розгляду не підлягає питання правомірності прийняття наказу про проведення перевірки.
Надаючи правову оцінку суті встановлених порушень, суд зазначає наступне.
В ході проведення перевірки встановлено порушення:
- п. 1, 2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами та доповненнями) проведення розрахункових операцій без використання РРО та без роздрукування відповідного розрахункового документа встановленої форми та змісту;
- п. 12 ст. 3 Закону України від 06.07.95 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", в частині не ведення в установленому порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації;
- п. 85.2 ст. 85 Податкового Кодексу України, а саме: ненадання платником податків посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
Також в ході перевірки було встановлено проведення діяльності у сфері продажу товарів (громадського харчування, послуг) без застосування спеціальних платіжних засобів (платіжних терміналів) для здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги), а саме: встановлено відсутність POS-терміналу на місці проведення розрахунків, чим порушено вимоги Постанови КМУ від 29 липня 2022 року №894.
Закон України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами та доповненнями) (далі - Закону України №265/95-ВР) визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Статтею 2 Закону №265/95-ВР та пунктом 1 розділу II Положення про форму і зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13 (далі - Положення №13) визначено, що фіскальний касовий чек на товари (послуги) - розрахунковий документ/електронний розрахунковий документ, створений у паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ), реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги).
Відповідно п. 1 ст. 3 Закону України №265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Відповідно п. 2 ст. 3 Закону України №265/95-ВР, суб`єкти господарювання зобов`язані надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Пунктом 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР встановлено обов`язок суб`єктів господарювання вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку.
При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Крім того, відповідно до п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку.
Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Відповідно до п. 89 ч. 1 ст. 1 Закону України від 30.06.2021 №1591-ІХ «Про платіжні послуги» (далі - Закон №1591) торговець - суб`єкт господарювання (юридична особа або фізична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, незалежну професійну діяльність), який відповідно до договору з відповідним надавачем платіжних послуг (еквайром або іншим) приймає до обслуговування платіжні інструменти для здійснення оплати вартості товарів чи послуг, включаючи послуги з видачі коштів у готівковій формі.
Частиною 28 ст. 38 Закону №1591 визначено, що торговці зобов`язані забезпечувати можливість здійснення безготівкових розрахунків за продані товари (надані послуги), у тому числі за допомогою електронних платіжних засобів та/або платіжних застосунків, та/або платіжних пристроїв. У разі надання можливості здійснювати безготівкові розрахунки за продані товари (надані послуги) за допомогою електронних платіжних засобів, що використовуються в платіжних системах, торговці зобов`язані забезпечувати можливість здійснення таких розрахунків з використанням електронних платіжних засобів не менше трьох платіжних систем, однією з яких є багатоемітентна платіжна система, створена резидентом України.
Разом з цим, торговцям забороняється у будь-який спосіб обмежувати право держателя електронного платіжного засобу обирати для здійснення розрахунків будь-який електронний платіжний засіб платіжних систем відповідно до абзацу першого частини двадцять восьмої цієї статті (п. 1 ч. 29 ст. 38 Закону №1591).
Також пп. 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.2022 №894 "Про встановлення строків, до настання яких торговці повинні забезпечити можливість здійснення безготівкових розрахунків (у тому числі з використанням електронних платіжних засобів, платіжних застосунків або платіжних пристроїв) за продані ними товари (надані послуги)" встановлено, що з 1 січня 2024 - торговці, які провадять господарську діяльність у населених пунктах з чисельністю населення від 5 тис. осіб, повинні забезпечити можливість здійснення безготівкових розрахунків (у тому числі з використанням електронних платіжних засобів, платіжних застосунків або платіжних пристроїв) за продані ними товари (надані послуги).
Надаючи правову оцінку доводам податкового органу в цій частині, суд зазначає наступне.
Відповідно до наданих позивачем до суду копій фіскальних чеків судом встановлено проведення через ПРРО наступних розрахункових операцій.
