Справа № 300/2433/25
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" жовтня 2025 р. справа № 300/2433/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій щодо не повної виплати середнього заробітку за час затримки виплати повного розрахунку при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 27.10.2018 по 27.04.2019, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, заявник, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі по тексту також відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , Служба) про визнання протиправними дій щодо не повної виплати середнього заробітку за час затримки виплати повного розрахунку при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 27.10.2018 по 27.04.2019 в розмірі 79 284,75 гривень.
Дана позовна заява до суду надійшла через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи із приміткою "Документ сформований в системі "Електронний суд" 10.04.2025" та підписана електронно-цифровим підписом позивача ОСОБА_1 .
Підставою звернення ОСОБА_1 , на переконання позивача, є протиправні дії відповідача, щодо не повної виплати середнього заробітку за час затримки виплати належної фіксованої величини індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку повного розрахунку при звільненні за період з 27.10.2018 по 27.04.2019 в розмірі 79 284,75 гривень.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 у період з 04.11.2015 по 26.10.2018 проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 . При виключенні позивача зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідачем не проведено з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні, зокрема, не виплачено в повному обсязі індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.10.2018. Так, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі №300/8699/23 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 фіксовану величину індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.10.2018 в розмірі 31 365,95 гривень. Як зазначив ОСОБА_1 , розрахунок належної індексації грошового забезпечення проведено відповідачем лише 06.02.2025.
На переконання позивача, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України (надалі по тексу також КЗпП України, Кодекс), зокрема норми статті 117 такого Кодексу щодо виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки належних звільненому працівникові сум з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником в день звільнення з роботи. А тому, у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні підлягає стягненню середній розмір його грошового забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 27.10.2018 по 27.04.2019 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100 (надалі по тексту також Порядок №100). На підставі вказаного просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
ОСОБА_1 через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему скерував до суду заяву про поновлення строків пропущеного строку позовної давності, що подається одночасно з позовною заявою із приміткою "Документ сформований в системі "Електронний суд" 10.04.2025", яку зареєстровано судом 10.04.2025 за вх.№9420/25 (а.с.22-27).
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 15.04.2025 відкрив провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України, Кодекс). Одночасно судом витребувано у сторін додаткові письмові докази, необхідні для розгляду справи (а.с.28).
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 26.10.2018 за №208 підполковника ОСОБА_1 з 26.10.2018 виключено зі списків особового складу зонального відділу, знято з усіх видів забезпечення та вважати таким, що вибув до нового місця служби до ІНФОРМАЦІЯ_5 в АДРЕСА_1 . Отже, з 26.10.2018 позивач не був звільнений з військової служби, натомість, виключений зі списків особового складу зонального відділу у зв`язку із направленням до нового місця служби - ІНФОРМАЦІЯ_5 в АДРЕСА_1 . Таким чином, у даному випадку відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин вимог статті 117 КЗпП України, яка встановлює відповідальність за затримку розрахунку саме при звільненні, оскільки 26.10.2018 року звільнення ОСОБА_1 з військової служби не відбулося, натомість позивач вибув до нового місця служби. