Справа № 526/1614/25
Суддя: Киричок С. А.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 526/1614/25
Провадження № 2-а/526/40/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 жовтня 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Киричка С.А.,

за участю секретаря - Широколави О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

23 травня 2025 року позивач звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови № 386 від 03.05.2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 28.04.2025 року працівниками поліції його було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки він був в розшуку, де стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за те, що він не з`явився за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 03.05.2025 року винесено постанову, якою його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17000 грн.

Позивач вважає постанову неправомірною, оскільки протокол від 28.04.2025 року та постанова від 03.05.2025 року містить недостовірну інформацію, а саме невірно зазначено його дату народження та місце проживання. Зазначає, що він не був належним чином повідомлений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки жодної повістки чи повідомлення про надходження повістки він не отримував. Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності відбулося із порушенням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Позивач просить визнати незаконною та скасувати постанову № 386 від 03.05.2025, а справу закрити.

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 27.05.2024 року позивачу поновлено строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення № 386 від 03.05.2025 року за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справив порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов.

Позивач ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 29.05.2025 року.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 03.06.2025 року.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

16.06.2025 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що оскаржувана постанова відповідає всім критеріям та містить всю необхідну інформацію, передбачену КУпАП, зміст постанови відображає ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Враховуючи викладене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, дослідивши надані письмові докази, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що постановою № 386 від 03.05.2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, яка була винесена на підставі протоколу від 28.04.2025 № 386, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17000,00 грн., у зв`язку з порушенням вимоги абз. 1, 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення іх призначення на особливий період, направлення на проходження медичного огляду.

Підставою для прийняття оспорюванного рішення стала неявка до ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначений у повістці час для уточнення облікових даних, про причину неприбуття не повідомив.

Згідно з п. 1ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Частинами першою, третьою статті 210 КУпАП передбачено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Згідно положень ЗУ «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 року, коли було оприлюдненоУказ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022в Україні введено воєнний стан, який триває по даний час.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Загальні правила військового обліку визначені в ст. 33 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон), відповідно до ч. 2 якої загальне керівництво роботою, пов`язаною з організацією та веденням військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, контроль за станом цієї роботи в центральних та місцевих органах виконавчої влади, інших державних органах (крім Служби безпеки України та Служби зовнішньої розвідки України), органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від підпорядкування і форми власності здійснює Генеральний штаб Збройних Сил України. Функціонування системи військового обліку забезпечується органами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, правоохоронними органами спеціального призначення, місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 цього Закону військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 5 ст. 33 Закону).

Відповідно до п. 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487(даліПорядок № 1487),районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Підпунктом 2 п. 1 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку № 1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до п. 3 Додатку 2 до Порядку № 1487, - призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно ізКодексом України про адміністративні правопорушення.

Статтею 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до ч. 1ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки Україниза викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки Україниза викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Виходячи з наведених правових норм, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача, як порушення правил військового обліку, є факт неявки до ІНФОРМАЦІЯ_2 16.12.2025 року об 08-00 год. за повісткою № 1012-УП від 03.12.2025 року.

Позивач у позовній заяві зазначив, що жодних повісток він не отримував, та на адресу його місця реєстрації та проживання такі повістки не надходили.

Такі твердження позивача відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_3 належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не спростовані.

Відтак, судом об`єктивно встановлено, що ОСОБА_1 не було відомо про дату та час прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме 16.12.2024 року, для уточнення даних, а тому він свідомо не ухилився від такого обов`язку з`явитися до ТЦК та СП.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що норми діючого законодавства вимагають, щоб повістка була вручена особисто і підписана особою, якій вона призначена.

Форма розписки та її зміст визначені в Додатку 11 до Порядку № 1487, згідно якому повістка має відривну частину розписки про те, що повістка про виклик у визначений час до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, одержана певним громадянином із засвідченням його особистим підписом.

Інші форми запрошення, сповіщення про необхідність явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки законодавцем не встановлені.

Будь-який яких належних та допустимих доказів, що підтверджують обізнаність позивача про явку саме на 16.12.2024 року для уточнення облікових даних, відповідач не надав та не долучив до матеріалів відзиву.

Варто зауважити, що згідно примітки до ст. 210 КУпАП положення статей 210, 210-1цьогоКодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Суд наголошує, що до постанови № 386 від 03.05.2025 року не долучено, зокрема відомості щодо здійснення перевірки функціонування системи військового обліку громадян України в органах державної влади, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях з приводу відсутності у таких інформації щодо ОСОБА_1 , як такого, що не перебуває на військовому обліку та не виконує правила військового обліку.

Будь-які докази на обґрунтування правомірності винесення оскаржуваної постанови відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На переконання суду, встановлені в ході розгляду справи обставини, у своїй сукупності свідчать про необґрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 9 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбаченихстаттями 210, 210-1цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Відтак, днем виявлення порушення є наступний день за днем не з`явлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних, тобто 17.12.2024 року.

Із наведеного слідує, що граничною датою накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, у даному конкретному випадку, є 17.03.2025 року.

Однак, як слідує із доказів у справі, постанова № 386 у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача за ч. 3 ст. 210 КУпАП була винесена посадовою особою ОСОБА_2 лише 03.05.2025 року.

Таким чином, на момент складання постанови № 386 від 03.05.2025 року відносно позивача сплинув трьохмісячний строк, в межах якого можливе накладення адміністративного стягнення, що також свідчить про протиправність винесеної 03.05.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 постанови № 386 у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що будь-які докази, що підтверджують вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП суду не надані, суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях останнього події та складу інкримінованого правопорушення.

У відповідностідо ч.1ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп., що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

На підставі ст.ст. 210, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 № 386 від 03.05.2025 року, якою було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП - закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , місце знаходження: АДРЕСА_1 ) рахунок бюджетних асигнувань останнього на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.10.2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 . Місце знаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 .

Суддя: С. А. Киричок