Справа № 160/21468/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
24.07.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Дніпровської районної державної адміністрації, в якому позивач просить:
Також ухвалою суду від 29.07.2025 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- звернення позивача за призначенням державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю за категорією "дитина-інвалід підгрупи А";
- листи/відмови (рішення) відповідача на звернення позивача щодо призначення оскаржуваної державної соціальної допомоги;
- інформацію/відомості щодо відмови (підстави) у призначенні оскаржуваної позивачем державної соціальної допомоги;
- усі наявні докази щодо суті спору.
13.08.2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 20.10.2025 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі висновку ЛКК було видано корінець медичного висновку №14 від 15.04.2025р. на ім`я ОСОБА_2 .
У зв`язку із наведеним, позивач зазначає про те, що маючи у сукупності право на встановлення дитині категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А», позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Дніпровської районної державної адміністрації (далі - УСЗН) із пакетом документів для формування заяви-анкети, а також звертався на Урядову гарячу лінію.
Вказують, що до вказаної заяви надано: копію паспорта та РНОКПП позивача; копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 ; відомості про реєстрацію місця проживання батька та дитини; медичний висновок ЛКК (із переліком медичних показань ОСОБА_8 ); ліцензію клініки на провадження господарської діяльності з медичної практики; копію наказу про створення ЛКК; реквізити банківської установи отримувача.
Однак, рішенням від 08.05.2025 року відповідач відмовив позивачеві у призначенні соціальної допомоги за категорією "дитина-інвалід підгрупи А", про що свідчить повідомлення про надання державної допомоги сім`ям з дітьми від 12.05.2025р., з посиланням на те, що права на установлення у дитини медичних показань для визнання її дитиною з інвалідністю до 18 років (пункт 3 Порядку № 482) належать обмеженому колу закладів охорони здоров`я, оформити ф.080/о «Медичний висновок про дитину з інвалідністю до 18 років», має право лікарсько- консультативна комісія будь-якого дитячого лікувально-профілактичного закладу за місцем проживання дитини (пункт 7 Порядку № 482).
Позивач не погоджується із таким рішенням відповідача, тому звернувся до суду із цим позовом за захистом прав своєї дитини.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що 07.05.2025 року позивач звертався до управління з заявою повторно та надав медичний висновок № 14 про дитину-інваліда віком до 18 років від 15.04.2025р. виданий медичним центром ТОВ «Лікую.юа» для переходу дитиною з інвалідністю на категорію «дитина з інвалідністю підгрупа А» та призначення надбавки на догляд.
Вказують про те, що Порядок видачі медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років (далі Порядок) затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.12.2001 р. № 482.
Пунктом 3 Порядку визначено, що установлення у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років здійснюється лікарсько консультативними комісіями (далі - ЛКК) дитячих обласних, багатопрофільних міських лікарень, спеціалізованих лікарень, диспансерів, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні, Української дитячої спеціалізованої лікарні "ОХМАТДИТ", Українського центру медичної реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи, клінік науково-дослідних установ Міністерства охорони здоров`я України та Академії медичних наук України після стаціонарного або амбулаторного обстеження.
Відповідно до пункту 7 Порядку визнання дитини віком до 18 років інвалідом та оформлення медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років (ф.080/о "Медичний висновок про дитину з інвалідністю до 18 років") здійснюється лікарсько консультативною комісією дитячого лікувально-профілактичного закладу за місцем проживання дитини після особистого огляду її та за наявності виписки з медичної карти стаціонарного хворого (ф.027/о) або консультативного висновку спеціаліста (ф.028/о), виданих після стаціонарного або амбулаторного обстеження дитини в дитячій обласній, багатопрофільній міській лікарнях, спеціалізованих лікарнях, диспансерах, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні, Українській дитячій спеціалізованій лікарні "ОХМАТДИТ", Українському центрі медичної реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи або клініках науково-дослідних установ Міністерства охорони здоров`я, Академії медичних наук України та оформлених у зазначеному порядку.
Отже, вказують про те, що чинним законодавством України визначено чіткий перелік закладів охорони здоров`я, які мають право встановлювати дитині медичні показання для визнання її інвалідом віком до 18 років.
Також просять суд, взяти до уваги, що з 01 липня 2025 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11.06.2026 № 695 «Деякі питання надання окремих видів державної соціальної допомоги Пенсійним фондом України» згідно якої функцій з призначення та виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, державної соціальної допомоги на догляд, державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю передано до Пенсійного фонду України.
