Справа № 591/2241/25
Суддя: Сидоренко А. П.
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/2241/25
Провадження № 2-а/591/137/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року Зарічний районний суд м. Суми в особі судді Сидоренко А.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

05 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з вказаним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та обґрунтовує його тим, що 09 лютого 2025 року відповідачем відносно позивача винесено постанову №Х01/25-783 про притягнення його до відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно вказаної постанови, 09 лютого 2025 року о 15 год 10 хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено факт порушення громадянином ОСОБА_1 під час особливого періоду під час дії правового режиму воєнного стану законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в частині неявки до ІНФОРМАЦІЯ_1 по повістці (розпорядженню) звернення в поліцію 08 листопада 2024 року для уточнення персональних даних, звірки даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, проходження військово-лікарської комісії та визначення призначення без поважних причин, визначених Переліком поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року № 673. Зазначене є порушенням абзацу першого частини першої та абзацу другого частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та кваліфікується як вчинення правопорушення передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.»

Як наслідок, керуючись ст. 235 КУпАП постановлено позивача визнати винним у вчиненні штрафу і розмірі 17000,00 грн.

Отримано вказано постанову позивачем звичайним листом, який надійшов 03 березня 2025 року.

Категорично заперечує з приводу вказаного та винесеної постанови, виходячи з наступного:

постанову про накладання адміністративного стягнення було складено без участі позивача, та направлено по пошті звичайним листом. Позивач отримав її 03 березня 2025 року. Відповідач не повідомляв позивача про дату, час і місце розгляду справи, чим фактично унеможливив взяття участі, надання документів, та скористатися іншими законними правами. Відповідач взагалі самостійно без участі та відома позивача виніс оскаржувану постанову.

Так само, відповідач не направляв позивачу протокол про адміністративне правопорушення від 31 січня 2025 року №Х01/25-786. Отже, фактично відповідач сам виніс протокол, не повідомивши позивача про його існування, про дату та час розгляду справи. А потім сам виніс оскаржувану постанову.

Позивачу по пошті не надходила жодна повістка, або повідомлення від пошти про отримання листа. Вказане свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 ч.3 КУпАП.

Позивач зазначає, що будь-яких доказів його виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 немає.

Оскаржувана постанова не містить відомостей про обставини вчинення правопорушення, у чому вони полягали й коли, вказано не вірну дату, взагалі не вказано коли саме була направлена повістка і куди, не вірно зазначені відомості про позивача. Тобто з постанови неможливо встановити, які саме дії вчинила особа, до якої застосоване стягнення.

Посилаючись на зазначене, просить поновити строк на оскарження постанови, визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 09 лютого2025 року №Х01/25-783 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17 березня 2025 року поновлено позивачу строк звернення до суду з вказаним позовом, відкрито провадження у справі за цим адміністративним позовом, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 березня 2025 року залучено у справі за вказаним позовом ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі ІНФОРМАЦІЯ_5 ) як другого відповідача.

21 квітня 2025 року від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що позивачу за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було сформовано повістку з додержанням всіх норм передбачених Порядком № 560 про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 08 листопада 2024 року об 11:00 та направлено засобами поштового зв`язку АТ «Укрпоштою» рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення на адресу АДРЕСА_2 .

Згідно трекінгу відправлень «Укрпошти» повістка була отримана 06 листопада 2024 року, тобто за 2 дні до визначеної дати ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Виходячи із приписів Порядку № 560, посилання позивача на те, що він не знав і не міг знати про виклик до ТЦК та СП спростовуються та не можуть бути застосованим при вирішенні справи про вчинення адміністративного правопорушення.

У зв`язку з неявкою по повістці ОСОБА_1 було передано у розшук з метою доставки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки 03 грудня 2024 року.

Таким чином згідно довідки про доставку ОСОБА_1 було доставлено 31 січня 2025 року для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що 31 січня 2025 року о 10 год. 45 хв., у приміщенні Комунальної установи Сумської міської клінічної лікарні № 5, за адресою: м. Суми, вул. Марко Вовчок, буд. 2 було встановлено факт порушення ОСОБА_1 під час особливого періоду під час дій правового режиму воєнного стану законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в частині неявки до ІНФОРМАЦІЯ_3 за викликом по повістці (розпорядженню) 08 листопада 2024 року для уточнення персональних даних, звірки даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, проходження військово-лікарської комісії та визначення призначення, без поважних причин визначених Переліком поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 673.

Зазначене вище є порушенням абз. 1 ч.1 та абз. 2 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

В діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Просить суд у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с.17-23).

