Справа № 320/13487/24
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Файдюка В.В., Штульман І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач/апелянт/ГУ ПФУ у Київській області) про:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначені та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 08 лютого 2024 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 08 лютого 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що рішення ГУ ПФУ у Київській області про відмову у призначенні їй пенсії за віком суперечить положенням Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Наголосила, що мала право на призначення пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передували року звернення. Відмова відповідача фактично позбавила її гарантованого законом права на належний рівень пенсійного забезпечення. На підтвердження своїх вимог позивачка зазначила, що статті 40 та 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прямо передбачають обов`язок органу пенсійного забезпечення застосовувати при призначенні пенсії середній показник заробітної плати за три останні календарні роки і ця норма має загальний характер та поширюється на всі випадки призначення пенсії за віком. Відмова у призначенні пенсії із застосуванням актуальних показників створює необґрунтовану нерівність між різними категоріями пенсіонерів та має дискримінаційний характер. Верховний Суд у низці постанов, зокрема у справах № 528/196/17, № 495/620/17, № 876/5312/17, № 346/7438/16-а вже висловив правову позицію про незаконність таких відмов Пенсійного фонду, підтвердивши право громадян на застосування при призначенні пенсії саме середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують зверненню.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Київській області, оформлене листом від 21 лютого 2024 року №1000-0202-8/30701, про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно Закону України «Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2021, 2022 та 2023 роки, починаючи з моменту звернення, а саме з 08 лютого 2024 року.

Зобов`язано ГУ ПФУ у Київській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2021, 2022 та 2023 роки, починаючи з моменту звернення, а саме з 08 лютого 2024 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 211, 20 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Київській області.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини сторін регулюються Конституцією України та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який передбачає право особи на призначення пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року звернення. ОСОБА_1 отримувала пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак її звернення від 08 лютого 2024 року було не з питання переведення з одного виду пенсії на інший у межах одного закону, а новим призначенням пенсії за іншим законом, тому відмова відповідача є протиправною. При цьому, частина третя статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стосується саме переведення з одного виду пенсії на інший у межах цього закону, а не ситуацій, коли особа реалізує право на призначення пенсії за іншим законодавством. Суд врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 02 квітня 2019 року у справі № 495/620/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 211/1898/17, від 15 травня 2019 року у справі № 504/503/17, від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17 та від 06 березня 2018 року у справі № 185/1474/17, які підтверджують, що при призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи ПФУ зобов`язані застосовувати показник середньої заробітної плати за три останні календарні роки, що передують зверненню. Відповідач безпідставно відмовив у призначенні пенсії, оскільки позивачка мала законне право на її отримання саме із застосуванням середньої заробітної плати в Україні за 2021- 2023 роки.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ у Київській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначив, що дії управління відповідали вимогам чинного законодавства, а доводи позивачки не свідчать про порушення її прав. Вказує, що пенсія ОСОБА_1 була призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати, але врахування цього показника здійснюється за правилами прикінцевих положень Закону, а також відповідних постанов Кабінету Міністрів України. Зокрема, апелянт посилається на постанови Кабінету Міністрів України № 124 від 20 лютого 2019 року, № 251 від 01 квітня 2020 року, № 127 від 22 лютого 2021 року, № 168 від 14 лютого 2023 року, якими затверджувалися показники середньої заробітної плати для перерахунку пенсій у відповідні роки (2019- 2023). Саме ці величини слід було враховувати при визначенні розміру пенсії, а не показник середньої заробітної плати в Україні за 2021- 2023 роки. Крім того, суд першої інстанції неправильно витлумачив положення частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», адже в даному випадку не йдеться про призначення нової пенсії, а фактично має місце переведення з одного виду пенсії на інший. Відповідно, підстав для застосування нового середнього показника заробітної плати за три календарні роки, що передували зверненню, не було.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20 листопада 2009 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Київській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, на пільгових умовах, передбачених статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ.

08 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Київській області із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки.

Листом від 21 лютого 2024 року № 1000-0202-8/30701 ГУ ПФУ у Київській області відмовило у задоволенні поданої заяви з підстав того, що позивачка вже перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду та отримує пенсію за віком, призначену ще з 20 листопада 2009 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Повторне призначення пенсії за віком не передбачене чинним законодавством, а середній показник заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021-2023 роки, не може бути застосований у її випадку. Підстави для проведення нового перерахунку або призначення пенсії із застосуванням оновлених показників середньої заробітної плати відсутні, оскільки пенсія вже була розрахована згідно з вимогами законодавства на підставі документів, що містяться у матеріалах пенсійної справи.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у переведенні на інший вид пенсії, позивачка звернулась до суду.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Спірні правовідносини врегульовані Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Положеннями частини першої статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV визначено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Отже, у випадку призначення пенсії на підставі Закону № 1058-IV, при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Предметом розгляду у даній справі є правомірність рішення ГУ ПФУ в м. Києві про відмову у переведенні позивачки на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV з пенсії, призначеної відповідно до Закону № 1788-XII, із застосуванням показника середньої заробітної плати.

