Справа № 520/8240/25
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 р. Справа № 520/8240/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, по справі № 520/8240/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльності Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 16 березня 2023 року по 14 березня 2025 року, але не більше шести місяців, у сумі 33 6813 грн 84 коп із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до Порядку виплати щомісячної компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (зі змінами та доповненнями);

- зобов`язати Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 16 березня 2023 року по 14 березня 2025 року, але не більше шести місяців, у сумі 33 6813 грн 84 коп із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до Порядку виплати щомісячної компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (зі змінами та доповненнями).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 частково задоволено позов.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області з приводу нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільнені за період 16.03.2023-14.03.2025.

Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільнені за період 16.03.2023-14.03.2025 у сумі - 331.813,84 грн з утриманням належних податків (зборів, обов`язкових платежів).

Позов у решті вимог - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що служба цивільного захисту не є військовою службою, відповідно особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту не є військовослужбовцями у розумінні Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) та Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ). Відповідно на осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту не розповсюджується дія Закону № 2232-ХІІ та Закону № 2011-ХІІ, а отже посилання на приписи Закону № 2011-ХІІ у тексті мотивувальної частини рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що позивачем пропущено строки звернення до суду, оскільки про наявність порушеного права позивач міг дізнатися при звільненні, яке мало місце 16.03.2022, проте до суду звернувся лише в квітні 2025 року, тобто поза межами визначеними ст. 233 КЗпП України, що свідчить про недотримання строків звернення до суду.

Також зазначає, що судом першої інстанції неправильно проведено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, оскільки відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач проходив службу у лавах Державної служби з надзвичайних ситуацій України, наказом начальника ГУ ДСНС України у Харківській області від 16.03.2023р. №117 полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 звільнено за підп. 2 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу (за віком) з 16.03.2025 із показником вислуги років: 38 р. 00 м. 27 дн. (загальної).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2024р. у справі №520/20338/24 було визнано протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо зменшення відсоткового розміру встановлених премій при перерахунку ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки, матеріальної допомоги на соціально побутові питання за 2022-2023 роки, компенсації за невикористану відпустку при звільнені, за період з 29.01.2020 по 16.03.2023 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 у справі №520/34900/23. Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області провести ОСОБА_1 перерахунок окремих складових щомісячного грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки, матеріальної допомоги на соціально побутові питання за 2022-2023 роки, компенсації за невикористану відпустку при звільненні, а саме щомісячних премій у належних відсоткових розмірах, установлених наказами: наказ від 11.02.2020 року №57 65% посадового окладу, наказ від 10.03.2020 року №92 65% посадового окладу, наказ від 09.04.2020 року №124 - 48% посадового окладу, наказ від 08.05.2020 року №148 -65% посадового окладу, наказ від 09.06.2020 року №180 - 65% посадового окладу, наказ від 09.07.2020 року №214 - 65% посадового окладу, наказ від 11.08.2020 року №249 - 65% посадового окладу, наказ від 11.09.2020 року №276 - 65% посадового окладу, наказ від 12.10.2020 року №302 - 65% посадового окладу, наказ від 10.11.2020 року №329 - 65% посадового окладу, наказ від 10.12.2020 року №361 - 65% посадового окладу, наказ від 11.01.2021 року №14 - 65% посадового окладу, наказ від 10.02.2021 року №47 - 85% посадового окладу, наказ від 10.03.2021 року №94 - 85% посадового окладу, наказ від 09.04.2021 року №136 - 85% посадового окладу, наказ від 11.05.2021 року №175 - 85% посадового окладу, наказ від 10.06.2021 року №220 - 85% посадового окладу, наказ від 06.07.2021 року №267 - 85% посадового окладу, наказ від 10.08.2021 року №328 - 85% посадового окладу, наказ від 10.09.2021 року №358 - 85% посадового окладу, наказ від 18.10.2021 року №392 - 85% посадового окладу, наказ від 10.11.2021 року №430 - 85% посадового окладу, наказ від 10.12.2021 року №484 - 85% посадового окладу, наказ від 10.01.2022 року №5 - 85% посадового окладу, наказ від 21.02.2022 року №63 - 122% посадового окладу, наказ від 09.03.2022 року №88 - 122% посадового окладу, наказ від 11.04.2022 року №190 - 122% посадового окладу, наказ від 11.05.2022 року №238 - 122% посадового окладу, наказ від 10.06.2022 року №285 - 122% посадового окладу, наказ від 08.07.2022 року №340 - 122% посадового окладу, наказ від 09.08.2022 року №378 - 122% посадового окладу, наказ від 08.11.2022 року №544 - 122% посадового окладу, наказ від 07.12.2022 року №637 - 122% посадового окладу, наказ від 23.01.2023 року №35 - 169% посадового окладу, наказ від 13.02.2023 року №74 - 289% посадового окладу, наказ від 10.03.2023 року №110 - 289% посадового окладу, з урахуванням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 у справі №520/34900/23 та провести виплату недоотриманих сум грошового забезпечення.