Вказують про те, що у разі ухвалення судом рішення на користь позивача, управління не зможе фактично виконати рішення, оскільки згідно діючого законодавства України функції передано до Пенсійного Фонду України.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 02.07.2021р., виданим Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1254, ОСОБА_1 є батьком малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженого від ОСОБА_9 .
Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровано 14.02.2019р. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_11 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 від 14.02.2019р., виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 99.
ОСОБА_3 являється дитиною, яка мала медичні показання для визнання інвалідом дитинства до досягнення 6-річного віку, що підтверджується: випискою з історії хвороби №8064, виданої КП «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» ДОР» Відділення анестезіології та інтенсивної терапії для новонароджених; випискою № 232/22 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 09.08.2022р., виданої КП «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» Дніпропетровської обласної ради» із діагнозом: 082.44 Спастичний тетрапарез з функціональним дефіцитом у сфері обслуговування та соціальної функціональності, ОМБСЗ 5 рівня, псевдобульбарний синдром, часткова атрофія зорового нерву обох очей, часткова співдружня розбіжна косина очей, гіперметропія слабкого ст.обох очей. Набута гідроцефалія в стадії компенсації. Симптоматична фокальна епілепсія, неповна клінічна ремісія.
29.08.2022 року ОСОБА_1 звернувся до управління з заявою та відповідним пакетом документів для призначення державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю віком до 18 років в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_2 .
На підставі поданих документів та медичного висновку № 28/22А про дитину-інваліда віком до 18 років від 11.08.2022 р., виданого КП «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» ДОР, законному представнику дитини з інвалідністю ОСОБА_1 призначено державну соціальну допомогу на період з 29.08.2022 року по 09.08.2027 року та видано відповідне посвідчення.
Отже, згідно посвідчення серія НОМЕР_4 від 27.10.2022р., виданим Управлінням соціального захисту населення Дніпровської райдержадміністрації, малолітній ОСОБА_2 є дитиною з інвалідністю та з 11.08.2022р. по 10.08.2027р. дитині було призначено державну соціальну допомогу.
Та як вказано вище, до посвідчення серія НОМЕР_4 внесено дані про законного представника дитини з інвалідністю - ОСОБА_1 , 1988р.н., номер особової справи - НОМЕР_5 .
На підставі висновку ЛКК було видано корінець медичного висновку №14 від 15.04.2025 року на ім`я ОСОБА_2
07.05.2025 року позивач звернувся до управління з заявою повторно та надав медичний висновок № 14 про дитину-інваліда віком до 18 років від 15.04.2025р. виданий медичним центром ТОВ «Лікую.юа» для переходу дитиною з інвалідністю на категорію «дитина з інвалідністю підгрупа А» та призначення надбавки на догляд.
В обґрунтування цього рішення відповідач зазначив про те, що на думку управління дитина позивача не має права з 01.05.2025 р. на державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю тому, що установлення у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років здійснюється лікарсько-консультативними комісіями (далі - ЛКК) дитячих обласних, багатопрофільних міських лікарень, спеціалізованих лікарень, диспансерів, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні, Української дитячої спеціалізованої лікарні "ОХМАТДИТ", Українського центру медичної реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи, клінік науково-дослідних установ Міністерства охорони здоров`я України та Академії медичних наук України після стаціонарного або амбулаторного обстеження (Наказ Міністерства охорони здоров`я від 04.12.2001 № 482).
Позивач не погоджується із таким рішенням відповідача, тому звернувся до суду із цим позовом за захистом прав своєї дитини.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» (далі - Закон) право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років.
Згідно статті 10 Закону державна соціальна допомога виплачується державними підприємствами і об`єднаннями зв`язку за місцем проживання особи з інвалідністю з дитинства або батьків, усиновителів, яким призначена допомога на дітей з інвалідністю. Опікуну або піклувальнику державна соціальна допомога виплачується за місцем їх проживання. Виплата державної соціальної допомоги провадиться щомісячно за поточний місяць у встановлені місцевою державною адміністрацією строки. Державна соціальна допомога, яка призначена на дитину з інвалідністю віком до 18 років, виплачується незалежно від одержання на неї інших видів допомоги.