25 квітня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказує на відсутність належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку та неподання відповідного клопотання, а тому наполягає на тому, щоб суд залишив відзив відповідача без розгляду як поданий з порушенням встановлених КАС України строків.

Щодо тверджень відповідача про належне повідомлення позивача про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , категорично не погоджується та вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та наданим самим же відповідачем доказам.

Відповідач стверджує, що 08 листопада 2024 року об 11:00 позивачу було призначено явку на підставі повістки, сформованої за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та направленої рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення на адресу позивача. Відповідачем не надано жодних доказів того, що АТ «Укрпошта» взагалі вчиняла спроби доставки вказаного поштового відправлення на адресу позивача. Відсутні будь-які відмітки чи повідомлення поштового зв`язку, які б свідчили про спроби вручення.

Більше того, наявний у матеріалах справи витяг з інформаційної системи АТ «Укрпошта» про деталі шляху відправлення (на який, ймовірно, і посилається відповідач) спростовує факт отримання позивачем повістки. Згідно з цим документом, поштове відправлення - було повернуто відправнику.

Таким чином, наявний у матеріалах справи доказ, наданий самим відповідачем, чітко свідчить про те, що позивач не отримував направлену повістку. Відповідно, посилання відповідача щодо належного повідомлення особи є безпідставними, оскільки відсутній сам факт належного вручення повістки.

Просить суд звернути увагу на ще одну суперечність у поясненнях відповідача.

З одного боку, відповідач стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення був складений у присутності позивача, йому було роз`яснено його права, суть порушення, повідомлено про час та місце розгляду справи, а також вручено копію протоколу, що нібито підтверджується особистим підписом позивача.

З іншого боку, як вбачається з доданої до матеріалів справи копії протоколу про адміністративне правопорушення від 31 січня 2025 року, відсутній будь-який особистий підпис ОСОБА_1 у графі про отримання копії протоколу.

Натомість, у протоколі містяться підписи двох осіб у графі «Свідки», які засвідчують відмову ОСОБА_1 від підпису протоколу та надання пояснень.

Крім того, відповідачем не надано інформації щодо зазначених у протоколі свідків. Невідомі їхні адреси проживання, що унеможливлює перевірку їхньої особистості та обставин їхньої присутності під час складання протоколу. Більше того, слід зазначити, що на момент складання протоколу, а саме 31 січня 2025 року, позивач перебував на проходженні військово-лікарської комісії у Сумській міськійклінічній лікарні № 5, куди його було доставлено.

Таким чином, твердження відповідача про ознайомлення позивача зі змістом протоколу та вручення йому копії спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, а саме відсутністю підпису позивача у відповідній графі протоколу та наявністю підписів свідків про його відмову. Щодо свідків, їхня відсутність інформації про них викликає сумніви у достовірності зафіксованих ними фактів.

Враховуючи викладене, вважає, що Відповідачем не доведено належним чином факт ознайомлення позивача з протоколом про адміністративне правопорушення та його правами, а наявні у матеріалах справи докази свідчать про протилежне.

Звертає увагу на невідповідність у протоколі про адміністративне правопорушення, яка ставить під сумнів обставини його складання.

У протоколі зазначено, що факт адміністративного правопорушення ОСОБА_1 встановлено 31 січня 2025 року о 10 год. 45 хв. Проте, згідно з довідкою про доставлення громадянина до ТЦК та СП, позивача було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 лише об 11 год. 06 хв. 31 січня 2025 року.

Ця часова розбіжність викликає питання: як факт порушення міг бути встановлений о 10 год. 45 хв., якщо позивач фізично був доставлений до відповідної установи лише через 21 хвилину після цього?

Така розбіжність у часі фіксації події та доставлення особи ще раз підкреслює непослідовність та неправомірність дій відповідача при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, ставлячи під сумнів достовірність викладених у ньому обставин та доводів відповідача щодо належного складання та винесення протоколу.

Звертає увагу також на те, що надана відповідачем до матеріалів справи таблиця не є доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Просить суд відмовити відповідачу у поновленні строків на подання відзиву та не приймати відзив та документи, які додані до відзиву, до розгляду. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.31-36).

Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Що стосується клопотання представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 про поновлення строку подачі відзиву на адміністративний позову.

Відповідно до ч.5 ст.162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

Приписами ч.1 ст.118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Згідно з ч. 3 ст. 121 КАС України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.

Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою (ч. 6 ст. 121 КАС України).

