Справа № 947/448/25
Суддя: Луняченко В. О.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 947/448/25
Провадження № 2-адр/947/11/25
Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого судді Луняченка В.О.
за участю секретаря Макаренко Г.В.,
розглянувши заяву подану в інтересах ОСОБА_1 адвокатом Куля Володимиром Сергійовичем про постановлення додаткового рішення про стягнення судових витрат в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (ідентифікаційний код 40108646) про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення, -
Згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.08.25 року були задоволенні позовні вимоги ОСОБА_1 : визнано протиправною та скасовано постанову серії ЕНА № 3759009 від 30 грудня 2024, винесену капралом поліції Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Казюта Віталієм Анатолійовичем про притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.
09.06.2025 від представника позивача подана заява про ухвалення додаткового рішення , згідно якого заявник просить суд стягнути з Департаменту патрульної поліції судові витрати на правничу допомогу у загальній сумі 12 000 гривень та також сплачений при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Понесені витрати на правничу допомогу обґрунтовуються та доводяться Договором №ВК/07 про надання правової допомоги укладеного 02.01.2025 між адвокатом Куля В.С. та клієнтом ОСОБА_1 , щодо надання правової допомоги по оскарженню постанови серії ЕНА № 3759009 від 30 грудня 2024, винесеної капралом поліції Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Казютою В.А. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч.1 ст. 122 КУпАП, згідно умов якого сторонами буди узгоджені оплата представництва інтересів у вигляді фіксованого гонорару у розмірі 12 000 грн.;Додатком до Договору про передання клієнтом адвокату грошової суми у розмірі 12 000 грн., в якості оплати гонорару.
У запереченням, поданих до суду 03.09.2025, представник відповідача просив відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу у звязку із відсутністю детального опису робот виконаних адвокатом, не співмірності розміру гонорару складності справи, відсутності попереднього розрахунку орієнтованих витрат та не доведеності належними та допустимими доказами понесених витрат.
Як встановлено судом у позовної заяві , поданої до суду 03.01.2025 було зазначено що розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу буде подано додатково, а крім того Договір про надання правової допомоги та Додаток до договору про вже сплачені позивачем адвокату кошті були додатні в якості додатку до позову.
Кодекс адміністративного судочинства України ( скорочене КАС України) визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах ( ст. 1 КАС України).
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень ( ч.1 ст. 2 КАС України).
Порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 3 КАС України).
Суд, що ухвалив судове рішення, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст. 252 КАС України, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно ч.1,3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.
За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:
(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");
(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";
(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару;
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15 зазначено, що:
«Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до процесуальних кодексів України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях процесуальних кодексів, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони».
На вказаний правовий висновок звернув увагу Верховний Суд і у постанові від 13.03.2025 у справі №275/150/22.
У даному випадку, при розгляді питання про стягнення судових витрат, суд звертає увагу на наступне:
між клієнтом ( позивачем ) та адвокатом були досягнуті домовленості про фіксований розмір оплати правових послуг , що не заборонено законом;
у випадку фіксованого розміру оплати окремий детальний опис виконаних робіт не є необхідним;
розмір понесених витрат, на думку суду не відповідає складності справи;
критеріям справедливості та спів розмірності , на думку суду, розмір витрат на професійну правову допомогу відповідатиме у розмірі 6000 гривень, які підлягають стягненню на користь позивача.
Що стосується витрат на сплату позивачем судового збору, то у відповідності до вимог ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 132,134,242-246,252,293,295 КАС України, суд, -
Задовольнити частково заяву подану в інтересах ОСОБА_1 адвокатом Куля Володимиром Сергійовичем про постановлення додаткового рішення про стягнення судових витрат в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (ідентифікаційний код 40108646) про скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ) з Департаменту патрульної поліції (ідентифікаційний код 40108646 м. Київ, вул. Федора Ернста,3 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень,. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 гривень та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 605,60 гривень, а всього стягнути судові витрати на суму 6605,60 ( шість тисяч шістсот п`ятдесят грн.. 60 коп.) гривень.
Повний текст рішення буде складено протягом п`яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.
Додаткове рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 13.10.2025
Суддя В. О. Луняченко