Справа № 580/8605/24
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/8605/24 Головуючий у 1-й інстанції: Каліновська А.В.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Файдюка В.В., Штульман І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач 1/ГУ ПФУ в Черкаській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач 2/апелянт/ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про:

- визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 31 травня 2024 року № 42 щодо відмови ОСОБА_1 в переході на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 19 травня 2024 року;

- зобов`язання ГУ ПФУ в Черкаській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50 % пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 19 травня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послалась на те, що вона перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Черкаській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Після смерті чоловіка 18 травня 2024 року вона у встановлений законом 12-місячний строк звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою від 23 травня 2024 року про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статей 36, 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 19 травня 2024 року - дня смерті годувальника. Незважаючи на це, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області рішенням від 31 травня 2024 року № 442 відмовило в переході на інший вид пенсії, пославшись на нібито розбіжності у написанні по батькові позивачки в окремих документах. Така відмова є наслідком формальної технічної помилки, допущеної представниками органів державної влади, а не з її вини. Вона фактично проживала з померлим чоловіком та перебувала на його утриманні, що підтверджується довідками виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради та іншими доказами. Тому відмова у призначенні пенсії по втраті годувальника є протиправною, оскільки безпідставно обмежує гарантоване статтею 46 Конституції України право на соціальний захист та порушує норми статей 36, 38, 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до пункту 1.9 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії є дата відправлення заяви, а у разі звернення протягом 12 місяців з дня смерті годувальника - пенсія призначається з дня його смерті. Оскільки заява була подана своєчасно, орган Пенсійного фонду був зобов`язаний призначити їй пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 19 травня 2024 року, однак безпідставно цього не зробив, перевищивши межі наданих повноважень. Крім того, позивачка посилається на судову практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, відповідно до якої помилки або неточності у діях чи документах, допущені органами державної влади, не можуть бути підставою для обмеження прав громадян, зокрема права на соціальний захист. Дії відповідача є проявом надмірного формалізму та суперечать принципу правової визначеності і верховенства права.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області 31 травня 2024 року № 42.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50 % пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 19 травня 2024 року.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернулась до органу Пенсійного фонду у межах 12-місячного строку, визначеного законодавством, з заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, а наявна в окремих поданих документах технічна помилка у написанні по батькові не може бути підставою для відмови у реалізації гарантованого державою права на соціальний захист. Суд зазначив, що фактичні обставини, зокрема шлюб між позивачкою та померлим годувальником, факт їх спільного проживання та перебування на утриманні, підтверджуються належними та допустимими доказами - свідоцтвом про шлюб, довідками виконавчого комітету та довідкою про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи. Суд виходив із приписів статей 36, 38, 45, 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які визначають умови та порядок призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а також статей 19 та 46 Конституції України, які зобов`язують органи влади діяти в межах повноважень і гарантують право громадян на соціальний захист. Відмова у призначенні пенсії через формальні розбіжності у написанні по батькові, які виникли з вини органів влади, а не позивачки, суперечить принципам належного урядування та правової визначеності. Крім того, суд першої інстанції послався на практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Рисовський проти України», «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», якими підкреслено, що ризик помилок, допущених державними органами, не може покладатися на заявників, особливо у справах, що стосуються майнових прав. Відтак, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 31 травня 2024 року № 42 є протиправним і підлягає скасуванню, а вимога про переведення позивачки на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 19 травня 2024 - задоволенню. Разом з тим, суд відмовив у задоволенні вимог до ГУ ПФУ в Черкаській області, оскільки цей орган не є належним відповідачем: він не приймав рішення за заявою позивача, а лише здійснював її подальше пересилання за принципом екстериторіальності. Відповідно до Порядку № 22-1 та внесених до нього змін, належним органом, уповноваженим приймати рішення, є той, що визначений за принципом екстериторіальності - у даному випадку ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у їх задоволенні. Апелянт зазначає, що суд неправильно застосував статті 36, 38, 45 та 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і фактично нівелював вимоги Порядку № 22-1 щодо належності та узгодженості документів заявника. Розбіжності по-батькові в поданих довідках не є «технічною помилкою», а унеможливлюють однозначну ідентифікацію особи та підтвердження факту утримання/спільного проживання. Належні докази перебування позивачки на утриманні годувальника відсутні або неналежні, а обов`язок їх подання покладається на позивача; призначення пенсії в будь-якому разі може здійснюватися не з дня смерті, а з дати звернення (за відсутності безспірного пакета документів), тоді як суд безпідставно визначив дату початку виплат. Водночас суд вийшов за межі повноважень, зобов`язавши орган Пенсійного фонду призначити пенсію, що є втручанням у дискрецію та суперечить статті 245 КАС України (за логікою апелянта належним способом є скасування рішення і повторний розгляд заяви). Посилання суду на практику ЄСПЛ про «належне урядування» нерелевантні, бо йдеться не про виправлення помилки органу, а про невідповідність доказів вимогам закону. Крім того, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області є неналежним відповідачем і не може бути зобов`язане до призначення виплат, адже рішення за заявою приймалося іншим територіальним органом за принципом екстериторіальності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку ГУ ПФУ у Черкаській області та отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 28 березня 2005 року.

Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб з ОСОБА_2 .

23 травня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про перехід на інший вид пенсії.

ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за принципом екстериторіальності розглянуло заяву позивача то прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії від 31 травня 2024 року № 42, в якому вказано, що до заяви про перерахунок пенсії було надано довідку про сумісне проживання з померлим годувальником та довідку внутрішньо переміщеної особи, в яких наявні помилки в імені по-батькові позивачки, що не відповідає даним паспорта заявниці.

11 червня 2024 року ОСОБА_1 вдруге подала заяву про перехід на інший вид пенсії.

За принципом екстериторіальності виконавцем визначено ГУ ПФУ в Закарпатській області та за розглядом заяви позивача 17 червня 2024 року прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. Відмовляючи у призначенні пенсії по втраті годувальника ГУ ПФУ в Закарпатській області зазначило, що довідка від 19 листопада 2014 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не відповідає даним паспорта. Також у рішенні зазначено, що долучені до заяви від 23 травня 2024 року № 1192 довідка про сумісне проживання від 22 травня 2024 року № 898, свідоцтво про шлюб від 23 травня 2024 року серії НОМЕР_1 залишились без змін.

Вважаючи протиправним рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову у призначені пенсії по втраті годувальника, позивачка звернулась до суду з позовом.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.

Оскільки оскаржуване рішення суду в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, з ним погодились сторони, то суд апеляційної інстанції здійснює перегляд судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 10 Закону № 1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 Закону № 1058-IV визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом абзацу 1 частини першої статті 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Отже, пенсія у зв`язку з втратою годувальника - пенсіонера, призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, що були на його утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу.

За змістом пункту 1 частини другої статті 36 Закону № 1058-ІV чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, вважаються непрацездатними членами сім`ї.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону № 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Таким чином, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, при цьому необхідною умовою для призначення вказаним особам пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV.

Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. Отже, саме 60 років визначається як загальний пенсійний вік як для чоловіків, так і для жінок.

ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відмовляючи у призначенні пенсії по втраті годувальника у рішення № 42 від 31 травня 2024 року зазначило, що в наданій довідці про сумісне проживання з померлим годувальником та довідці внутрішньо переміщеної особи наявна помилка в по-батькові, що не відповідає даним паспорта позивачки.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради № 1104 від червня 2024 року позивачка проживає без реєстрації, як тимчасово переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , та перебувала на утриманні чоловіка ОСОБА_2 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім того, згідно з довідкою від 19 листопада 2014 року № 7123-122 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивачка має фактичне місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до листа відповідача-1 від 18 червня 2024 року № 2300-0213-8/45107 дані паспорта позивача, довідки про сумісне проживання № 898 від 22 травня 2024 року та свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 не співпадають. В паспорті позивачки, довідці виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради № 1104 та довідці від 19 листопада 2014 року № 7123-122 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вказано її по-батькові « ОСОБА_3 », в той час як в свідоцтві про шлюб від 23 травня 2024 року серія НОМЕР_1 - « ОСОБА_4 ».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у призначенні позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника із-за помилки в написанні по-батькові в окремих документах за умови доведеності факту спільного проживання та перебування на утриманні чоловіка є протиправною.

Зазначене рішення фактично безпідставно обмежує конституційні права позивачки на соціальний захист, достатній рівень життя та отримання пенсії у разі втрати годувальника у розмірі, визначеному законом.

Такі формальні неточності, які виникли з вини органів влади, не можуть бути підставою для відмови в реалізації гарантованого державою права, що узгоджується як з положеннями статей 19 та 46 Конституції України, так і з практикою Європейського суду з прав людини щодо принципу належного урядування та правової визначеності.

Разом з тим, помилки при написанні по-батькові позивачки в документах, що надавалися із заявою про призначення пенсії, були зроблені саме представниками органів державної влади, а відтак не є результатом дій чи бездіяльності позивачки.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 31 травня 2024 року № 42 про відмову у призначенні пенсії підлягають задоволенню.

Доводи апелянта про недоведеність факту перебування позивачки на утриманні чоловіка є безпідставними, оскільки надані довідки виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради та довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи містять відомості про фактичне спільне проживання і утримання до дня смерті годувальника.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону № 1058-IV та правових позицій Верховного Суду (постанови від 25 вересня 2018 року у справі № 806/385/17, від 11 грудня 2019 року у справі № 520/6874/18) факт утримання може підтверджуватися будь-якими належними і допустимими доказами, не обмежуючись документами фінансового характеру. Надані довідки є офіційними документами органу місцевого самоврядування, виданими в межах компетенції, а тому є належними доказами.

Відповідно до положень статті 44 Закону України № 1058-IV та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, з 01 квітня 2021 року опрацювання заяв про призначення чи перерахунок пенсій здійснюється за принципом екстериторіальності.

Зазначена технологія передбачає, що заява розглядається структурним підрозділом Пенсійного фонду, визначеним у порядку черговості надходження, незалежно від місця проживання заявника чи органу, до якого подано заяву. Після опрацювання та прийняття рішення електронна пенсійна справа передається до органу Пенсійного фонду за місцем проживання особи для здійснення виплати пенсії.

У цьому випадку рішення за заявою позивача про призначення пенсії приймалося ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, визначеним за принципом екстериторіальності.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним відповідачем у спірних правовідносинах є саме ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Натомість ГУ ПФУ в Черкаській області не здійснювало розгляду заяви, не приймало жодних владних рішень щодо призначення чи відмови у призначенні пенсії, а тому обґрунтовано не було визнано судом належним відповідачем у справі. Покладення на нього обов`язку щодо призначення пенсії за відсутності відповідних повноважень та фактичних дій у межах спірних правовідносин було б юридично необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного визначення судом першої інстанції дати початку виплат також є безпідставними. Відповідно до пункту 1.9 Порядку № 22-1 та статті 45 Закону № 1058-IV, якщо заява про призначення пенсії подана протягом 12 місяців з дня смерті годувальника, пенсія призначається з дня смерті. Позивачка звернулась 23 травня 2024 року, тобто через 5 днів після смерті чоловіка, у межах передбаченого строку.

Отже, висновок суду першої інстанції про призначення пенсії з 19 травня 2024 року відповідає вимогам закону.

Враховуючи, що судом встановлено протиправність відмови у переведенні позивача на пенсію по втраті годувальника, а також підтверджено наявність у нього всіх передбачених законом умов для призначення такої пенсії, у відповідача відсутні дискреційні повноваження щодо вирішення цього питання на власний розсуд.

Відтак, на підставі частини четвертої статті 245 КАС України наявні підстави для зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача та здійснити відповідне переведення.

Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Файдюк В.В.

Штульман І.В.