Справа № 537/5734/25
Суддя: МАРТИШЕВА Т. О.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження: 2-а/537/50/2025
Справа № 537/5734/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2025 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі: головуючого судді Мартишевої Т.О., за участю секретаря Антохіної Ю.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, вказуючи, що 28 серпня 2025 поліцейським Відділення поліції № 2 (смт. Добровеличківка) Новоукраїнського районного відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області Біжаном С.О. було винесено постанову серія ЕНА № 5591537 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

У постанові зазначено, що ОСОБА_1 28 серпня 2025 рокукерував транспортним засобом без протоколу обов?язкового технічного контролю, чим порушив ст. 37 ЗУ «Про дорожній рух».

За вказане правопорушення передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Позивач вважає, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №5591537 від 28 серпня 2025 винесеною незаконно, упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, що призвело до незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Зазначив, що фактично автомобіль було зупинено безпідставно. В подальшому, незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, старший сержант поліції не надав можливості скористатися своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, не були належним чином досліджені докази, а також не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Своїми діями старший сержант поліції Біжан С.О. грубо порушив вимоги ст. ст. 278, 279, 280 КУпАП.

Позивачем вказав, що ним було пред`явлено працівнику поліції посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного, поліс обов?язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та протокол перевірки технічного стану транспортного засобу № 01087-00685-25 від 26 квітня 2025 в електронному вигляді, складений ПП «АВТО 2020» (ідентифікаційний код 42270739), оскільки п. 2.1 ПДР, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 № 1306, встановлює вичерпний перелік документів, які водій повинен мати при собі й протокол перевірки технічного стану транспортного засобу серед них відсутній.

Старший сержант поліції Біжан С.О. зазначив, що протокол перевірки технічного стану транспортного засобу обов`язково повинен бути наданий в паперовому вигляді і таким чином вважає, що технічний контроль не пройдено. При цьому останнім не було вказано законодавчих підстав для неприйняття протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу №01087-00685-25 від 26 квітня 2025.

Таким чином, Курченко Є.В. вважає, що наданий ним протокол перевірки технічного стану транспортного засобу № 01087-00685-25 від 26 квітня 2025 в електронному вигляді, складений ПІ «АВТО 2020», розглядався працівником поліції формально та був безпідставно відхилений, а постанову Відділення поліції № 2 (смт. Добровеличківка) Новоукраїнського районного відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області серія ЕНА № 5591537 від 28 серпня 2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, прийнятою з порушенням норм чинного законодавства.

Приймаючи до уваги викладене, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділення поліції №2 (смт. Добровеличківка) Новоукраїнського районного відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області серія ЕНА №5591537 від 28.08.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Ухвалою судді Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 10 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачам подати до суду відзив на адміністративний позов та письмові докази.

Від відповідача - Головного управління національної поліції в Кіровоградській області, надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачем зазначено, що вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, поліцейський оцінив всі обставини справи та докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Вважає, що стягнення застосоване без порушення в межах санкції ч. 3 ст. 121 КУпАП за якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності. Постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства.

Відповідно до статті 37 ЗУ «Про дорожній рух», підстави для заборони експлуатації транспортних засобів: Забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає встановленим вимогам, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до п. 10 р. ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 3 розділу VIII Інструкції № 1395 контроль за відповідністю технічного стану транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю, здійснюється поліцейським шляхом візуального (органолептичного) огляду елементів систем та механізмів такого транспортного засобу та/або перевірки їх працездатності і справності за допомогою спеціальних пристроїв (приладів), які сертифіковані та пройшли повірку відповідно до вимог, передбачених правилами, нормами та стандартами у сфері безпеки дорожнього руху.

З викладеного вбачається, що поліцейським було винесено постанову про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 121 КУпАП законно та обґрунтовано.

У задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

Позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, з якої вбачається, що позивач не погоджується із запереченнями відповідача по суті позовних вимог. Останній зазначив, що справу про адміністративне правопорушення було розглянуто працівником поліції формально, з порушенням норм матеріального та процесуального права, безпідставно не були прийняті надані ним докази, а аргументи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, не спростовують факти про які зазначено в позовній заяві та надані докази. З урахуванням викладеного позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про судовий розгляд справи, із запереченнями щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на адресу суду не зверталися, від відповідача Головного управління національної поліції в Кіровоградській області до суду надійшов відзив, а також подано відповідь на відзив стороною позивача, суд вважає за можливе провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно ст. 7 КАС України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.93 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 29 ЗУ "Про дорожній рух", до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Згідно з ч. 2 ст. 33 ЗУ "Про дорожній рух", обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Частиною 1 ст. 35 ЗУ "Про дорожній рух" передбачено, що транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Відповідно до ч. 7 ст. 35 ЗУ "Про дорожній рух", встановлено періодичність проходження обов`язкового технічного контролю: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Згідно ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про дорожній рух", забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає встановленим вимогам, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 р. № 137, замовник - власник транспортного засобу або уповноважена ним особа. Для проведення обов`язкового технічного контролю транспортного засобу саме замовник подає виконавцю особисто або через уповноважену особу паспорт або інший документ, що посвідчує особу (у разі подання документів уповноваженою особою така особа, крім документа, що зазначений в цьому абзаці, пред`являє виконавцю документ, що підтверджує її повноваження) та реєстраційний документ на транспортний засіб (п. 11 Порядку). В свою чергу в разі позитивного результату після проведення обов`язкового технічного контролю транспортного засобу виконавець складає протокол перевірки технічного стану транспортного засобу і паперова копія протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу видається замовнику (водію); а у разі негативного результату або невідповідності даних у реєстраційних документах на транспортний засіб даним ідентифікації транспортного засобу складається акт невідповідності технічного стану транспортного засобу за формою згідно з додатком 4, який видається замовнику (водію) (п. 18).

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Відповідно до пункту 31.3 (б) ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Частиною 3 ст. 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Згідно ст. 213 КУпАП справа про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення передбачені ч. 3 ст. 121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

З наведеного вбачається, що у випадку вчинення повнолітніми особами адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121 КУпАП, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається та уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КУпАП.

З матеріалів справи встановлено, що 28 серпня 2025 року поліцейським Відділення поліції №2 (смт. Добровеличківка) Новоукраїнського районного відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області Біжаном С.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5591537, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що останній керував транспортним засобом без протоколу обов`язкового технічного контролю, чим порушив ст. 37 ЗУ «Про дорожній рух».

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Судом встановлено, що не заперечувалося іншими учасниками справи, що 28 серпня 2025 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ГАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та був зупинений працівником Відділення поліції №2 (смт Добровеличківка) Новоукраїнського районного відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області Біжаном С.О.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , зазначений транспортний засіб належить на праві власності приватному підприємству «Коровай».

З протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу №01087-00685-25 від 26.04.2025 вбачається, що транспортний засіб марки ГАЗ, державний номер НОМЕР_1 , пройшов обов`язковий технічний контроль, а дата наступного контролю визначена як 26.04.2027. Таким чином, на момент зупинки водія працівником поліції 28 серпня 2025 року транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , мав чинний протокол обов`язкового технічного контролю.

Так, п. 2.4 ПДР України передбачено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР (2.4а), дати можливість оглянути транспортний засіб. У тому числі провести з використанням спеціальних приладів перевірку технічного стану транспортних засобів, які підлягають обов`язковому технічному контролю (2.4 в).

Разом зі тим у п. 2.1 ПДР України наведено вичерпний перелік документів, які повинен надати водій для перевірки. Це, зокрема, посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, страховий поліс. Проте у вказаному переліку відсутній такий документ як протокол технічного огляду транспортного засобу. Суд звертає увагу, що згідно п. 2.1 ПДР України, позивач як водій не повинен мати при собі протокол перевірки технічного стану транспортного засобу.

Статтею 35 ЗУ "Про дорожній рух" визначено, що на кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, складається протокол перевірки його технічного стану. Такий протокол видається водію транспортного засобу.

Водночас ст. 1 Постанови КМУ від 31.05.2012 № 512 "Про затвердження Порядку формування загальнодержавної бази даних про результати обов`язкового технічного контролю транспортних засобів, доступу до неї та встановлення розміру плати за надання таких послуг" передбачено ведення електронного реєстру результатів обов`язкового технічного контролю транспортних засобів. Користувачами цієї бази даних є уповноваженні підрозділи МВС.

