Справа № 522/16455/25
Суддя: Науменко А. В.
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/405/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Науменко А.В.

за участі секретаря судового засідання Зелінська К.Ю.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Заявниця обґрунтовує позовну заяву тим, що постанова серії № ОДП3227486 від 07.07.2025 року, винесена інспектором з паркування Ганзюк О.Г. про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП (неоплата вартості послуг з паркування) за паркування автомобіля TOYOTA CAMRY (д.н. НОМЕР_1 ) на вул. Європейській, 29, м. Одеса, є неправомірною та підлягає скасуванню.

Позивачка стверджує, що вона є особою з інвалідністю II групи (що підтверджується Довідкою МСЕК та пенсійним посвідченням), і, відповідно до ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та п. 2, 4 Порядку № 585, має право на безоплатне паркування. Оскільки платний майданчик на вул. Європейській, 29 не був забезпечений виділеними місцями для безоплатного паркування транспортних засобів осіб з інвалідністю, місцем безоплатного паркування вважається те, де вона розмістила свій автомобіль, попередньо розмістивши розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю». Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що вона не порушувала законодавства, а тому постанова винесена безпідставно, з порушенням вимог ст. 7, 9, 245, 251 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи та дотримання законності.

На підставі викладеного, Позивачка просить суд скасувати зазначену постанову та зобов`язати Відповідача видалити інформацію про правопорушення з реєстрів обліку.

Ухвалою суду від 22.07.2025 року провадження у справі відкрито та призначено справу до судового розгляду.

31.07.2025 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву.

Департамент транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради (Відповідач) заперечує проти позову ОСОБА_1 в повному обсязі та просить суд відмовити у його задоволенні, вважаючи доводи Позивача безпідставними.

Відповідач зазначає, що 07.07.2025 року інспектором з паркування Ганзюк О.Г. було виявлено порушення Позивачем вимог п. 26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою КМУ № 1342, а саме несплата вартості послуг користування майданчиком для платного паркування за адресою: м. Одеса, вул. Європейська, 29. На підставі цього, винесено постанову серії ОДП 3227486 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (600 грн.) відповідно до ч. 1 ст. 152-1 КУпАП.

Постанова винесена згідно з ч. 1 ст. 14-2 та ч. 1 ст. 279-1 КУпАП, де адміністративну відповідальність несе власник транспортного засобу, а сама постанова виноситься інспектором з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів у режимі фотозйомки (відеозапису) без участі особи.

Відповідач не заперечує право водіїв з інвалідністю на безоплатне паркування відповідно до ч. 6 ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та Порядку № 585. Однак, п. 5 Порядку № 585 імперативно встановлює, що для реалізації цього права транспортний засіб має бути розташований на місці для безоплатного паркування з урахуванням дорожніх знаків та розмітки, а в лівому нижньому куті лобового скла має бути розміщений розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» (п. 30.3 ПДР).

Фотоматеріали, зроблені інспектором з паркування у момент фіксації порушення (з 15:13:00 по 15:38:22), чітко засвідчують відсутність будь-якого розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю» на лобовому склі автомобіля TOYOTA CAMRY д/н НОМЕР_1 , що спростовує твердження Позивача.

Згідно зі схемою організації платного паркування, наданою Відповідачем, транспортний засіб Позивача перебував поза межами спеціально визначеного місця для паркування осіб з інвалідністю.

Таким чином, Відповідач вважає, що недотримання Позивачем обов`язкових умов надання пільги, а саме відсутність розпізнавального знаку та паркування поза межами відведеного місця, нівелює право на безоплатне паркування. Отже, виявлені дії водія містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП (несплата вартості послуг паркування), а дії інспектора є правомірними та відповідають законодавству.

На підставі вищевикладеного, Відповідач просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

14.08.2025 року від позивача надійшла заява від ОСОБА_2 в якій остання викладає обставини дня, коли було винесено оскаржувану постанову.

У судове засідання призначене на 15 жовтня 2025 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомленні належним чином.

Відповідно до ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч.5 ст.262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.205 КАС України).

З урахуванням ч.1 ст.205 КАС України, строків розгляду даної категорії справ, за наявності відзиву від відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, сповіщених належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 263-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 07.07.2025 року інспектором з паркування Відповідача Ганзюк О.Г. винесено постанову серії № ОДП3227486 про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП (несплата вартості послуг паркування) за паркування автомобіля TOYOTA CAMRY (д.н. НОМЕР_1 ) на вул. Європейській, 29, м. Одеса.

Згідно ч. 1ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пункт 1статті 247 КУпАП визначає обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч.1 ст.152-1 КУпАП порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі несплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

Відповідно до частин 6, 7 статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування забезпечують виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

Водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським об`єднанням осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю.

Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів.

Кількість місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, становить не менше 10 відсотків загальної кількості місць на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування, але не менше одного місця з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.