Надаючи оцінку доводам позивачки, з якими погодився суд першої інстанції, колегія суддів зазначає, що у даній справі ключовим є питання наявності у позивачки, якій призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону № 1788-XII, права на переведення на пенсію за віком на загальних підставах із її новим обчисленням, відповідно до приписів статті 40 Закону № 1058-IV, після досягнення пенсійного віку.

Порядок переведення з одного виду пенсії на інший регламентовано статтею 45 Закону № 1058-IV, частиною третьою якої визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений) частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні з одного виду пенсії, призначеної саме за Законом № 1058-ІV, на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої зазначеним нормативно-правовим актом.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 22 жовтня 2024 року у справі № 300/5450/23 сформулював наступні висновки:

« 1) статтею 13 Закону № 1788-XII для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови для призначення пенсії за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку;

2) пільгова пенсія за віком, призначена з урахуванням положень Закону № 1788-XII, призначається та виплачується в порядку та на умовах, що визначені Законом №1058-IV, а тому особи, які отримують таку пенсію, не мають права на перехід на пенсію за віком на загальних підставах відповідно до Закону № 1058-IV після досягнення ними пенсійного віку».

Тобто, пенсія за віком на пільгових умовах і пенсія за віком, що призначається на загальних підставах, є різновидами одного виду пенсійного забезпечення - пенсії за віком.

При вирішенні питання щодо наявності в особи права на повторне призначення пенсії за віком на загальних підставах після призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах суди повинні керуватися тим, що таке право у особи відсутнє, оскільки, звернення особи, якій призначено пенсію за віком на пільгових умовах, із заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах після досягнення загального пенсійного віку, не є переведенням з одного виду пенсії на інший у розумінні частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV, а тому останні не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Застосовуючи наведені вище правові висновки Верховного Суду до спірних правовідносин, що виникли у справі, яка переглядається, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 , як особа, якій вже було призначено пенсію за віком на пільгових умовах, визначених статтею 13 Закону № 1788-XII, немає права на повторне призначення того самого виду пенсії за віком на загальних підставах (після досягнення пенсійного віку) відповідно до Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 12 листопада 2024 року у справі № 160/29434/23, від 28 січня 2025 року у справі №300/7637/23, від 13 лютого 2025 року у справі № 520/7743/24 та інші.

Посилання позивачки на висновки Верховного Суду, викладені в перелічених нею постановах, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 22 жовтня 2024 року у справі № 300/5450/23 відступила від правових висновків в раніше ухвалених постановах Верховного Суду, в яких зазначалось про наявність в осіб, яким призначалась пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону 1788-XII, права на призначення пенсії за віком на загальних підставах (після досягнення пенсійного віку) відповідно до Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії.

Колегія суддів вважає помилковими також посилання позивача на висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 23 жовтня 2020 року у справі № 528/196/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 334/917/17, від 13 вересня 2018 року у справі № 127/16610/17, від 16 червня 2020 року у справі № 127/7522/17 та від 18 серпня 2020 року у справі № 263/6611/17, з огляду на таке.

У цих справах спірні правовідносини виникли щодо реалізації позивачами, які отримували пенсію за вислугу років відповідно до Закону 1788-XII, права на перехід на інший вид пенсії - пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.

Натомість у справі, що розглядається, позивачка, яка отримує пенсію за віком на пільгових умовах, призначену з урахуванням положень Закону № 1788-XII, просить суд зобов`язати відповідача призначити їй пенсію за віком на загальних підставах (після досягнення пенсійного віку) відповідно до Закону № 1058-ІV.

Зазначене виключає можливість застосування висновків Верховного Суду, викладених у вказаних позивачкою та судом першої інстанції постановах, до справи, що розглядається, оскільки правовідносини у цих справах не є подібними, а судові рішення ухвалені за інших фактичних обставин справи, що в свою чергу не дозволяє аналогічно застосувати ті ж самі положення законодавства та відповідну правову позицію до спірних правовідносин.

Аналогічні висновки також викладені Верховним Судом у постановах від 23 жовтня 2024 року по справі № 160/26522/23, від 24 жовтня 2024 року по справі №420/30237/23, від 24 жовтня 2024 року по справі № 580/2045/24, від 28 жовтня 2024 року по справі № 380/8795/24.

Щодо посилання позивача на постанови Другого апеляційного адміністративного суду, Сьомого апеляційного адміністративного суду, Восьмого апеляційного адміністративного суду, колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки ці судові рішення відповідно до статті 7 КАС України не є джерелом права, що застосовуються судом при вирішенні справ та, виходячи з норм частини п`ятої статті 242 КАС України, їх висновки не є обов`язковими для врахування.

Щодо доводів позивачки про неможливість дискримінації пенсіонерів за віком, колегія суддів зауважує, що у спірному випадку позивач, маючи право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах (із зниженням пенсійного віку), ним скористалась, їй була призначена така пенсія ще у 2009 році. Відтак, відсутні підстави стверджувати, що неможливість повторного призначення пенсії за віком у зв`язку з досягненням особою такого віку є дискримінацією.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у позивача права на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому здійснено перерахунок такої пенсії, а саме, за 2021-2023 роки.

Отже, відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки відмовлено в задоволенні позовних вимог, то відсутні й правові підстави для стягнення з відповідача судового збору.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Файдюк В.В.

Штульман І.В.