Справа № 400/6981/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/6981/24

Перша інстанція: суддя Бульба Н.О.,

повний текст судового рішення

складено 25.11.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Осіпова Ю.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 у справі №400/6981/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 01.07.2024 №58, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

23.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії за віком від 01.07.2024 № 58;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності з 30.01.1995 по 31.12.2012;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення, з урахуванням правової позиції суду та зарахованих періодів діяльності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він має право на зарахування до страхового стажу спірного періоду здійснення підприємницької діяльності з 30.01.1995 по 31.12.2012. Натомість, органом Пенсійного фонду протиправно відмовлено в зарахуванні такого періоду до страхового стажу.

Відповідачі Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з позовними вимогами не погоджуються з підстав викладених у відзивах на позовну заяву вказуючи, що ОСОБА_1 не має необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком. При цьому, до страхового стажу не підлягає зарахуванню період здійснення підприємницької діяльності з 30.01.1995 по 31.12.2012, оскільки ОСОБА_1 не сплачувались страхові внески за такий період.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 у справі №400/6981/24 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Приймаючи означене рішення суд першої інстанції вказав, що період здійснення ОСОБА_1 не підлягає зарахуванню до страхового стажу, оскільки позивачем до органів ПФУ не подано документів, що підтверджують сплату страхових внесків, а дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування таких відомостей не містять.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування окружним адміністративним судом норм матеріального права, не повне з`ясування обставин справи, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що він має право на зарахування до страхового стажу спірного періоду здійснення підприємницької діяльності з 30.01.1995 по 31.12.2012. Як стверджує позивач, за спірний період страхові внески сплачено.

У свою чергу, ГУ ПФУ в Миколаївській області до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач вказує, що наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи є безпідставними. На думку відповідача, судом першої інстанції рішення прийнято з повним дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства, судом апеляційної інстанції установлено такі обставини справи.

Зокрема, колегією суддів з`ясовано, що ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 24.06.2024 про призначення пенсії за віком.

Станом на день зверенння за призначенням пенсії ОСОБА_1 виповнився 61 рік.

За наслідком розгляду ініційованого позивачем питання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення від 01.07.2024 №58 про відмову в призначенні пенсії.

Оскільки в такому рішенні суб`єктом владних повноважень не було відображено період, який не зараховано до страхового стажу, позивач звернувся до органу Пенсійного фонду за роз`ясненням.

За наслідком розгляду означеного зверенння Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області на ім`я ОСОБА_2 надіслано лист від 18.07.2024 №11203-10422/С-02/8-1400/24, яким адресата повідомлено, що до страхового стажу не зараховано період здійснення підприємницької діяльності з 30.01.1995 по 31.12.2012, оскільки немає інформації про систему оподаткування та сплати страхових внесків фізичної особи-підприємця.

Уважаючи своє право порушеним позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Умови призначення пенсії за віком визначено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Частиною другою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із пунктом 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

За змістом підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Пунктом 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії), передбачено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано до пенсійного органу документів, які б підтверджували сплату страхових внесків.

Однак, такий висновок не можна визнати обґрунтованим в силу його передчасності.

Так, за фактичними обставинами справи, 30.01.1995 ОСОБА_1 зареєстровано суб`єктом підприємницької діяльності, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності.

У період з 30.01.1995 по 31.12.2012 ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність.

Таких обставин відповідачі не заперчують.

Згідно із листом ГУ ПФУ в Миколаївській області від 10.04.2024 №1400-0504-6/31388, відповідно до особових рахунків за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , станом на 10.04.2024, відсутня заборгованість зі слати коштів, що адмініструє Пенсійний фонд України.

Відповідно до листа ГУ ДПС у Миколаївській області від 01.05.2024 №21/ЗП/14-29-13-02-04, згідно з інформацією про платника податків, отриманою від Пенсійного фонду України по фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , заборгованості зі сплати страхових внесків немає. За даними Інформаційно-комунікаційної системи ГУ ДПС у Миколаївській області станом на 01.11.2013 та 30.04.2024 заборгованості зі сплати єдиного внеску по ФОП ОСОБА_1 немає.

Отже, матеріали справи свідчать про вчинення ОСОБА_1 певних дій, спрямованих на отримання додаткових доказів щодо здійснення ним підприємницької діяльності, систему оподаткування та її розмір.

У свою чергу, орган пенсійного фонду, відмовляючи в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду здійснення ним підприємницької діяльності з підстав відсутності відомостей про сплату страхових внесків, не скористався наданими йому законодавством інструментами, спрямованими на надання допомоги у зборі необхідних даних, не вчинив жодних заходів щодо перевірки та підтвердження факту здійснення підприємницької діяльності з 30.01.1995 по 31.12.2012 й не витребував в уповноважених суб`єктів відповідних документів та інших відомостей для визначення права на пенсію, а також не запропонував ОСОБА_1 усіх можливих способів отримання такої інформації.

Аналогічний підхід до вирішення спірних правовідносин застосовано Верховним Судом у постанові від 31.01.2025 у справі №120/8471/23.

Крім того, слід врахувати, що оскаржуваний у даній справі акт індивідуальної дії не містить жодних обґрунтувань щодо неможливості зарахування періоду здійснення підприємницької діяльності з 30.01.1995 по 31.12.2012 до страхового стажу позивача.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають частковому здоволенню, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії за віком від 01.07.2024 № 58, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків та правової оцінки наведеної в даному судовому рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що дії щодо розгляду ініційованого позивачем звернення має вчиняти, зокрема, територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у даному випадку є ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Аналогічний підхід до вирішення спірного питання застосовано Верховним Судом у постановах від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23.

Щодо зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності, то колегія суддів звертає увагу на те, що в досліджуваній ситуації належним способом захисту порушеного права позивача буде саме повторний розгляд заяви про призначення пенсії, оскільки суб`єкту владних повноважень необхідно вирішити питання щодо зарахування стажу, про який зазначено вище.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.

Межі перегляду судом апеляційної інстанції справи визначено статтею 308 КАС України, відповідно до частини 1 якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як установлено колегією суддів, викладені Миколаївським окружним адміністративним судом в рішенні від 25.11.2024 у справі №400/6981/24 висновки не відповідають обставинам справи, а тому такий судовий акт підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 у справі №400/6981/24 скасувати.

Прийняти у справі нове судове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії за віком від 01.07.2024 № 58;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків та правової оцінки наведеної в даному судовому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Ю.В. Осіпов О.І. Шляхтицький