Відповідно до довідки про доставку електронного документу документ в електронному вигляді «Ухвала до ЄДРСР від 20 березня 2025 року по справі № 591/2241/25 було надіслано одержувачу ІНФОРМАЦІЯ_4 в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету 21.03.2025 року 15:41:11.

Строк для подання відзиву на позовну заяву закінчився 31 березня 2025 року, проте відзив на позовну заяву представником відповідача подано 18 квітня 2025 року.

Звертаючись до суду з відзивом на позовну заяву, представник відповідача посилається на те, що граничний строк подання відзиву до суду 07 квітня 2025 року, однак в силу обставин, що не залежать від відповідача, останній не зміг надати відзив на адміністративний позов у визначений ухвалою строк.

Оскільки, ІНФОРМАЦІЯ_5 є органом військового управління та в силу визначених завдань відноситься до Збройних Сил України, місце розташування особового складу здійснюється на території, що відноситься до військових об`єктів та на даний час має підвищений ризик нанесення авіаційних ударів з боку російської федерації, а збереження життя особового складу є пріоритетним обов`язком командирів, тому у зв`язку із ситуацією, що склалася, діяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснюється з врахування оперативної обстановки та можливості виконання посадових обов`язків в умовах, що склалися.

Таким чином, відповідач вважає, що строк на подання відзиву по справі може бути продовжений з поважних на те причин.

Суд приходить до висновку, що наведені представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 причини звернення до суду з відзивом на позов є поважними, та наявні підстави для задоволення клопотання представника відповідача про їх поновлення.

Що стосується заявлених позовних вимог, суд приходить до таких висновків.

Під час судового розгляду встановлено, що постановою від 09 лютого 2025 року № Х 01/25-783 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. 00 коп.

Зі змісту постанови вбачається, що 09 лютого 2025 року о 15 год 10 хв, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою; АДРЕСА_1 було встановлено факт порушення громадянином ОСОБА_1 під час особливого періоду під час дії правового режиму воєнного стану законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в частині неявки до ІНФОРМАЦІЯ_1 по повістці (розпорядженню) звернення в поліцію 08 листопада 2024 року для уточнення персональних даних, звірки даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, проходження військово-лікарської комісії та визначення призначення без поважних причин, визначених Переліком поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 673, Зазначених вище є порушенням абзацу першого частини першої та абзацу другого частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та кваліфікується як вчинення правопорушення передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 31 січня 2025 року, на підставі якого була винесена постанова вбачається, що факт порушення громадянином ОСОБА_1 було встановлено 31 січня 2025 рокуо 10год. 45 хв. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме було встановлено, що громадянин(ка) ОСОБА_1 порушив в особливий період під час дії правового режиму воєнного стану правил військового обліку в частині неявки до ІНФОРМАЦІЯ_1 за викликом по повістці (розпорядженню) 08 листопада 2024 року для уточнення персональних даних, звірки даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, проходження військово-лікарської комісії та визначення призначення без поважних причин, визначених Переліком поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 673, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно протоколу, ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 15 год. 10 хв. 09 лютого 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 .

Підпис позивача у протоколі відсутній.

Від пояснень та підписання протоколу відмовився у присутності свідків (а.с. 26).

Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі по тексту Закон № 2232-XII).

Так, згідно з частинами 1, 2 та 3 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

На виконання вимог частини 10 статті 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє станом по сьогоднішній день.

Згідно із Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Враховуючи те, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації, колегія суддів зазначає, що на момент притягнення позивача до адміністративного правопорушення діяв особливий період.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі по тексту Закон № 3543-XII).

Відповідно до абзацу 2 частини 1 та частини 3 статті 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до абзацу 2 пункту 56 «Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 р. № 352 (далі по тексту Положення № 352) оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці здійснюється за розпорядженнями керівників районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за формою згідно з додатком 17.

Конкретні строки явки до призовних дільниць установлюються районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки в повістках за формою згідно з додатком 18, вручення яких проводиться через відповідні органи місцевого самоврядування, керівників підприємств, установ, організацій, у тому числі закладів освіти, незалежно від підпорядкування і форми власності. Повістки громадянам можуть також вручатися безпосередньо посадовими особами районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Розпорядження керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки розсилається відповідним органам місцевого самоврядування, керівникам підприємств, установ, організацій, у тому числі закладів освіти.

Відповідно до пункту 1 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154 (далі по тексту Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно із пунктом 8 Положення № 154 завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

На виконання пункту 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Отже, саме на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки законодавцем покладено обов`язок здійснювати заходи оповіщення та призову громадян.

