Справа № 320/43147/23
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Грибан І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку та виплаті пенсії за віком, із застосуванням коефіцієнта заробітної плати 2,17156, без урахування заробітної плати за періоди страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 по 31.12.2003 відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 31.08.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, із застосуванням коефіцієнта заробітної плати 2,17156, без урахування заробітної плати за періоди страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 по 31.12.2003, застосувавши при цьому відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 31.08.2023.

Позов мотивовано тим, що відповідачем протиправно відмовлено в перерахунку та виплаті пенсії за віком, із застосуванням коефіцієнта заробітної плати 2,17156, без урахування заробітної плати за періоди страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 по 31.12.2003 відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 31.08.2023.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 25 листопада 2024 року та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що розрахунки розміру пенсії проводяться з застосуванням програмного комплексу, який самостійно визначає місяці для виключення з розрахунку шляхом оптимізації, тобто ті, за які не виплачувалася заробітна плата (не отримувався дохід) або не сплачувалися страхові внески.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в мотивувальній частині судового рішення не зазначено, якими доказами та розрахунком обґрунтовується індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 2,17156 та які періоди виплати заробітної плати мають бути взяті для його досягнення.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2025 та від 29.07.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Від ОСОБА_1 18.03.2025 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відповідач оптимізував пенсію, виключивши 10% дозволених законодавством періодів, які не мав застосовувати, адже за ці періоди не було отримано суми заробітної плати, яка необхідна для обчислення індивідуального коефіцієнта заробітної плати. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області.

Позивач, починаючи з 06.02.2014 отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За заявою позивача його 31.08.2023 переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на загальних підставах.

Розмір пенсії за віком позивачу обчислено з урахуванням страхового стажу 40 років 7 місяців 27 днів, стаж враховано по 30.06.2023. Коефіцієнт стажу складає 0,40583. Заробітна плата, визначена за період з 01.07.2000 по 30.06.2023. Осучаснена середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачені страхові внески застосована в розмірі - 12 236, 71 гривень. Індивідуальний коефіцієнт по заробітній платі становить 1,88220. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії склав 23031,94 грн (12236,71*1,88220).

Сплата страхових внесків, з яких розраховано середньомісячний заробіток, розпочата з 01.01.2006. При цьому, сплата страхових внесків страхувальником «Первомайська середня школа» за період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2003 відсутня.

Позивач 02.10.2023 звернувся до Головного управління ПФУ у Київській області із заявою, в якій просив перерахувати та виплачувати пенсію за віком у належному розмірі.

Листом від 12.10.2023 №1000-0202-8/154657 Головне управління ПФУ у Київській області проінформувало позивача про те, що оскільки при призначенні пенсії страховий стаж враховано по даним трудової книжки, а страхувальником "Первомайська середня школа" не подано звітність за цей період, то заробітна плата для обчислення пенсії врахована по факту без сплати страхових внесків. Розмір пенсії за віком обчислено з урахуванням стразового стажу 40 років 07 місяців 27 днів, стаж враховано по 30.06.2023. Коефіцієнт стажу складає 0,40583. Заробітна плата, визначена за період з 01.07.2000 по 30.06.2023. Осучаснена середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачені страхові внески застосована в розмірі - 12 236, 71 гривень. Індивідуальний коефіцієнт по заробітній платі становить 1,88220. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії склав 23031,94 грн (12236,71*1,88220).

Тобто, відповідач при призначенні пенсії позивачу врахував заробітну плату за періоди страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 по 31.12.2003, хоча сплата страхових внесків страхувальником «Первомайська середня школа» за період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2003 - відсутня.

Вважаючи такі дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області протиправними, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що індивідуальний коефіцієнт заробітної плати, який був обчислений відповідачем на основі періодів, за які позивач не отримував заробітну плату та застосований для обчислення розміру пенсії позивача є протиправним та порушує права позивача.

Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови позивачу в перерахунку та виплаті пенсії за віком, із застосуванням коефіцієнта заробітної плати 2,17156, без урахування заробітної плати за періоди страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 по 31.12.2003 відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 31.08.2023.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно п. 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV.

Згідно з приписів статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону України №1058 передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника..

Положеннями статті 27 Закону №1058 визначено, що розмір пенсії за віком визначається за формулою: П= Зп х Кс, де: П - розмір пенсії; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 18 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону та періоди страхового стажу під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з місяця запровадження карантину у 2020 році та шести календарних місяців після його завершення, періоди страхового стажу під час воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з місяця введення воєнного стану та протягом трьох календарних місяців після його припинення або скасування. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для призначення пенсії військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу, заробітна плата (дохід) обчислюється на підставі довідки про нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону №1058 заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Колегія суддів встановила, що розмір пенсії позивача за віком обчислено з урахуванням страхового стажу 40 років 07 місяців 27 днів, стаж враховано по 30.06.2023. Заробітна плата визначена за період з 01.07.2000 по 30.06.2023. Індивідуальний коефіцієнт по заробітній платі становить 1,88220.

Відповідно до додатків до протоколу про призначення пенсії позивача починаючи з 01.07.2000 по 31.12.2003 заробіток позивача в ці періоди дорівнює 0.

