Справа № 635/3837/24
Суддя: Даниленко Т. П.
Дата ухвалення: 2025-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 635/3837/24
Провадження № 2-а/635/29/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року смт Покотилівка Харківського району Харківської області Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Даниленко Т.П.

за участі секретаря судового засідання Шевченко В.С.

представника позивача адвоката Зарицької К.Ю. (на відеозв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) в особі представника позивача адвоката Зарицької К.Ю., звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.4 ст. 126 КУпАП серія ЕНА №1753288, провадження про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП закрити.

У своїй позовній заяві представник позивача зазначає, що 26.03.2024 відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 4 ст. 126 КУпАП серії ЕНА №1753288, якою до позивача застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400,00 грн.

За змістом вказаної постанови вбачається, що водій керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування, чим порушив п.2.1.а Правил дорожнього руху керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування.

Однак із даною постановою позивач не погоджується, оскільки ним не були порушені зазначені правила дорожнього руху, наголошуючи що він не здійснював керування транспортним засобом та не був водієм.

Тому вважає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, та винесена із порушенням вимог діючого законодавства, а відтак вона підлягає скасуванню.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15.04.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

24.04.2024 від відповідача Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги просив залишити без задоволення враховуючи наступне. Постанову про накладення адміністративного стягнення було винесено поліцейським Кизим Ярославом Ростиславовичем, який є працівником Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, тому Департамент патрульної поліції та УПП в Харківській області ДПП не є належними відповідачами.

11.09.2024 представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Зарицька К.Ю. до суду надала заяву про заміну неналежного відповідача Департаменту патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції належним Головне управління Національної поліції в Харківській області.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17.10.2024 замінено у справі первісних відповідачів Департамент патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції належним відповідачем - Головне управління Національної поліції в Харківській області.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Зарицька К.Ю. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.

Відповідач по справі Головне управління Національної поліції в Харківській області свого представника в судове засідання не направив, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив розгляд справи проводити без участі представників відповідача, позовні вимоги просив залишити без задоволення враховуючи те, що на момент зупинки транспортного засобу відносно ОСОБА_1 13.11.2023 вже було винесена постанова суду, яка набрала законної сили 10.01.2024, та якою останнього позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік, тому дії поліцейського є законними та жодним чином не суперечать чинному законодавству. Факт керування позивачем транспортним засобом 26.03.2024 був зафіксований на відеореєстратор поліцейського, однак відеозапис даної події не є збереженим, з огляду на те, що минули строки зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах і БпЛА (30 діб), визначені наказом МВС від 18 грудня 2018 року №1026.

Допитаний в судовому засіданні 16.10.2025 в якості свідка інспектор Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенант поліції Кизим Ярослав Ростиславович - поліцейський, який складав оскаржуваний адміністративний протокол, зазначив, що за спливом тривалого часу всіх обставин складання постанови не пам`ятає, проте наголосив на вчиненні ним всіх дій у відповідності до чинного законодавства. З приводу відсутності у постанові посилань на докази та відсутності персональних даних при описі подій, наголосив, що має місце помилка.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

За змістом ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Судом встановлено, що стосовно позивача 26.03.2024 інспектором Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції Кизим Ярославом Ростиславовичем складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ЕНА №1753288, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП. Зі змісту постанови вбачається, що 26.03.2024 о 20:57:50 м. Чугуїв, вулиця Харківська, 1, водій керував ТЗ, будучи позбавленим права керування, чим порушив п.2.1.а. ПДР керування ТЗ особою, позбавленою права керування ТЗ.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

В розділі 2 ПДР закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до п.1.10 ПДР, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Під керуванням/управлінням транспортним засобом розуміється вчинення технічних дій, пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки, відповідно до призначення і технічними можливостями транспортного засобу.

Частина 4 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Згідно з п.2.1.а ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Позивачем наголошується, що він не керував транспортним засобом, не призводив його до руху, на підтвердження чого надано письмові пояснення громадянина ОСОБА_2 . Змістом долучених письмових пояснень наголошене, що громадянин ОСОБА_2 26.03.2024 орієнтовно о «20» годині «57» хвилин за адресою: Харківська область, місто Чугуїв, вулиця Харківська, 1 здійснював керування транспортним засобом «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_1 під час руху транспортного засобу сидів на передньому пасажирському місці, тобто був пасажиром.

Суд вважає за можливе прийняти до уваги надані пояснення, оскільки відповідачем не було надано доказів спростування наведеного, а у самій оскаржуваній постанові в графі «Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення» відсутня вказівка на персональні дані особи, яка керувала транспортним засобом.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Стаття 245 КУпАП передбачає, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом досліджено оскаржувану постанову та встановлено, що в графі постанови «До постанови додається» відсутні вказівки на докази, у тому числі щодо діючого стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

В разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (що визначені ст. 251 КУпАП), які у відповідності до ст. 252 КУпАП повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.

Згідно висновку Верховного Суду, наведеного у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Окремо у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 по справі №338/1/17 наведено висновок, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Єдиним наданим відповідачем доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано факт порушення Правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові.

Отже матеріали справи не містять відомостей та доказів, які б підтверджували порушення позивачем п.2.1. а ПДР. Відзив на позов, показання свідка, правомірність прийнятого відносно позивача рішення не довели.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 даної статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП.

Відповідач не довів правомірність складання постанови належними та допустимими доказами, тому суд вважає задовольнити вимоги позову та скасувати постанову.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальності за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо достовірно встановити порушення позивачем ПДР, відповідачем суду всупереч вимогам закону не надано. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за частиною чотири статті 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, на підставі ч.1 ст.139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп., оскільки при оскарженні постанови патрульної поліції ставка сплати судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 9, 72, 77, 90, 139, 242, 244-246, 257-263, 286 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги представника позивача адвоката Зарицької Катерини Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Національної поліції в Харківській області постанови у справі про адміністративне правопорушення серія ЕНА №1753288 від 26.03.2024 задовольнити.

Постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1753288 від 26.03.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20400,00 грн. скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Харківській області, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.15.5. Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Т.П. Даниленко