Згідно з абзацом 3 частини 9 статті 29 Закону № 2232-XII поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 673, поважною причиною неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори в пункт і в строк, установлені керівником відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки визнається, зокрема, хвороба, підтверджена відповідними документами (довідками).

З аналізу наведених норм слідує, що громадянин повинен прибути за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, вказані у повістці, а у разі неможливості прибуття, повідомити про поважність причин не прибуття за повісткою.

Під час судового розгляду встановлено, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП на підставі оскаржуваної постанови № Х01/25-480 від 30 січня 2025 року слугував складений 23 січня 2025 року протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого суть адміністративного правопорушення полягала у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в частині неявки до ІНФОРМАЦІЯ_7 за викликом по повістці (розпорядження) для уточнення облікових даних без поважних причин, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 14).

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями статті 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Пунктом 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений постановою Кабінетом Міністрів України №560 від 16 травня 2024 року (далі Порядок), передбачено, що за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Відповідно до п.23 зазначеного Порядку визначені підстави для такого неприбуття, а саме: поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

Згідно п. 28 Порядку виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

У п.41 Порядку зазначено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Перевірка чинності повісток, сформованих за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, проводиться шляхом зчитування QR-коду за допомогою технічних засобів, які дають змогу відтворити відомості, зазначені у повістці, у тому числі засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста, зокрема з використанням мобільного додатка. Повістки, сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (у тому числі роздруковані), та повістки, оформлені на бланку, мають однакову юридичну силу (п. 41-1, 41-2 Порядку).

Тобто, зазначеним Порядком врегульований порядок оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до вимог якого у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку, день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи вважається днем отримання такого поштового відправлення (повістки).

Таким чином, після набрання чинності змін до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, особа вважається належним чином повідомленою про необхідність явки до ТЦК, якщо повістка про виклик згенерована в електронному вигляді, підписана кваліфікованим підписом керівника ТЦК, направлена рекомендованим листом з описом вкладення за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення облікових даних, однак не була отримана військовозобов`язаним, про що працівниками Укрпошти проставлено відповідну відмітку: «відмова отримати поштове відправлення» чи «відсутність адресата за адресою».

Як видно з матеріалів справи, повістку за номером поштового відправлення №660 надіслано 29 жовтня 2024 року позивачу за адресою АДРЕСА_4 , засобами поштового зв`язку та повернуто відправнику оператором поштового зв`язку 06 листопада 2024 року з зазначенням «закінчення встановленого терміну зберігання», що підтверджується наданим відповідачем трекінгом відстеження поштового відправлення.

Будь-яких інших відомостей про те, що працівниками Укрпошти здійснювалася спроба вручення повістки, здійснювався вихід за адресою, зазначеною у поштовому відправлені, про відмову отримання поштового відправлення, про відсутність адресата за зазначеною адресою, за номером трекінгу №660 не відображено.

Таким чином відповідачем не надано доказів про те, що позивач був обізнаний про те, що на його адресу надійшла повістка та необхідність його явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 08 листопада 2024 року.

Матеріали справи не містять ані повістки із наявним особистим підписом позивача про її отримання, ані відеозапису процесу вручення повістки чи ознайомлення з її змістом, ані акту про відмову від її отримання.

З огляду на вказане, відповідачем не доведено дотримання встановленого законом порядку вручення повістки.

За встановлених у справі обставин суд приходить до висновку, що відповідачем не підтверджено обставин отримання позивачем повістки, та відповідно не доведено факту повідомлення його в установлений законом спосіб про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що слугувало підставою для винесення спірної постанови.

В контексті спірних правовідносин, враховуючи заперечення позивача факту належного вручення йому повістки, саме відповідач на виконання частини 2 статті 77 КАС України повинен доводити належними доказами існування такого факту, та, як наслідок, належне інформування позивача про обов`язок його явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З урахуванням вищенаведеного, вина позивача не доведена належними та достатніми доказами, а відтак, у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, а тому позовні вимог про скасування оскаржуваної постанови підлягають задоволенню.

На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , як юридичної особи, структурним підрозділом якої є відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 , підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст.5,8,14,22,72-79,136,139, 211, 220,241-246,250,271,286 КАС України,

В И Р І Ш И В:

Поновити ІНФОРМАЦІЯ_8 строк подання відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення № Х 01/25-783 від 09 лютого 2025 року про притягнення ОСОБА_1 за ч. 3 ст.210-1 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 605 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання : АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя А.П.Сидоренко