Згідно частини другої статті 40 Закону № 1058 заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою, до якої враховується коефіцієнт заробітної плати. Показник індивідуального коефіцієнта заробітку прямопропорційний розмір пенсії.

Разом з тим, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати обчислюється шляхом ділення суми заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески на суму середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що індивідуальний коефіцієнт заробітної плати обчислюється лише враховуючи ті періоди, за які особа отримувала заробітну плату та сплачувала страхові внески.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно дійшов висновку про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови позивача в перерахунку та виплаті пенсії за віком, із застосуванням коефіцієнта заробітної плати, без урахування заробітної плати за періоди страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 по 31.12.2003 відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 31.08.2023.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не зазначено яким розрахунком обґрунтовується індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 2,17156 та які періоди виплати заробітної плати мають бути взяті для його досягнення, колегія суддів зазначає наступне.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

В той же час, суд звертає увагу, що завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Так, спірним питанням, яке постало у даній справі є розмір коефіцієнта заробітної плати, який застосовується під час перерахунку та виплати пенсії за віком, без урахування заробітної плати за періоди страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 по 31.12.2003, застосувавши при цьому відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 31.08.2023.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач надає до суду протокол розрахунку пенсії, в якому визначено індивідуальний коефіцієнт заробітку - 2,17156. Вказаний протокол розрахунку пенсії проведений ним самостійно (а.с.20).

Водночас апелянт заперечує щодо такого розрахунку. У листі Головного управління ПФУ в м. Києві від 15.09.2023 №1000-0202-8/139806 індивідуальний коефіцієнт по заробітній платі визначений - 1,88220 (а.с.8-9).

Зважаючи на те, що числовий розрахунок коефіцієнта заробітної плати при проведенні перерахунку пенсії, зокрема, без урахування заробітної плати за періоди страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 по 31.12.2003, застосувавши при цьому відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 31.08.2023 відноситься до дискреційних повноважень пенсійного органу, то колегія суддів робить висновок, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Так, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати обчислюється шляхом ділення суми заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески на суму середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач оптимізував пенсію позивача виключивши 10% дозволених законодавством періодів, за які не було отримано суми заробітної плати, яка необхідна для обчислення індивідуального коефіцієнта заробітної плати.

Таким чином, при обчисленні пенсії позивача, відповідачем зараховано загалом 487 місяців страхового стажу з них 39 місяців складає період з 01.07.2000 по 31.12.2003, за який не було сплачено страхові внески та який не підлягає врахуванню для обчислення індивідуального коефіцієнта страхового стажу.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

З аналізу вказаної вище норми слід дійти висновку про те, що вказаний період 39 місяців із загального страхового стажу - 487 місяців не можна назвати страховим.

Отже, для обчислення розміру пенсії позивача належить врахувати лише 448 місяці страхового стажу і з цих же періодів, яким відповідають 448 місяці страхового стажу, має бути обчислено індивідуальний коефіцієнт заробітної плати, а не з 487 місяця, як це здійснено відповідачем.

Застосування індивідуального коефіцієнту заробітної плати, який був обчислений відповідачем на основі періодів, за які позивач не отримував заробітну плату для обчислення розміру пенсії позивача є протиправним та порушує права позивача.

Судова колегія звертає увагу, що пенсійний орган не заперечує, що за період роботи позивача з 01.07.2000 по 31.12.2003 відсутні дані про сплату страхових внесків.

Отже, вказаний період, за який не було сплачено страхові внески, в розумінні Закону № 1058-ІV не є страховим, тому не підлягає врахуванню для обчислення індивідуального коефіцієнта страхового стажу.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи цей спір, прийшов до правильного висновку про наявність у позивача права на перерахунок та виплату пенсії за віком, без урахування заробітної плати за періоди страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 по 31.12.2003, застосувавши при цьому відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 31.08.2023.

Однак, суд зазначає, що рішення суду першої інстанції не містить мотивувальної частини щодо позовної вимоги про перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, із застосуванням коефіцієнта заробітної плати 2,17156.

Так, положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у мотивувальній частині рішення зазначаються: обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування; мотиви, з яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд, відмовляючи у позові, дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.

Судом першої інстанції під час розгляду справи не зазначено жодних відповідних правових норм, мотивів та обґрунтувань щодо задоволення позовної вимоги шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком, із застосуванням коефіцієнта заробітної плати 2,17156, без урахування заробітної плати за періоди страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 по 31.12.2003, застосувавши при цьому відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 31.08.2023.

Наведені вище обставини є підставою для зміни судового рішення у мотивувальній та резолютивній частинах.

Відповідно до п. 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року у справі №320/43147/23 змінити в мотивувальній та резолютивній частинах, виклавши його редакцію наступним чином:

«Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку та виплаті пенсії за віком, без урахування заробітної плати за періоди страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 по 31.12.2003 відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 31.08.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, без урахування заробітної плати за періоди страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 по 31.12.2003, застосувавши при цьому відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 31.08.2023 з урахуванням висновків цієї постанови.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривень 60 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд.10, ).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити».

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді Т.Р.Вівдиченко

І.О.Грибан