Справа № 638/17483/25
Суддя: Шишкін О. В.
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/491/25
РІШЕННЯ

Іменем України

25 вересня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Шишкіна О.В.,

за участю секретаря судового засідання Лозової А.О.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Гордієнко Кристина Андріївна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст.210-3 КУпАП,

в с т а н о в и в:

08 вересня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Гордієнко Кристина Андріївна, звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з позовом про визнання дій начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправними, скасування постанови № 2455 від 13.06.2025 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.06.2025 року № 2455 та постанова про відкриття виконавчого провадження № 79002794 від 04.09.2025 року Ізюмського відділу державної виконавчої служби прийняті з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, без належного повідомлення та забезпечення права позивача на захист, без розгляду поданих клопотань та адвокатських запитів. На думку позивача, зазначені постанови ґрунтуються на неповному та необ`єктивному дослідженні обставин справи, не містять належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, а відтак є незаконними та такими, що підлягають скасуванню. Позивач просить суд визнати дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 протиправними; скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 13.06.2025 №2455 про притягнення ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП; справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП; визнати дії державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Харіни Ярослави Ігорівни протиправними; постанову Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження ВП № 79002794 від 04.09.2025 року ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) скасувати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2025 року прийнято до розгляду адміністративну позовну заяву, відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2025 року по справі №638/17483/25 (провадження № 2-аз/638/15/25) зупинено стягнення у виконавчому провадженні №79002794, у межах якого здійснюється примусове виконання постанови №2455 від 13.06.2025, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , штрафу у розмірі 25500,00 грн. до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 638/17483/25.

Станом на день розгляду справи відзиву на позовну заяву від ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходило.

23 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представником Ізюмського відділу державної виконавчої служби подано відзив, у якому зазначено, що адміністративний позов є безпідставним. Вказано, що 03.09.2025 від ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшла постанова № 2455 від 13.06.2025 про стягнення з позивача штрафу у сумі 51 000,00 грн. Документ був зареєстрований в АСВП під № 79002794 та переданий головному державному виконавцю, який після перевірки його відповідності вимогам закону 04.09.2025 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови були направлені сторонам. Представник відповідача наголосив, що оцінка правомірності накладення адміністративного стягнення не входить до повноважень державного виконавця, а прийняті ним процесуальні рішення є законними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. У задоволенні позовних вимог просить відмовити.

23 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача подала відповідь на відзив, у якій зазначила, що постанова про відкриття виконавчого провадження №79002794 від 04.09.2025 року оформлена з порушенням вимог п.3 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». Так, у постанові зазначено різні органи як стягувача ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 , який втратив повноваження після ліквідації в 2022 році, що суперечить вимогам закону та ставить під сумнів правомірність виконавчого документа. Крім того, державний виконавець не перевірив повноваження представника стягувача, що суперечить Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Мін`юсту №512/5 від 02.04.2012.

Представник позивача також вказала, що автоматичне підтягування даних із ЄДРПОУ не звільняє державного виконавця від обов`язку перевіряти актуальність відомостей. Відповідач Ізюмський відділ державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції фактично підтвердив, що така перевірка не проводилась, а дані про стягувача у виконавчому документі та в АСВП різняться, що є істотним порушенням вимог ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції №512/5, яке ставить під сумнів законність виконавчого провадження в цілому.

24 вересня 2025 року представником Ізюмського відділу державної виконавчої служби подано заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що постанова про відкриття виконавчого провадження не є виконавчим документом у розумінні ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак до неї не застосовуються вимоги ст.4 цього Закону. Крім того, твердження представника Позивача щодо невідповідності стягувача і боржника у постанові є безпідставними, оскільки за своєю природою сторони виконавчого провадження завжди є різними особами. Представник Відповідача наголосив, що наведені аргументи сторони Позивача не мають правового підґрунтя та відображають виключно суб`єктивну позицію.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання сторони не з`явилися, були належним чином повідомлені про судове засідання.

22 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують повністю.

24 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник Ізюмського відділу державної виконавчої служби надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позицію, викладену у відзиві та запереченні на відповідь на відзив, підтримує.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_6 причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За наведених обставин, неприбуття сторін відповідно до до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Статею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст.ст. 10, 11 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковником ОСОБА_5 , №2455 від 13.06.2025 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 25 500 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазначає, що діями ІНФОРМАЦІЯ_1 були порушенні законні права позивача, в тому числі тим, що розгляд справи відносно нього, в результаті чого була винесена оскаржувана постанова, проводився у його відсутність. Він був позбавлений можливості надати свої пояснення та докази, при тому, що з травня 2025 року призваний на військову службу по мобілізації в особливий період відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022. Тобто, зазначає, що при розгляді справи відповідачем було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, а адміністративне стягнення було накладено безпідставно без урахування всіх доказів.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Згідно з ч. 1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На обов`язковості застосування судами вказаної правової позиції неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема у постанові від 27.06.2019 у справі №560/751/17, адміністративне провадження №К/9901/2047/18, колегія суддів Касаційного адміністративного суду зауважила, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований статтею 251 КУпАП. Обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача відповідно до частини другої статті 71 КАС України покладений на відповідача - суб`єкта владних повноважень. Помилковим є висновок про зобов`язання, виключно, скаржника надати докази відсутності порушення ним відповідних норм чи правил, переклавши, тим самим, обов`язок доказування, регламентований статтею 71 КАС України, з відповідача на позивача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами фактів порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про що зазначено в оскаржуваній постанові.