Отже, згідно з вищевказаними нормативними актами, після проходження обов`язкового технічного контролю (у випадках, коли транспортний засіб підлягає такому контролю), водієві видається відповідний протокол технічного огляду. Крім того, до електронного реєстру вносяться відомості про транспортні засоби, що пройшли технічний контроль. Посадові особи патрульної поліції, з метою перевірки факту проходження обов`язкового технічного контролю, мають право користуватися реєстром результатів такого контролю. Водій, у свою чергу, зобов`язаний надати можливість огляду транспортного засобу з метою здійснення відповідної перевірки.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові працівником поліції зазначено, що позивач керував транспортним засобом без протоколу обов`язкового технічного контролю, чим порушив вимоги статті 37 Закону України «Про дорожній рух».

Однак суд звертає увагу на те, що системний аналіз положень ст. 37 ЗУ «Про дорожній рух», п. 31.3 (б) ПДР України та ч. 3 ст. 121 КУпАП свідчить про те, що адміністративна відповідальність передбачена виключно за керування транспортним засобом, який підлягає обов`язковому технічному контролю, але не пройшов його у встановлений строк.

Формулювання «керування без протоколу обов`язкового технічного контролю» не є юридичною конструкцією, яка передбачена диспозицією відповідної статті КУпАП, і не утворює складу адміністративного правопорушення. Відсутність протоколу як документа не є тотожним фактом непройденого технічного контролю, а отже, не може слугувати підставою для притягнення до відповідальності.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що твердження працівника поліції про керування позивачем транспортним засобом без протоколу обов`язкового технічного контролю не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що будь-яких доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, матеріали справи не містять, натомість вчинення адміністративного правопорушення спростовуються наданими позивачем матеріалами.

Оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що водій ОСОБА_1 допустив вказане правопорушення, а тому притягнення останнього до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 121 КУпАП не може бути здійснено, за відсутності доказів вчинення такого правопорушення.

У зв`язку з цим суд вважає, що постанова, яка оскаржується, прийнята з порушенням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення без повного врахування всіх обставин справи, які мають істотне значення для її вирішення, що є підставою для скасування такої постанови.

Враховуючи вищевикладене, суд зауважує, що факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем ОСОБА_1 заперечується, втім, доказів в обґрунтування прийнятої постанови відповідачем до суду не надано, що унеможливлює підтвердити факт вчинення інкримінованого правопорушення позивачем.

В контексті наведеного, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого притягнуто до адміністративної відповідальності у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином, буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягуються до відповідальності, які є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013, заява F 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява F 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Також, у рішенні по справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачить на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем покладений на нього обов`язок не виконано - не надано суду належних доказів, які б підтверджували правомірність прийнятого рішення.

В межах розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд не має права в порушення принципу змагальності та диспозитивності, принципу рівності сторін, перебирати на себе функції обвинувачення та виправити недоліки оскаржуваної постанови.

Відтак, невідповідність спірної постанови, як акта індивідуальної дії, вимогам закону, в даному випадку вимогам ст. 283 КУпАП, а також неможливість виправлення судом вищевказаного недоліку, свідчить про її протиправність.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, враховуючи, що доводи позову ОСОБА_1 відповідачем в порушення ч.2 ст.77 КАС України шляхом надання належних та допустимих доказів не спростовані, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5591537 від 28 серпня 2025 року, складену відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 121 КУпАП, та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до норм ч. 1 ст. 139 КАС України судові витрати у виді судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Кіровоградській області.

Керуючись ст.ст. 5, 8, 9, 19, 72-77, 139, 211, 241-246, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління національної поліції в Кіровоградській області (місцезнаходження: місто Кропивницький, вулиця Віктора Чміленка, будинок 41, ЄДРПОУ 40108709) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5591537 від 28 серпня 2025 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 340 грн за ч. 3 ст. 121 КУпАП скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 121 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду складений 21 жовтня 2025 року.

Суддя : Т.О. Мартишева