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Як стверджує позивач, відповідно до абзацу 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008 (надалі по тексту також Положення №1153/2008), особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 26.10.2018 за №208 позивача було виключено з 26.10.2018 зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 та всіх видів забезпечення (в тому числі і грошового). Відтак, протягом вищевказаного періоду ОСОБА_1 перебував в ІНФОРМАЦІЯ_6 на грошовому забезпеченні. Відповідно до наказу командира військової НОМЕР_1 від 29.10.2018 за №226, позивача зараховано з 27.10.2018 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення (в тому числі і грошового). Надалі, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2020 за №199, на підставі наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 23.09.2020 за №119, з військової служби в запас, мене було виключено з 30.09.2020 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення (в тому числі і грошового). ОСОБА_1 погодився з висновком відповідача, що 26.10.2018 останній не був звільнений з військової служби, а виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку із вибуттям до нового місця служби. Проте, вказане не звільняє відповідача від обов`язку провести повний розрахунок (в тому числі і виплату належної фіксованої величини індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.10.2018) на момент його виключення зі списків особового складу.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 судом постановлено залучити Військову частину НОМЕР_1 як співвідповідача 1 у справі №300/2433/25, залучити Військову службу правопорядку Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_2 , як співвідповідача 2 у справі №300/2433/25, залучити ІНФОРМАЦІЯ_8 , як співвідповідача 3 у справі №300/2433/25. Також судом витребувано у співвідповідачів копії письмових доказів, необхідних для розгляду справи (а.с.46-49).
Позивач у спірний період проходив військову службу на посадах начальника відділення запобігання, виявлених злочинів та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 (наказ ПЗ НГШ ЗСУ від 09.10.2015), начальника відділення запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 військової частини НОМЕР_1 (наказ ІНФОРМАЦІЯ_10 від 02.12.2017 за №200), старшого офіцера групи контролю виконання заходів у зонах діяльності відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень Військової частини НОМЕР_1 .
Наказом начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - ІНФОРМАЦІЯ_7 від 27.09.2018 за №120 ОСОБА_1 призначений на посаду старшого офіцера групи контролю виконання заходів у зонах діяльності відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - ІНФОРМАЦІЯ_7 від 09.09.2024 за №75 позивач з 01 жовтня 2020 року поновлений на військовій службі та призначений заступником начальника штабу ІНФОРМАЦІЯ_11 військової частини НОМЕР_1 , де і проходить військову службу на даний час.
Позивач зазначив, що за змістом абзацу 3 пункту 242 Положення № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Відтак, вказана обставина констатує факт мого звільнення з військової служби на підставі наказу вищого командування (в даному випадку начальника Головного управління) та виключення 30.09.2020 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу командира військової частини, де ОСОБА_1 проходив військову службу до звільнення. ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент звільнення та виключення 30.09.2020 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 не провів виплату фіксованої величини індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.10.2018. Таким чином, за доводами позивача, ОСОБА_1 набув право на отримання середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 26.10.2018 №208 підполковника ОСОБА_1 з 26.10.2018 виключено зі списків особового складу зонального відділу, знято з усіх видів забезпечення та вважати таким, що вибув до нового місця служби. Отже, 26.10.2018 року позивач не був звільнений з військової служби, натомість, виключений зі списків особового складу зонального відділу у зв`язку із направленням до нового місця служби.
За аргументами ВЧ НОМЕР_1 , у даному випадку відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин вимог статті 117 КЗпП України, яка встановлює відповідальність за затримку розрахунку саме при звільненні, оскільки 26.10.2018 року звільнення ОСОБА_1 з військової служби не відбулося, натомість позивач вибув до нового місця служби. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши зміст позовної заяви, відзивів на позов, клопотань, письмових пояснень, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 з 29.06.1997 по теперішній час проходить службу в Збройних Силах України, зокрема, з 14.04.2010 по 27.09.2018 в ІНФОРМАЦІЯ_13 , з 27.09.2018 по 30.09.2020 в ІНФОРМАЦІЯ_14 , та з 01.10.2020 по теперішній час в ІНФОРМАЦІЯ_15 , що засвідчується відомостями з витягу з послужного списку позивача (а.с.123-124).
Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 26.10.2018 за №208 позивача з 26.10.2018 виключено із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення у зв`язку із вибуттям до нового місця служби м. Львів (а.с.7).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі №300/8699/23 позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 26.10.2018 в повному розмірі, задоволено частково:

- визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 сум фіксованої величини індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.10.2018;

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 фіксованої величини індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.10.2018 в розмірі 31 365,95 гривень (тридцять одна тисяча триста шістдесят п`ять гривень дев`яносто п`ять копійок).

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 25.09.2024 у справі №300/8699/23 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишив без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року у справі №300/8699/23 - без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/121875103).

За наслідками апеляційного перегляду рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі №300/8699/23, набрало 25.09.2024 законної сили (https://reyestr.court.gov.ua/Review/117509644).

Згідно доводів ОСОБА_1 , викладених в позовній заяві, 06.02.2024 на картковий рахунок позивача нарахована індексацію грошового забезпечення у розмірі 30 895,46 гривень.

На засвідчення таких обставин позивач подав виписку за карткою позивача за період з 01.02.2025 по 28.02.2025 із даними щодо проведених операції в форматі таблиці, де:

- дата операції "06.02.2025 о 10:12 год.";

- сума у валюті операції "30 895,46 UAH" (а.с.17).

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.10.2018 за №226 ОСОБА_1 з 27.10.2018 зараховано до списків особового складу частини таким, що з 29.10.2018 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

В подальшому, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2020 за №199, на підставі наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 23.09.2020 за №119, позивача звільнено з військової служби в запас, виключено з 30.09.2020 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення (в тому числі і грошового) (а.с.44).

Коментовані накази від 23.09.2020 за №119 та від 30.09.2020 за №199 були предметом судового розгляду.

Івано-Франківським окружним адміністративним судом 04.12.2023 у справі №300/2481/20 прийнято рішення, яким:

- визнано протиправним та скасовано пункт 5 наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 (по особовому складу) від 23.09.2020 за №119;

- визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 30.09.2020 за №199;

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_7 поновити ОСОБА_1 з 01.10.2020 на військовій службі на посаді старшого офіцера групи контролю виконання заходів у зонах діяльності відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень або на іншій рівнозначній посаді за вибором позивача.

Так, пунктом 3 Наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 (по особовому складу) від 09.09.2024 за №75 ОСОБА_1 з 01 жовтня 2020 року поновлено на військовій службі та призначено заступником начальника штабу ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.74).

В подальшому, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 (по стройовій частині) від 21.10.2024 за №305 підполковника ОСОБА_1 з 21.10.2024:

- зараховано до списків особового складу;

- вважати таким, що справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (а.с.126).

Ставлячи питання про протиправність дій щодо не повної виплати середнього заробітку за час затримки виплати повного розрахунку при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 27.10.2018 по 27.04.2019 в розмірі 79 284,75 гривень, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду, з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

За приписами пункту 17 частини 1 статті 4 та пункту 2 частини 1 статті 19 КАС України спори з приводу проходження та звільнення з публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (надалі по тексту також Закон №2232-ХІІ).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ).

За змістом частини 3 статті 24 Закону №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Власник або уповноважений ним орган відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №2232-Х11 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

- у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

- у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Частиною 7 статті 26 Закону №2232-Х11 визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок звільнення з військової служби визначено розділом XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року за №1153/2008 (надалі по тексту також Положення №1153/2008).

Згідно з пунктом 233 розділу XII Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до пункту 242 розділу XII Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 за №2352-ІХ текст статті 117 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Вказана редакція статті 117 Кодексу законів про працю України набрала законної сили з 19.07.2022.

Повертаючись до фактичних обставин справи, судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі №300/8699/23 позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 26.10.2018 в повному розмірі, задоволено частково:

- визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 сум фіксованої величини індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.10.2018;

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 фіксованої величини індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 26.10.2018 в розмірі 31 365,95 гривень (тридцять одна тисяча триста шістдесят п`ять гривень дев`яносто п`ять копійок).

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 25.09.2024 у справі №300/8699/23 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишив без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 березня 2024 року у справі №300/8699/23 - без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/121875103).

За наслідками апеляційного перегляду рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі №300/8699/23, набрало 25.09.2024 законної сили (https://reyestr.court.gov.ua/Review/117509644).

Згідно доводів ОСОБА_1 , викладених в позовній заяві, 06.02.2024 на картковий рахунок позивача нарахована індексацію грошового забезпечення у розмірі 30 895,46 гривень.

На засвідчення таких обставин позивач подав виписку за карткою позивача за період з 01.02.2025 по 28.02.2025 із даними щодо проведених операції в форматі таблиці, де:

- дата операції "06.02.2025 о 10:12 год.";

- сума у валюті операції "30 895,46 UAH" (а.с.17).

За доводами ОСОБА_1 , останнього згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 26.10.2018 за №208 з 26.10.2018 виключено із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення у зв`язку із вибуттям до нового місця служби м. Львів (а.с.7).