Якщо власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування не забезпечили виділення та облаштування місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, такими місцями на відповідних майданчиках вважаються місця, на яких розміщені транспортні засоби, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

Місця для безоплатного паркування транспортних засобів, передбачені частиною шостою цієї статті, також виділяються на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках, у тому числі біля житлових будинків (крім індивідуальних житлових будинків) та інших будівель, їх власниками/співвласниками (управителями) або орендарями, на проїзних частинах автомобільних доріг і тротуарах (із числа місць для зупинки та стоянки транспортних засобів) - органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (суб`єктами господарювання, якщо їм у встановленому порядку передано відповідні частини доріг і тротуарів для ведення господарської діяльності) з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року № 585 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 53 від 31 січня 2018 року) затверджено «Порядок надання пільг водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі транспортними засобами, що належать громадським організаціям осіб з інвалідністю, підприємствам, установам, організаціям, які провадять діяльність у сфері соціального захисту населення, на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів» (далі - Порядок № 585).

Цей Порядок визначає механізм надання пільг власникам транспортних засобів, зазначеним у частині шостій статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», на безоплатне паркування на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування (далі - безоплатне паркування) і на безоплатне зберігання на автостоянках, на яких надаються послуги із зберігання транспортних засобів (крім гаражних кооперативів) (далі - безоплатне зберігання) (пункт 1 Порядку № 585).

Пунктом 2 Порядку №585 визначено категорію осіб, яким надається право на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів це, зокрема, водії з інвалідністю, водії, які перевозять осіб з інвалідністю (далі - водії).

Зазначеним вище Порядком детально визначено механізм отримання пільг, обов`язки та повноваження органів місцевого самоврядування.

Так, пункт 4 Порядку встановлює, що документом, що посвідчує право на безоплатне паркування транспортного засобу, є пенсійне посвідчення або посвідчення отримувача державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, або посвідчення особи, яка одержує державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, в яких міститься запис про інвалідність.

Безоплатне паркування здійснюється шляхом розташування транспортного засобу на місці для безоплатного паркування з урахуванням дорожніх знаків та дорожньої розмітки, а також з дотриманням Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1342 і Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. При цьому в лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу розміщується розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» (п.5 Порядку № 585).

Отже, соціальний захист осіб з інвалідністю є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей осіб з інвалідністю нарівні з іншими громадянами. Такий захист полягає, зокрема, у наданні, встановлених законодавством України, пільг таким особам на підставі посвідчення, яке підтверджує відповідний статус.

Відповідач надав суду фотодокази, зафіксовані інспектором у період виявлення порушення, якими підтверджується відсутність розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю» на лобовому склі автомобіля Позивача. Крім того, Відповідач надав схему організації паркування, яка свідчить про те, що транспортний засіб Позивача був розташований поза межами спеціально відведеного місця для осіб з інвалідністю. Відповідач стверджує, що для реалізації права на безоплатне паркування, Позивач мала забезпечити як наявність відповідного знаку, так і розташування ТЗ на спеціально визначеному місці, або місці, що набуло такого статусу, але обов`язково з ідентифікаційним знаком, чого не було зроблено.

Суд також звертає увагу, що з фотокарток наданих позивачем вбачається, що розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» не наклеєний на лобове скло зсередини, а є переносним і лежить на панелі автомобіля під склом.

Посилання позивача про те, що в даному місті відсутні паркувальними місцями для інвалідів також спростовується наданими доказами стороною відповідача ,а саме відповідною схемою паркування.

З наданої нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 вбачається, що події того дня описано словами "приблизно", що не може бути прийнято судом як беззаперечне спростування доводів відповідача.

Позивачу слід враховувати, що його право на безоплатне паркування не є абсолютне та виникає за умови дотриманням Правил паркування транспортних засобів та Правил дорожнього руху. Зокрема, для безоплатного паркування водію з інвалідністю слід обрати на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування визначене місце для безоплатного паркування (за наявності). Як зазначалося, на даному майданчику облаштовано п`ять місць для безоплатного паркування, які позначені відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою. Відповідно, за відсутності такого вільного місця на цьому майданчику, у позивача не виникало право на безоплатне паркування на платному місці.

Більш того, звертається увага на те, що транспортний засіб позивача був залишений на місці для платного паркування та не мав розпізнавального знаку "Водій з інвалідністю", а відтак інспектор з паркування, здійснивши фотофіксацію обставин порушення правил паркування та через відсутність технічних можливостей встановити особу, зазначену у частині першій статті 14-2 КУпАП на місці вчинення правопорушення (яка є суб`єктом правопорушення), мав право на розміщення відповідного повідомлення про притягнення водія до адміністративної відповідальності, а в подальшому і на винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт порушення позивачем правила паркування транспортного засобу, а також і наявність підстав для винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки позивач відноситься до категорії осіб звільнених від сплати судового збору, судові витрати в даній справі слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, відповідно до статей 33, 121, 251, 252, 254, 256, 258, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керуючись статтями 9, 77, 134, 139, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: А.В. Науменко