Справа № 199/4368/25
Суддя: РУДЕНКО В. В.
Дата ухвалення: 2025-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 199/4368/25
(2-а/199/106/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

14.10.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Мацак А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження у залі суду міста Дніпра адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, в якому просив суд скасувати постанову №190 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП від 27.03.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до сторінки 3 «Відмітки про облік» Приписного свідоцтва ВП/2372877 від 03 лютого 2005 року перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.02.2005 року.

Повідомляємо, що ОСОБА_1 займає посаду інженера в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Нікеліос».

Згідно розпорядження Начальника обласної військової адміністрації Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікеліос» визнано критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, а також критично важливим для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань в особливий період, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 року №76 (із змінами).

У зв`язку з отриманим статусом ТОВ «Нікеліос» вирішило забронювати свого працівника, інженера ОСОБА_1 .

З метою отримання відмітки, щодо наявного бронювання, ним було встановлено електронний кабінет призовника військовозобов`язаного, резервіста застосунок «Резерв +».

Після оновлення електронного військово-облікового документу у застосунку «Резерв +» з`явилось позначення того, що ОСОБА_1 має статус «Не на обліку» та щодо нього є інформація в реєстрі Оберіг, однак вказано, що ОСОБА_1 не закріплений за жодним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, хоча законні підстави для зазначення відповідних відомостей в електронному військово-обліковому документі - відсутні. Оскільки ОСОБА_1 з 03.02.2005 року перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

24.03.2025 року в день особистого звернення до ІНФОРМАЦІЯ_4 Позивач надав уповноваженим особам приписне свідоцтво ВП/2372877 від 03 лютого 2005 року з проханням внести відповідну відмітку в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» щодо перебування на військовому обліку.

Вказаний військово-обліковий документ працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 було вилучено та складено протокол (без номеру) про адміністративне правопорушення зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 буде притягнуто до відповідальності за порушення вимог абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487від 30.12.2022 р. (зі змінами), не перебуває на військовому обліку у відповідному районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання, в особливий період, тобто чинить адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП.

Позивач неодноразово наголошував співробітникам про те, що в його військово- обліковому документі поставлено відмітку про взяття на військовий облік від 03.02.2005 року.

Також, в військово-обліковому документі зазначено, що Позивач пройшов медичну комісію та визнаний придатним до в/служби, що затверджено відповідною печаткою та підписом уповноваженої особи ІНФОРМАЦІЯ_5 . Позивач зазначає, що місця проживання не змінював з 2006 року.

27.03.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником, ОСОБА_2 винесено постанову №190 від 27.03.2025 року якою ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ч.3 ст. 210 КУпАП, а саме зазначено, що ним порушено вимоги абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року, «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників. військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року (зі змінами), яку Позивачу було вручено наручно.

Позивач вважає, що накладене на нього стягнення не обґрунтоване, а постанова про накладення такого стягнення безпідставна та така, що не відповідає фактичним обставинам справи. Посилається на те, що він відповідно до ст.3 «Відмітки про облік» Приписного свідоцтва ВП/2372877 від 03 лютого 2005 року перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.02.2005 року.

Після явки 24.03.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 Позивачеві було надано направлення для проходження військово-лікарської комісії.

Після її проходження представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 було здійснено актуалізацію персональної інформації позивача та поставлено відмітку в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» щодо перебування позивача на військовому обліку. Позивач перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією приписного свідоцтва ВП/2372877 від 03 лютого 2005 року, навіть без внесення відповідних відомостей до реєстру.

Всупереч доводам позивача, що в його військово-обліковому документі наявна відмітка щодо перебування на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідачем було прийнято рішення про притягнення до адміністративної відповідальності ч.3 ст. 210 КУпАП, з чим позивач категорично не погоджується. Просив суд визнати протиправною та скасувати постанову №190 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 27.03.2025 року винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником, ОСОБА_2 , щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Судове засідання проведено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача правом на подачу відзиву не скористався.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 24.03.2025 року ст.. солдатом кулеметником взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 було складено відносно ОСОБА_1 складено протокол від 24.03.2025 року про адміністративне правопорушення, у якому зазначено, що ОСОБА_1 порушено вимоги абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року, «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників. військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року (зі змінами), оскільки він не перебуває на військовому обліку у відповідному районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання, в особливий період, тобто ним вчинено адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП.