Водночас відповідачем не надано заперечень або відзиву на позовну заяву та документів, на підставі яких позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, чи належного його повідомлення про розгляд справи 13.06.2025.

Частина 2 статті 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга №10590/83 від 06 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1)

Оскільки суб`єкт владних повноважень не надав доказів, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Із матеріалів справи вбачається, що жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, відповідачем в підтвердження існування підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності не надано.

Належних доказів правомірності свого рішення відповідач про притягнення позивача до адміністративної відповідальності під час розгляду справи судом, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, не надав. В тому числі відповідачем не надано доказу, що позивач не прибував до ІНФОРМАЦІЯ_7 , не надав копію повістки про виклик позивача до ІНФОРМАЦІЯ_7 , а обґрунтована частина постанови взагалі містить майбутню дату відправлення повістки, та крім того вказаній постанові не зазначено, чи була відправлена постанова №2455 від 13.06.2025 на адресу позивача.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, як зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що встановлені судом обставини є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, встановленим п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд вважає, що саме відповідачем не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача були виконані вимоги ст.ст. 268, 280 КУпАП, у зв`язку з чим доходить висновку, що оскаржувана постанова прийнята не у спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Таким чином, виходячи з вище наведених фактів, враховуючи матеріали справи, суд дійшов висновку, що постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковника ОСОБА_2 , від 13.06.2025 №2455 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про скасування постанови Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження №79002794 від 04.09.2025 суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404).

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 2 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення інших державних органів та рішення Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковника ОСОБА_2 , від 13.06.2025 №2455 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є виконавчим документом.

Частиною 1 статті 4 Закону № 1404-VIII передбачено, що у виконавчому документі зазначаються наступні відомості: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта […] боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до частини 4 цієї ж статті виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

Як вбачається з постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковника ОСОБА_2 , від 13.06.2025 №2455, вона містить відомості, зазначені у частині 1 статті 4 Закону № 1404-VIII, в тому числі відомості про набрання нею законної сили.

Частиною першою статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною першою статті 28 Закону №1404-VIII визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Документи виконавчого провадження органам та особам, які мають електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами, надсилаються виключно в електронній формі. За письмовим зверненням таких осіб документи виконавчого провадження їм додатково надсилаються за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі (частина 2 статті 28 Закону №1404-VIII).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Так, в постанові №79002794 від 04.09.2025 року зазначено, що документ видав ІНФОРМАЦІЯ_4 , а стягувач зазначений ІНФОРМАЦІЯ_5 що не відповідає вимогам щодо оформлення виконавчого документа ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

У виконавчому документі повинно бути зазначено повне найменування ІНФОРМАЦІЯ_6 , а не ІНФОРМАЦІЯ_4 ), що є порушення вищезазначеної статті.

Стягувач та боржник у вищезазначеній постанові № 79002794 від 04.09.2025 року різні, що не відповідає вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», а також засадам виконавчого провадження ст. 2 Закону України.

В постанові стягувачем зазначений ІНФОРМАЦІЯ_5 , а отже в нашому випадку ІНФОРМАЦІЯ_5 не є уповноваженим стягувачем.

Державним виконавцем під час відкриття виконавчого провадження №79002794 від 04.09.2025 року не здійснено перевірку щодо дотримання вимог заяви та доданих документів, а саме відсутні повноваження представника начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , що суперечить п. 7 ч. 3 розділу ІІІ Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» до заяви про примусове виконання рішення, яку подає представник стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження.

Зі змісту вищезазначеної заяви та постанови №2455 від 13.06.2025 року - відсутні документи, що підтверджують повноваження начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Аналіз матеріалів справи та наведених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що при відкритті виконавчого провадження №79002794 від 04.09.2025 року державним виконавцем Ізюмського відділу державної виконавчої служби було допущено порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року.

Таким чином, оскільки виконавчий документ не відповідав вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження», 04.09.2025 державним виконавцем Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському неправомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №79002794.

Крім того, пунктом 5 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Частинами 1 та 2 статті 40 Закону № 1404-VIII передбачено, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Таким чином, у зв`язку із тим, що постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковника ОСОБА_2 , від 13.06.2025 №2455 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП скасована судом, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження №77101979 підлягає закінченню та на підставі ст. 40 цього Закону державним виконавцем скасовуються вжиті заходи щодо виконання рішення та проведення державним виконавцем інших необхідних дій у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно з абзацом другим частини 5 статті 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 229, 241-246, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Гордієнко Кристина Андріївна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст.210-3 КУпАП задовольнити.

Визнати дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 протиправними.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 13.06.2025 №2455 про притягнення ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3

ст. 210-1 КУпАП.

Визнати дії державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Харіни Ярослави Ігорівни протиправними.

Постанову Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження ВП № 79002794 від 04.09.2025 року ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після спливу встановленого законом строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Відповідач - Ізюмський відділ державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса:Харківська область, м. Ізюм, вул. Покровська, 32, .

Головуючий суддя: О.В. Шишкін