Згідно статті 4 Закону на дітей з інвалідністю державна соціальна допомога призначається на строк, зазначений у медичному висновку, який видається у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, але не більш як по місяць досягнення дитиною з інвалідністю 18-річного віку.
Відповідно до статті 8 Закону заява про призначення державної соціальної допомоги особі з інвалідністю чи II групи, яку визнано недієздатною, а також на дитину з інвалідністю подається одним із батьків, усиновителем, опікуном або піклувальником за місцем свого проживання. До заяви про призначення державної соціальної допомоги повинні бути додані документи про вік особи з інвалідністю з дитинства або дитини з інвалідністю, а також довідка медико-соціальної експертизи або медичний висновок, видані у встановленому порядку.
Згідно статті 9 Закону державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства або на дітей з інвалідністю віком до 18 років призначається місцевою державною адміністрацією. Заява про призначення державної соціальної допомоги розглядається місцевою державною адміністрацією не пізніше 10 днів після надходження заяви з усіма необхідними документами. Державна соціальна допомога призначається з дня звернення за її призначенням.
Відповідно до статті 17 Закону рішення органу, що призначає державну соціальну допомогу, може бути оскаржене у відповідних органах виконавчої влади або у судовому порядку.
Так, умови призначення і виплати, перелік документів, необхідних для призначення, зокрема, державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства або дітям з інвалідністю віком до 18 років відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" визначає Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 №79 (далі Порядок № 79, в редакції, чинній на момент звернення за призначенням державної соціальної допомоги).
Згідно пункту 3 Порядку № 79 призначення і виплата державної соціальної допомоги, надбавки на догляд та допомоги на поховання проводяться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад, до складу території яких входять міста обласного значення, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення). Заяви про призначення державної соціальної допомоги, надбавки на догляд, допомоги на поховання, до яких додаються необхідні документи (далі - заява з документами), приймаються органами соціального захисту населення. Державна соціальна допомога за місцем проживання призначається за умови неотримання зазначеної допомоги за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання (перебування) особи, яка звертається за призначенням державної соціальної допомоги (далі - заявник). Відомості щодо неотримання допомоги перевіряються органами соціального захисту населення з використанням інформаційних систем.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 79 причина, категорія і строк, на який встановлюється відповідна категорія дітям з інвалідністю, визначаються лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я. Перелік медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей з інвалідністю віком до 18 років, визначається у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно пункту 5 Порядку № 79 право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства та діти з інвалідністю віком до 18 років.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 79 для призначення державної соціальної допомоги заявником, особа якого посвідчується паспортом громадянина України або іншим документом, що посвідчує особу (посвідка на постійне проживання/посвідчення біженця/довідка про звернення за захистом в Україні (для іноземця та особи без громадянства)/посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту), подаються такі документи: заява; копія свідоцтва про народження дитини з інвалідністю віком до 18 років; довідка з місця навчання із зазначенням перебування (неперебування) на повному державному утриманні.
Пунктом 9 Порядку № 79 передбачено, що державна соціальна допомога (в тому числі надбавка на догляд) призначається з дня звернення за їх призначенням, якщо протягом трьох місяців подано всі необхідні документи. Якщо до заяви подано документи не в повному обсязі, орган соціального захисту населення повідомляє заявнику про прийняття відповідних документів із зазначенням дати їх прийняття, а також про документи, які у тримісячний строк необхідно подати (повідомлення видається/надсилається йому у паперовій або електронній формі (за наявності електронної адреси). Днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги (в тому числі з надбавкою на догляд) вважається день прийняття заяви з документами. Якщо заява з документами надсилається засобами поштового зв`язку, то днем звернення за державною соціальною допомогою (у тому числі надбавкою на догляд) вважається дата, зазначена на відбитку календарного штемпеля. Заява розглядається не пізніше ніж через 10 днів після її надходження з документами.
Відповідно до пункту 11 Порядку № 79 на дітей з інвалідністю віком до 18 років державна соціальна допомога призначається на строк, зазначений у медичному висновку про дитину з інвалідністю, який видається відповідно до Порядку видачі медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років, затвердженого МОЗ, але не більш як по місяць досягнення дитиною з інвалідністю 18-річного віку включно. На дітей з інвалідністю віком до 18 років державна соціальна допомога призначається законному представнику дитини незалежно від того, чиї дані (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) матері, батька, опікуна, піклувальника) зазначені у медичному висновку про дитину з інвалідністю, виданому лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я.