- 10:10:32 службова видача готівкових коштів на суму 100000 грн, Z-звіт 10:10:33;
- 14:44:48 службова видача готівкових коштів на суму 120000 грн, Z-звіт 14:44:49;
Проаналізувавши надані до позовної заяви документи, судом встановлено, що позивачем було проведено всі розрахункові операції, службова видача була проведена після всіх чеків з подальшим зарахуванням до банку із призначенням платежу виторг м`яса.
При прийнятті рішення суд враховує лист АТ «Райффайзен Банк» від 09.04.2025 №81-27-5/839, яким повідомлено ТОВ «КОНТИНЕНТ-М23», що по операціям внесення готівки на поточний рахунок в касах відділень Банку в банківських квитанціях у правому верхньому куті зазначається час створення документу.
Судом не встановлено порушення позивачем п. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» проведення розрахункових операцій без використання РРО та без роздрукування відповідного розрахункового документа встановленої форми та змісту, а тому висновки акту фактичної перевірки в цій частині не підтверджені судом.
Відтак нарахування податковим органом суми штрафної санкції у розмірі 418000 грн за п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» є необґрунтованим.
Стосовно визначеного відповідачем порушення п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суд зазначає наступне.
Згідно з п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Отже, надання платником фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження ведення бухгалтерського обліку та правомірності формування ним показників податкового обліку. Обов`язок платника зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Якщо ж платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки, такі документи мають бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Надаючи оцінку доводам сторін та третьої особи з приводу спірних правовідносин у даній справі суд зауважує, що передбачені статтею 20 Закону № 265/95-ВР штрафні санкції застосовуються до суб`єктів господарювання за два самостійних порушення, а саме: 1) за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку; та/або 2) не надання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Відповідачем складено розрахунок штрафних санкцій до акту фактичної перевірки, в якому викладені зафіксовані порушення, зокрема, п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. Згідно опису алкогольних напоїв на загальну суму 312000 грн), сума фінансової санкції 312000 грн.
Суд звертає увагу, що до суду не надано жодного опису алкогольних напоїв на загальну суму 312000 грн.
Після розгляду заперечень на акт перевірки, відповідачем складено повторний розрахунок штрафних санкцій до акту фактичної перевірки від 06.12.2024 №3911/04-36-07-08-РРО-45401530, в якому вказане порушення викладено в новій редакції порушення п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку на загальну суму 312000 грн).
Суд зауважує, що відповідачем ані до акту фактичної перевірки, ані до суду не долучено опису товарних запасів на складах позивача, які необліковані у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідачем на виконання обов`язку щодо доведення правомірності висновків акту перевірки не надано жодних доказів наявності у позивача необлікованих товарів на суму 312000 грн.
Відповідних пояснень не містить і відзив Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При цьому великий платник податків на запит контролюючого органу зобов`язаний також надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" копії таких документів, що створюються ним в електронній формі з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, не пізніше двох робочих днів, наступних за днем отримання запиту.
Позивачем 04.12.2024 на письмову вимогу перевіряючого про надання платником податків документів за період 01.10.2023 по 26.11.2024 надано документи, серед яких був документ щодо обліку товарних запасів, а саме оборотно-сальдову відомість по рахунку 281 з 01.01.2024 - 26.11.2024, що підтверджує наявність обліку товарів на підприємстві.
Рахунок 28 товару Наказу Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291 «Інструкція про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій» на рахунку 28 "Товари" ведеться облік руху товарно-матеріальних цінностей, що надійшли на підприємство з метою продажу.
Цей рахунок використовують в основному збутові, торгові та заготівельні підприємства і організації, а також підприємства громадського харчування. Рахунок 28 "Товари" має такий субрахунок: 281 "Товари на складі".
На субрахунку 281 "Товари на складі" ведеться облік руху та наявності товарних запасів, що знаходяться на оптових та розподільчих базах, складах, овочесховищах, морозильниках тощо.
Отже судом як не встановлено порушення позивачем п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», так не встановлено і наявності необлікованих товарів саме на визначену відповідачем суму 312000 грн.
З наведеного суд вказує про необґрунтованість висновку акту перевірки в цій частині та нарахування позивачу штрафної санкції на суму 312000 грн.