27.03.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником, ОСОБА_2 винесено постанову №190 від 27.03.2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ч.3 ст. 210 КУпАП, а саме зазначено, що ним порушено вимоги абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року, «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників. військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року (зі змінами), накладеного адміністративне стягнення в розмірі 17000,00 грн., яку позивачу було вручено особисто.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 8 КУпАП визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП докази оцінюються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Щодо «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників. військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 року (зі змінами) (далі - Порядок), то відповідач в оскаржуваній постанові не зазначив, які саме правила військового обліку були порушені позивачем відповідно до вказаного Порядку, а лише узагальнено вказав про їх порушення, не конкретизуючи, в чому саме воно полягало, без зазначення відповідного пункту.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до ст.3 «Відмітки про облік» Приписного свідоцтва ВП/2372877 від 03 лютого 2005 року перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.02.2005 року.

Відповідно до п. 9 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №559 - військово-обліковий документ в електронній формі та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу, а отже позивач перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією приписного свідоцтва ВП/2372877 від 03 лютого 2005 року, навіть без внесення відповідних відомостей до реєстру «Оберіг». В його військово-обліковому документі наявна відмітка щодо перебування на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У той же час, згідно ч.2 ст.19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

За нормою ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В матеріалах справи відсутні дані, про конкретні докази, які б у свою чергу давали правові підстави для висновку про вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого, ч.3 ст. 210 КУпАП, а саме порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий період.

Відповідно до ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вказана норма права повністю кореспондується та доповнює загальний принцип, визначений статтею 63 Конституції України, котрий декларує відсутність обов`язку в особи доводити свою невинуватість у правопорушенні та стверджує про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд, який у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а зазначив, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не було з`ясовано всі обставини, передбачені ст.280 КУпАП, у зв`язку з чим неправомірно винесено постанову, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень 00 копійок.

Відповідно до ч.1ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору, які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, посадова особа якого виступала відповідачем у справі, на користь позивача.

Окрім того, частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьоїстатті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За приписами статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Разом з цим, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

25 березня 2025 року Між Позивачем та Адвокатським бюро Станіслава Казанцева Джастіс було укладено договір про надання правової допомоги № 1553. Зазначеним Договором (п. 1.1, 3.1.) та специфікацією № 1 від 25.03.2025 року до нього визначено вартість послуг за надання правової допомоги у сумі 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень 00 коп.), які сплачуються Клієнтом у визначений порядок і строки. Вартість послуг була визначена позивачем та АБ СК «Джастіс». Розрахунок, на який посилається позивач у позові, в матеріалах справи відсутній.

Відповідно до специфікації № 1 до договору про надання правової допомоги № 1553 від 25 березня 2025 року, вартість послуг, зазначених в п. 1 специфікації, складає 20000,00 грн. В п. 1 зазначений перелік послуг, наданих адвокатом: супровід процесу щодо оновлення даних та постановки на військовий облік, підготовка та подання звернення про зміну персональних даних до ТЦК після процедури бронювання, даної справи не стосуються. Вартість послуг саме щодо оскарження постанови ТЦК про накладення штрафу не вказана.

З урахуванням зазначеного, виходячи з принципу обґрунтованості судових витрат, суд дійшов висновку про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Зважаючи на те, що позов задоволено частково, відповідно до ст. 139 КАС України, на користь позивача належить стягнути понесені ним судові витрати в розмірі 484,48 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2,5,9,72,73,77,78,134,139,241-246,250,255,268-272,286,295,297 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення- задовольнити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 27 березня 2025 року № 190 про накладення на ОСОБА_1 за ч.3 ст.210 КУпАП стягнення у вигляді 17000 гривень штрафу скасувати та провадження в справах за цією постановою закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок судового збору.

В частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі у десятиденний строк з проголошення судового рішення апеляційної скарги.

Суддя В.В. Руденко