Згідно пункту 30 Порядку № 79 рішення органу соціального захисту населення про призначення (про відмову у призначенні) державної соціальної допомоги особі з інвалідністю з дитинства, дитині з інвалідністю віком до 18 років чи надбавки на догляд за ними може бути оскаржене у відповідних органах виконавчої влади або в судовому порядку.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.12.2001 №482 затверджено Порядок видачі медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років (далі Порядок № 482).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 482 показаннями для встановлення інвалідності у дітей є патологічні стани, які виникають при вроджених, спадкових, здобутих захворюваннях та після травм. Перелік медичних показань, що дають право про одержання державної соціальної допомоги на дітей з інвалідністю віком до 18 років затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08.11.2001 №454/471/516, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 26.12.2001 за № 1073/6264.
Згідно пунктів 11, 12 Порядку № 482 медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років оформляється за підписами головного лікаря дитячого лікувально-профілактичного закладу, його заступника з медичної частини та лікуючого лікаря, завіряється круглою печаткою і в 3-денний строк направляється в орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання батьків, усиновителів, опікуна, піклувальника дитини з інвалідністю віком до 18 років. Термін дії медичного висновку встановлюється згідно зі строками, передбаченими наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08.11.2001 № 454/471/516, та зазначається в медичному висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Згідно матеріалів справи, 07.05.2025 року Позивач звертався до управління з заявою повторно та надав медичний висновок № 14 про дитину-інваліда віком до 18 років від 15.04.2025р. виданий медичним центром ТОВ «Лікую.юа» для переходу дитиною з інвалідністю на категорію «дитина з інвалідністю підгрупа А» та призначення надбавки на догляд.
В обґрунтування такого рішення відповідач зазначив про те, що на думку управління дитина позивача не має права з 01.05.2025 р. на державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю тому, що установлення у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років здійснюється лікарсько-консультативними комісіями (далі - ЛКК) дитячих обласних, багатопрофільних міських лікарень, спеціалізованих лікарень, диспансерів, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні, Української дитячої спеціалізованої лікарні "ОХМАТДИТ", Українського центру медичної реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи, клінік науково-дослідних установ Міністерства охорони здоров`я України та Академії медичних наук України після стаціонарного або амбулаторного обстеження (Наказ Міністерства охорони здоров`я від 04.12.2001 № 482).
Однак, слід не погодитись із такою позицією відповідача, з огляду на таке.
Так, відповідно до пункту 3 Порядку № 482 установлення у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років здійснюється лікарсько-консультативними комісіями (далі - ЛКК) дитячих обласних, багатопрофільних міських лікарень, спеціалізованих лікарень, диспансерів, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні, Української дитячої спеціалізованої лікарні "ОХМАТДИТ", Українського центру медичної реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи, клінік науково-дослідних установ Міністерства охорони здоров`я України та Академії медичних наук України після стаціонарного або амбулаторного обстеження.
Згідно пункту 7 Порядку № 482 визнання дитини віком до 18 років інвалідом та оформлення медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років здійснюється лікарсько-консультативною комісією дитячого лікувально-профілактичного закладу за місцем проживання дитини після особистого огляду її та за наявності виписки з медичної карти стаціонарного хворого (ф.027/о) або консультативного висновку спеціаліста (ф.028/о), виданих після стаціонарного або амбулаторного обстеження дитини в дитячій обласній, багатопрофільній міській лікарнях, спеціалізованих лікарнях, диспансерах, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні, Українській дитячій спеціалізованій лікарні "ОХМАТДИТ", Українському центрі медичної реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи або клініках науково-дослідних установ Міністерства охорони здоров`я, Академії медичних наук України та оформлених у зазначеному порядку.
Тобто, процедура установлення у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років та визнання дитини віком до 18 років інвалідом та оформлення медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років (ф.080/о) є різними за суттю процедурами.
При цьому, процедура установлення у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років, яка здійснюється виключними лікарсько-консультативними комісіями спеціалізованих закладів охорони здоров`я, передує оформленню медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років, дитячим лікувально-профілактичним закладом за місцем проживання.
Так, установлення цих показань дійсно може зробити тільки виключний перелік закладів охорони здоров`я, як зазначено вище: дитячі обласні, багатопрофільні міські лікарні, спеціалізовані лікарні, диспансери, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні, Українській дитячій спеціалізованій лікарні «ОХМАТДИТ», Український центр медичної реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи, клініки науково-дослідних установ Міністерства охорони здоров`я, Академії медичних наук України.
Але, вже після того, як ці заклади охорони здоров`я установили у дитини медичні показання для визнання її інвалідом віком до 18 років, (перша подія) визнання дитини віком до 18 років інвалідом та оформлення ф.080/о «Медичний висновок про дитину з інвалідністю до 18 років» (друга подія) здійснюється лікарсько-консультативною комісією будь-якого дитячого лікувально-профілактичного закладу за місцем проживання дитини після особистого огляду її та за наявності виписки з медичної карти стаціонарного хворого (ф.027/о) або консультативного висновку спеціаліста (ф.028/о), виданих після стаціонарного або амбулаторного обстеження дитини в дитячій обласній, багатопрофільній міській лікарнях, спеціалізованих лікарнях, диспансерах, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні, Українській дитячій спеціалізованій лікарні «ОХМАТДИТ», Українському центрі медичної реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи або клініках науково-дослідних установ Міністерства охорони здоров`я, Академії медичних наук України та оформлених у зазначеному порядку.
Таким чином, права на установлення у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років (пункт 3 Порядку № 482) належать обмеженому колу закладів охорони здоров`я.
Водночас, оформити ф.080/о «Медичний висновок про дитину з інвалідністю до 18 років», має право лікарсько-консультативна комісія будь-якого дитячого лікувально-профілактичного закладу за місцем проживання дитини (пункт 7 Порядку №482).
Відповідно до декларації за НСЗУ № 0001-К470-2А10 від 13.11.2024р., підписаної законним представником дитини матір`ю ОСОБА_9 з сімейним лікарем, лікарем-педіатром дитини є ОСОБА_7 , вона (згідно відповіді на запит адвоката) здійснює медичну практику на підставі трудового договору, укладеного з ФОП ОСОБА_12 , із якою, у свою чергу, у ТОВ «ЛІКУЮ.ЮА» укладений договір про надання послуг ЛКК (Шевченко ОА. являється членом ЛКК у відповідному закладі охорони здоров`я). При цьому, дитина з народження перебуває під постійсним наглядом лікаря-педіатра ОСОБА_7 , вона знає усі особливості перетікання хвороби дитини.
Тобто ЛКК у ТОВ «ЛІКУЮ.ЮА» будучи обізнаною в історії хвороби малолітнього ОСОБА_2 та враховуючи виражені у дитини на момент обстеження порушення статодинамічної функції організму, стійкі тяжкі незворотні рухові порушення, що не відповідали її віку, а також обмеження здатності до самостійного обслуговування, потребу у сторонньому (домашньому) догляді, правильного висновку про встановлення дитині з інвалідністю категорії ОСОБА_8 .
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ЛІКУЮ.ЮА» проводить діяльність з медичної практики на підставі відповідної ліцензії.
З огляду на викладене вище, враховуючи наявність у ТОВ «ЛІКУЮ.ЮА» ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики та беручи до уваги, що законодавством не встановлено обмежень щодо можливості видачі медичного висновку приватними лікувально-профілактичними закладами, тощо суд приходить до висновку, що відповідач передчасно, в порушення вимог законодавства відмовив позивачу у призначенні державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю віком до 18 років.
Крім того, як було встановлено судом на підставі поданих документів та медичного висновку № 28/22А про дитину-інваліда віком до 18 років від 11.08.2022 р., виданого КП «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» ДОР, законному представнику дитини з інвалідністю ОСОБА_1 було призначено державну соціальну допомогу на період з 29.08.2022 року по 09.08.2027 року та видано відповідне посвідчення.
При цьому згідно спірного рішення, після подання позивачем нових документів, вказану допомогу починаючи з 01.05.2025 року відповідачем було скасовано.
Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого, є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.
Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд зауважує, що не може підміняти визначений орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та виплати державної соціальної допомоги, призначення тощо та на свій розсуд розраховувати суми такої допомоги, а тому вказані позовні вимоги є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.
Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення вимог, зокрема у вказаній вище частині.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Дніпровської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.
Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Дніпровської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Зобов`язати Управління соціального захисту населення Дніпровської районної державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 07.05.2025 року про призначення державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю за категорією "дитина-інвалід підгрупи А" , та прийняти рішення з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 20.10.2025 року.

Суддя В.В. Ільков