Стосовно визначеного відповідачем порушення п.п. 20.1.6, п.п. 20.1.10 п. 20.1 ст. 20, п. 85.2 ст. 85 ПК України (ненадання платником податків посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належить або пов`язані з предметом перевірки), застосована сума фінансової санкції 1020 грн, суд зазначає наступне.
Як вже було зазначено судом, відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
В акті фактичної перевірки зазначено, що документ, що підтверджує право користування господарською одиницею не наданий та відповідно встановлено порушення, не надання посадовим (службовим) особам органам ДПС всіх документів, що пов`язані з об`єктом перевірки та уточнено: не наданий договір оренди.
Відповідно до розрахунку штрафних санкцій на підставі акту фактичної перевірки встановлено порушення п.п. 20.1.6, п.п. 20.1.10, п. 20.1, п. 20.1 ст. 20, п. 85.2, ст. 85 Податкового кодексу України. Суть порушення полягає у ненаданні платником податків посадовим (службовим) особам органів ДПС у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
Судом встановлено, що 26.11.2024 позивачу вручено письмову вимогу про надання документів за період з 01.10.2023 по 26.11.2024.
У вимозі зазначено про необхідність подання наступних документів: книги обліку розрахункових операцій; касові книги; первинні касові документи; накази (розпорядження), розрахунки на встановлення лімітів залишку готівку в касі; журнал обліку прибуткових та видаткових касових ордерів; звіти про використання коштів (авансові звіти); документи щодо обліку товарних запасів, у порядку визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку, первинні документи на прибуття товарно-матеріальних цінностей; картки обліку стаціонарних приміщень; реєстраційні посвідчення РРО; довідки на книги обліку розрахункових операцій; розрахункові книжки; контрольні стрічки РРО; документи на повернення товару та грошей; пояснення по помилково проведеним розрахункам в РРО; виписки банків; договори на обслуговування РРО з сервісними центрами; ліцензії.
Проаналізувавши перелік документів, визначений ГУ ДПС у Дніпропетровській області, судом встановлено, що він не містить вимогу щодо надання документу щодо підтвердження права власності або користування господарською одиницею офісом, розташованим за адресою: м. Кам`янське, вул. Січеславський Шлях 73А, суб`єкта господарської діяльності ТОВ «КОНТИНЕНТ-М23».
Проте судом встановлено, що 04.12.2024 ТОВ «КОНТИНЕНТ-М23» у відповідь на письмову вимогу інспектора ДПС від 26.11.2024 про надання платником податків документів було надано копію договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2024 №02/24, укладеного з ФОП ОСОБА_2 , на підставі якого Товариство використовує складське приміщення по, вул. Січеславський шлях 73 А, м. Кам`янське, Дніпропетровської області.
Даний факт підтверджується супровідним листом ТОВ «КОНТИНЕНТ-М23» до ГУ ДПС у Дніпропетровській області, в якому в пункті 7 переліку доданих документів вказано про надання договору оренди приміщення.
Отже судом встановлено надання позивачем документів, на які посилається відповідач, як такі, що не були надані на письмовий запит від 26.11.2024.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд робить висновок про задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених норм дає суду підставу прийти до висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.
До позовної заяви представником позивача, зокрема, надано:
- копію ордеру серії АІ №1872068 від 14.04.2025;
- копію договору про надання правової допомоги №07/31-03-25 від 31.03.2025;
- копію вартості правової допомоги в разі розгляду справи за правилами загального провадження з викликом сторін;
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Суд зазначає, що здійснені адвокатом дії, визначені в акті приймання-передачі наданих послуг, мали бути здійснені адвокатом фактично, та дійсність їх вчинення має бути підтверджена в матеріалах справи.
Згідно позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.04.2018 по справі №814/1258/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги.
Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження виконання умов договору про надання правової допомоги №07/31-03-25 від 31.03.2025 суду не надано жодного доказу складено між сторонами договору акту виконаних робіт з урахуванням фактично наданих послуг та витраченого адвокатом часу в порушення п.п. 1-3 п.5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України: розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Таким чином, представником позивача не дотримано вимог п.п. 1-3 п. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, що зумовлює неможливість підтвердження обґрунтованості вимог про стягнення витрат на правову допомогу.
З огляду на викладене, суд робить висновок про відмову у задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський