Справа № 260/6666/25
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2025-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2025 рокум. Ужгород№ 260/6666/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Скраль Т.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в інтересах якого діє представник Калинич Оксана Іллівна (Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Загорська 51, оф. 9, РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Смілянська, 23; ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

18 серпня 2025 року ОСОБА_1 , через уповноваженого представника Калинич Оксану Іллівну звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, якою просить:"1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №54 від 06.08.2025 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років, відповідно до п. е статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 ; 2) зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити з 29.07.2025р. пенсію за вислугу років, зарахувавши до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. е статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди проходження військової служби з 03.05.1987р. по 18.05.1989р., період навчання в Новгород - Сіверського медучилища з 01.09.1983 по 27.02.1987рр, період навчання в Українській медичній стоматологічній академії з 01.08.1990 по 22:06.1995р. та період роботи з 11.10.2017 року по 31.03.2020 р. на посаді лікар-стоматолога терапевта стоматологічного відділення, з 02.04.20 по 30.04.2021 рік на посаді лікаря-стоматолога Новгород-Сіверської міської лікарні медичної частини №31 філії ДУ Центр охорони здоров?я Державної кримінальної виконавчої служби України".

25 серпня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) сторін. Зобов`язано Головне управління ПФУ в Закарпатській області надати суду до 18 вересня 2025 року відмовні матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

01 жовтня 2025 року ухвалою суду витребувано повторно від Головного управління ПФУ в Закарпатській області відмовні матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

15 жовтня 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області надано відмовну пенсійну справу ОСОБА_1 .

1. Позиції сторін.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що як вбачається із записів трудової книжки позивача з 01.04.1987 по 03.09.1989 та з 01.08.1990 по день звільнення 29.07.2022 працював на посадах, які відноситься до переліку закладів і установ охорони здоров`я і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909. Графа 3 містить запис: 20.04.1987р. звільнений у зв`язку з призивом на військову службу п. 3 ст. 36 КЗпП УССР. Наказ №70 від 20.04.1987р. Графа 4 містить запис служба в складі озброєних сил СССР з 03.05.1987р. по 18.05.1989р. Згідно військового квитка серії НОМЕР_3 у п. 9 значиться проходження служби з 03.05.1987р. по 18.05.1989р.. Присвоєне військове звання старший лейтенант та капітан мед. служби запасу.. (ст.10,). Згідно із пунктом статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби. Враховуючи викладене, вважає, що період військової служби позивача підлягає зарахуванню до спеціального стажу роботи на посадах працівників охорони здоров`я, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». З 01.08.1995 по 27.07.1996 рік позивач працював на посаді лікаря інтерна для проходження інтернатури по спеціальності стоматологія, який враховується до спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років, який пенсійним органом зараховано. Однак, не зараховано, як вже вище вказувалось період навчання у вищому закладі, а саме Українську медичну стоматологічну академію за спеціальністю стоматологія. Що стосується періоду роботи з 11.10.2017 року по 31.03.2020 рік на посаді лікар-стоматолога терапевта стоматологічного відділення. Наказ на прийняття №148 від 30.07.1996р. Наказ на звільнення №97 від 20.03.2020р. у зв`язку зі скороченням та з 02.04.20 по 30.04.2021 рік на посаді лікаря стоматолога Новгород-Сіверської міської лікарні медичної частини №31 філії ДУ Центр охорони здоров`я Державної кримінальної виконавчої служби України. Наказ на прийняття №27/к від 01.04.2020р Наказ на звільнення №30-к від 26.04.2021р. то такі враховують до вислугу років на підставі ст. 52 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

05 вересня 2025 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просять у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування зазначають, що за результатом розгляду документів, доданих позивачем до заяви про призначення пенсії Головним управлінням встановлено: страховий стаж позивача становить 39 років 1 місяць 29 днів; стаж позивача за вислугу років становить 25 років 11 днів; необхідний страховий стаж за вислугу років не менше 26 років 6 місяців - відсутній. До загального та спеціального страхового стажу позивача зараховано всі періоди. Зарахування періодів навчання та строкової військової служби до спеціального стажу чинним законодавством України не передбачено. Окрім того, як зазначалось вище для визначення права на отримання пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», необхідно встановити наявність достатнього спеціального стажу (26 років 6 місяців) саме на момент набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (11 жовтня 2017 року). А тому, вимоги позивача про зарахування до спеціального стажу періоду роботи з 11.10.2017 року по 31.03.2020 р. на посаді лікар-стоматолога терапевта стоматологічного відділення, з 02.04.20 по 30.04.2021 рік на посаді лікаря-стоматолога Новгород-Сіверської міської лікарні медичної частини №31 філії ДУ Центр охорони здоров`я Державної кримінальної виконавчої служби України є необґрунтованими, а зарахування таких періодів до спеціального стажу не впливає на визначення права на отримання пенсії за вислугу років

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 29 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Закарпатській області із заявою № 7963 про призначення пенсії за вислугу років.

06 серпня 2025 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 54 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У рішенні зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового та спеціального стажу зараховані всі періоди роботи.

Загальний страховий стаж становить 39 років 1 місяць 29 днів. Спеціальний стаж становить 25 років 11 днів.

Не погодившись із рішенням про відмову у перерахунку пенсії за віком, позивач звернувся до суду.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини у сфері призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовані Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно зі статтею 51 Закону №1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Положеннями статті 52 Закону №1788-XII визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» статті 55 Закону №1788-XII (в редакції, чинній до 01 квітня 2015 року) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VIII), який набув чинності з 01 квітня 2015 року, пункт «е» статті 55 Закону №1788-XII було викладено в іншій редакції, згідно з якою право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Надалі Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №911-VIII) до статті 55 Закону №1788-XII з 01 січня 2016 року також було внесено зміни. З урахуванням цих змін пункт «е» вказаної статті має такий зміст: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Отже, Закон №911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян - 55 років при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.

Проте Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, Законом №911-VIII.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.

Таким чином, з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом №911-VIII, виходячи з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.

З оскаржуваного рішення вбачається, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, пенсійний орган виходив із того, що відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV має враховуватися спеціальний стаж роботи особи станом на 11 жовтня 2017 року, що становить не менше 26 років 6 місяців.

З цього приводу суд зазначає, що 03 жовтня 2017 року прийнято Закон України №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон №2148-VIII), яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV доповнено пунктом 2-1.

Згідно з пунктом 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Також Законом №2148-VIII були внесені зміни до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у такій редакції: «До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».

Отже, враховуючи положення пункту 2-1 та пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV пенсія за вислугу років згідно з положеннями пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі №440/1286/20.

Таким чином позовні вимоги щодо зарахування стажу роботи з 11 жовтня 2017 року до спеціального стажу роботи на посадах працівників освіти, який дає право на пенсію за вислугу років, задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зарахування до пільгового стажу за вислугу років періоду проходження військової служби з 03 травня 1987 року по 18 травня 1989 року, суд зазначає наступне.

Так відповідно до Форми РС- право стаж для розрахунку ОСОБА_1 з 03 травня 1987 року по 18 травня 1989 року строкова військова служба.

Зазначене також підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_4 та військовим квитком серії НОМЕР_3 .

Проте вказані періоди не зараховані до спеціального стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статі 55 Закону №1788-ХІІ.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено, що Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини 1статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

З аналізу вищевикладеної норми вбачається, що обов`язковою умовою зарахування часу проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, різновидом якої є пенсія за вислугу років, є, зокрема, робота особи за професією або на посаді, що дає право на призначення такої пенсії, на момент призову на строкову військову службу.

Водночас, частиною 3 статті 36 КЗпП УРСР було передбачено, що однією з підстав припинення трудового договору є призов або вступ працівника на військову службу.

Як встановлено судом під час розгляду справи, позивач на момент призову на строкову військову службу до Радянської Армії працював на посаді медичної сестри лікувального кабінету поліклінічного відділення, а отже зазначений період підлягає зарахуванню до стажу роботи позивача за спеціальністю.

Щодо зарахування до спеціального стажу періоду навчання з 01 вересня 1983 року по 27 лютого 1987 року в Новгород - Сіверському медучилищі та з 01 серпня 1990 року по 22 червня 1995 року в Українській медичній стоматологічній академії, судом встановлено наступне.

Згідно із пунктом «д» статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Судами встановлено, що в період з 01 вересня 1983 року по 27 лютого 1987 року ОСОБА_1 навчався в Новгород - Сіверському медучилищі та отримав диплом НОМЕР_5 за спеціальністю «фельдшер».

Відповідно до запису № 13 у трудовій книжці НОМЕР_4 , ОСОБА_1 з 01 серпня 1990 року зарахований до числа студентів 1 курсу стоматологічного факультету Полтавського медичного стоматологічного інституту після успішного закінчення підготовчого відділення (наказ №229-у від 04.08.1990).

Відповідно до диплому серії НОМЕР_6 ОСОБА_1 закінчив Українську медичну стоматологічну академію за спеціальністю «стоматологія». Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 22 червня 1995 року присвоєну кваліфікацію спеціаліста лікаря стоматолога.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що період навчання позивача з 01 вересня 1983 року по 27 лютого 1987 року в Новгород - Сіверському медучилищі та з 01 серпня 1990 року по 22 червня 1995 року в Українській медичній стоматологічній академії входить до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років.

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у своєму рішенні від 06 серпня 2025 року № 54 встановило, що стаж роботи позивача за вислугу років як працівника охорони здоров`я становить 25 років 11 днів, що разом із періодами військової служби в армії та навчання перевищує 26 років 6 місяців.

Таким чином, виконується умова, визначена пунктом «е» статті 55 Закону №1788-XII (у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом №911-VIII), що дає право на пенсію за вислугу років працівникам охорони здоров`я при наявності стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, відповідач приймаючи рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років від 06 серпня 2025 року № 54 діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, наслідком скасування, прийнятого за результатами розгляду заяви позивача про призначенні пенсії рішення є виникнення саме у цього територіального органу Пенсійного фонду України обов`язку здійснити призначення пенсії.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З огляду на встановлене, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до спеціального стажу позивача для призначення пенсії за вислугу років періоду проходження військової служби з 03 травня 1987 року по 18 травня 1989 року, навчання позивача з 01 вересня 1983 року по 27 лютого 1987 року в Новгород - Сіверському медучилищі та з 01 серпня 1990 року по 22 червня 1995 року в Українській медичній стоматологічній академії та призначити з 29 липня 2025 року пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС Українипри частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач при поданні адміністративного позову сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією від 15 серпня 2025 року № 5759-5996-2109-2389.

Таким чином, вказана сума судових витрат підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Калинич Оксана Іллівна до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 від 06 серпня 2025 року № 54.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за вислугу років періоду проходження військової служби з 03 травня 1987 року по 18 травня 1989 року, навчання ОСОБА_1 з 01 вересня 1983 року по 27 лютого 1987 року в Новгород - Сіверському медучилищі та з 01 серпня 1990 року по 22 червня 1995 року в Українській медичній стоматологічній академії та призначити з 29 липня 2025 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ) судові витрати у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.) сплаченого судового збору.

5. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 17 жовтня 2025 року.

СуддяТ.В.Скраль