Пунктом 40 розділу IІ Положення №1153/2008 встановлено, що у разі переміщення по службі військовослужбовця з однієї військової частини до іншої для дальшого проходження військової служби дія контракту про проходження військової служби не припиняється. Окремі умови контракту за новим місцем служби можуть бути переглянуті та засвідчені підписами сторін контракту.

Відповідно до пункту 110 розділу IV Положення №1153/2008 переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.

Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється:

між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні з`єднання, військові частини та оперативні командування;

між видами Збройних Сил України, окремими родами військ (сил) Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України. У період дії - воєнного стану таке переміщення здійснюється наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України;

видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані Міністерству оборони України, - наказом керівника служби персоналу Міністерства оборони України.

Переміщення осіб офіцерського складу між видами, окремими родами військ (сил) Збройних Сил України, органами військового управління, з`єднаннями, військовими частинами, вищими військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами закладів вищої освіти, установами та організаціями, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, здійснюється наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні види, окремі роди військ (сил) Збройних Сил України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, крім посад, що належать до повноважень вищої посадової особи. У період дії воєнного стану переміщення осіб офіцерського складу у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно між видами, окремими родами військ (сил) Збройних Сил України, органами військового управління, з`єднаннями, військовими частинами, вищими військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами закладів вищої освіти, установами та організаціями, що підпорядковані Головнокомандувачу Збройних Сил України, здійснюється наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

За правилами пункту 109 розділу IV Положення №1153/2008 вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.

До зазначеного строку не включається час перебування військовослужбовця у відпустці, відрядженні, на лікуванні чи під вартою.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі №520/1897/22 підкреслив, що приписи частини першої статті 116, частини першої статті 117 КЗпП України установлюють загальне правило, згідно з яким у випадку звільнення працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язаний виплатити йому всі належні суми у день звільнення, а якщо в указаний строк цього не було зроблено з вини власника або уповноваженого ним органу, то підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь затримки до дня фактичного розрахунку.

Межі дії диспозиції частини першої статті 117 КЗпП України визначені її гіпотезою, яка указує на умови, за наявності яких уступає в дію правило про виплату середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Обставини, з настанням яких необхідно здійснювати це правило, пов`язані з фактами звільнення працівника та невиплатою йому з вини власника або уповноваженого ним органу належних сум у день звільнення.

Верховний Суд наголосив, що ці обставини не зазнали змін внаслідок унесення змін до статей 116, 117 КЗпП України Законом України від 01 липня 2022 року за №2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин".

Як з`ясовано судом і не заперечується сторонами, згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 26.10.2018 за №208 позивача з 26.10.2018 виключено із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення у зв`язку із вибуттям до нового місця служби АДРЕСА_1 (а.с.7).

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.10.2018 за №226 ОСОБА_1 з 27.10.2018 зараховано до списків особового складу частини таким, що з 29.10.2018 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

В подальшому, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2020 за №199, на підставі наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 23.09.2020 за №119, позивача звільнено з військової служби в запас, виключено з 30.09.2020 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення (в тому числі і грошового) (а.с.44).

Коментовані накази від 23.09.2020 за №119 та від 30.09.2020 за №199 були предметом судового розгляду.

Івано-Франківським окружним адміністративним судом 04.12.2023 у справі №300/2481/20 прийнято рішення, яким:

- визнано протиправним та скасовано пункт 5 наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 (по особовому складу) від 23.09.2020 за №119;

- визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 30.09.2020 за №199;

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_7 поновити ОСОБА_1 з 01.10.2020 на військовій службі на посаді старшого офіцера групи контролю виконання заходів у зонах діяльності відділу запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень або на іншій рівнозначній посаді за вибором позивача.

Так, пунктом 3 Наказу начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 (по особовому складу) від 09.09.2024 за №75 ОСОБА_1 з 01 жовтня 2020 року поновлено на військовій службі та призначено заступником начальника штабу ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.74).

В подальшому, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 (по стройовій частині) від 21.10.2024 за №305 підполковника ОСОБА_1 з 21.10.2024:

- зараховано до списків особового складу;

- вважати таким, що справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (а.с.126).

За змістом пункту 231 розділу ХІІ Положення №1153/2008 військовослужбовець, стосовно якого прийнято рішення про дострокове розірвання контракту про проходження військової служби, має право оскаржити наказ про дострокове розірвання контракту і звільнення з військової служби у порядку, встановленому законодавством. Оскарження наказу не зупиняє його виконання. У разі незаконного звільнення з військової служби військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. У разі поновлення на військовій службі орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання щодо виплати військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення. Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і пільговому обчисленні) та до строку, встановленого для присвоєння чергового військового звання. У такому разі контракт, строк дії якого закінчився під час вимушеного прогулу, продовжується на строк вимушеного прогулу і строк, необхідний для визначення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я та прийняття рішення щодо укладення нового контракту. Новий контракт з таким військовослужбовцем укладається у порядку, визначеному цим Положенням.

Відповідно до пункту 232 розділу ХІІ Положення №1153/2008 у разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби поновлення його на попередній або рівнозначній посаді здійснюється наказом посадової особи, яка має право звільнення цієї категорії військовослужбовців з військової служби, їй рівнозначної або вищої. Наказ видається на підставі копії рішення суду, матеріалів службового розслідування та копії наказу, виданого відповідним командиром (начальником), про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у незаконному звільненні військовослужбовця.

У постанові Верховного Суду від 26.06.2025 у справі №400/8927/23 суд вказав, що виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини саме по собі не свідчить про закінчення проходження ним військової служби. Таке виключення може бути зумовлене переведенням до іншої частини, зміною місця проходження служби або іншим адміністративним переміщенням. Натомість лише виключення зі списків особового складу військової частини у зв`язку із звільненням у запас чи відставку, смертю, визнанням безвісно відсутнім чи оголошенням померлим підтверджує закінчення проходження військової служби.

Аналізуючи положення частини 1 статті 117 КЗпП України слід зазначити, що обов`язок роботодавця сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, встановлені у статті 116 КЗпП України, а саме у день звільнення.

У межах розгляду цієї справи встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 продовжував перебувати на військовій службі, що засвідчується, зокрема, відомостями з послужного списку позивача (а.с.123-124).

Проходження служби позивача станом на 06.02.2025 (зарахування на картковий рахунок коштів від ІНФОРМАЦІЯ_16 на виконання рішення суду від 07.03.2024 у справі №300/8699/23) не було завершено, наказу про звільнення з військової служби не видавалося, а тому правові підстави вважати його звільненим відсутні.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач був направлений для подальшого проходження служби до іншого військового формування в Збройних Силах України, а саме з 14.04.2010 по 27.09.2018 в ІНФОРМАЦІЯ_13 , з 27.09.2018 по 30.09.2020 в ІНФОРМАЦІЯ_14 , та з 01.10.2020 по теперішній час в ІНФОРМАЦІЯ_15 .

Таким чином, оскільки стаття 117 КЗпП України передбачає відповідальність за затримку розрахунку саме при звільнення працівника, відсутні правові підстави її застосування до спірних правовідносин.

Аналогічних висновків щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постановах від 21.02.2024 у справі №520/1897/22, від 26.06.2025 у справі № 400/8927/23, які в силу частини 5 статті 242 КАС України підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Окремо суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості захисту своїх порушених прав. Так, у разі порушення встановлених строків виплати грошового забезпечення, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), військовослужбовець може вимагати компенсацію втрати частини доходів, передбачену законодавством, у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних сум, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні .

Відтак, з урахуванням зазначеного вище по тексту судового рішення, суд, на підставі наданих доказів та системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що позивач на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи (а.с.5).

З огляду на не понесення позивач судових витрат по сплаті судового збору, за відсутності доказів оплати сторонами інших судових витрат у справі, керуючись частиною 5 статті 139 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстави для розподілу судових витрат у справі.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 134 , 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), АДРЕСА_2 ;

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_4 ), АДРЕСА_3 ;

співвідповідач 1 Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_5 ), АДРЕСА_4 ;

співвідповідач 2 - Військова служба правопорядку Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_2 ) (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_6 ), АДРЕСА_5 );

співвідповідач 3 - ІНФОРМАЦІЯ_8 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_7 ), АДРЕСА_6 .

Суддя Чуприна О.В.