Згідно з архівними відомостями грошового забезпечення, у січні 2023 р. заявник отримав 32.590,76 грн: посадовий оклад - 6.570,00 грн; звання - 1.480,00 грн; надбавка за вислугу років - 4.025,00 грн; ОПС - 6.037,50 грн; кваліфікація - 459,90 грн; премія - 11.103,30 грн; секрет. допуск - 657,00 грн; додаткова винагорода - 2.258,06 грн. Після перерахунку на виконання рішення суду у справі №520/20338/24 доплата за січень 2023р. склала 15.252,30 грн.

У лютому 2023 р. заявник отримав 68.216,70 грн: посадовий оклад - 6.570,00 грн; звання - 1.480,00 грн; надбавка за вислугу років - 4.025,00 грн; ОПС - 6.037,50 грн; кваліфікація - 459,90 грн; премія - 18.987,30 грн; секрет. допуск - 657,00 грн; додаткова винагорода - 30.000,00 грн. Після перерахунку на виконання рішення суду у справі №520/20338/24 доплата за лютий 2023р. склала 19.368,30 грн.

Згідно з довідкою №361 від 22.04.2025р. про розрахунок середньомісячного та середньоденного грошового забезпечення заявник у січні 2023 року отримав 30.332,70 грн, у лютому 2023р. - 38.216,70 грн. Середньоденне грошове забезпечення становить 1.161,85 грн.

Згідно з довідкою №773 від 22.11.2023р. про заробітну плату у березні 2023 року при звільненні заявник отримав 244.715,59 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 14.03.2025 було виконано вищевказане рішення та перераховано на банківський рахунок позивача кошти у розмірі 599 762,43 грн. Вказана обставина не заперечується сторонами по справі.

Не погодившись із бездіяльністю відповідача щодо не проведення нарахування та виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до статей 116, 117 КЗпП України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, предметом спору в цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виплати позивачу належних сум при звільненні.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України (чинної на момент виключення позивача зі списків особового складу) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України, в редакції на дату звільнення позивача з військової служби, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно з частиною 2 статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Зазначені правові висновки щодо застосування статті 117 КЗпП України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 по справі №821/1083/17.

Отже, позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно зі статтею 117 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно копії витягу з наказу начальника ГУ ДСНС України у Харківській області від 16.03.2023 №117 ОСОБА_1 звільнено за підп. 2 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу (за віком) з 16.03.2023.

Тому відлік строку затримки щодо виплати позивачу заробітної плати розпочинається з 17.03.2023, з дня, наступного за днем, у якому позивачу не виплачене в повному обсязі грошове забезпечення.

Отже, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за період затримки остаточного розрахунку при звільненні з 17.03.2023 по 14.03.2025.

Вирішуючи зазначений спір, слід зазначити, що з 19.07.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01.07.2022, яким викладена в новій редакції стаття 117 КЗпП України. Цією нормою в редакції з 19.07.2022 передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

У постанові від 29.02.2024 у справі № 460/42448/22 Верховний Суд зазначив, що стягнення середнього заробітку умовно варто поділити на дві частини: до набрання чинності нової редакції статті 117 КЗпП України і після цього. Період до 19.07.2022 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, яка не обмежувала строком виплати у шість місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату. Проте, з 19.07.2022 регулюється вже чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 28.06.2023 у справі №560/11489/22, від 30.11.2023 у справі №380/19103/22, від 29.01.2024 у справі №560/9586/22.

Відтак, правовідносини щодо стягнення на корись позивача середнього заробітку за період з 16.03.2023 по 14.03.2025 врегульовані статтею 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352-ІХ з 19.07.2022 з застосуванням обмеження виплати шістьма місяцями.

Таким чином, з урахуванням приписів статті 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352-ІХ починаючи з 19.07.2022 позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, який відбувся, лише в межах шести місяців.

Відтак, непроведення з вини відповідача виплати компенсації вартості за не отримане речове майно у день звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як наслідок, слід зобов`язати виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що стягуючи на користь позивача середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні зі служби необхідно врахування донарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення на виконання рішення суду, оскільки відповідно до розділу ІІ Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Отже, для розрахунку середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні беруться виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, а не які повинні були бути нараховані або будуть нараховані на виконання рішення суду.

Щодо суми розрахунку середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до довідки №361 від 22.04.2025 про розрахунок середньомісячного та середньоденного грошового забезпечення, загальна сума грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням (січень та лютий) 2023 року становила 68 549, 40 грн, а саме у січні 2023 року - 30 332, 70 грн та у лютому 2023 року -38 216, 70 грн.

Таким чином, середньоденна заробітна плата складає 1 161, 85 грн. (68 549, 40/59).

Отже, можна дійти висновку, що обрахована відповідно до Порядку №100 сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 184 календарний день становить 213 780, 40 грн (184 х 1 161, 85 грн. = 213 780, 40 грн).

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не вірно визначив розмір середньоденної заробітної плати позивача на рівні 1 830, 51 грн, внаслідок застосування неправильних показників розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 за січень-лютий 2023 року, що, відповідно, поміж іншого, вплинуло на визначення остаточної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У свою чергу, відповідач звертає увагу на пропуск позивачем строку звернення до суду, що свідчить про необхідність залишення позовних вимог без задоволення.

Так, згідно зі статтею 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

У Рішенні від 22.02.2012 у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України розтлумачив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість установлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

З огляду на вказане, на дотримання строків звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку звертав також увагу і Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20, в якій зазначив, що у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби визначений у частині п`ятій статті 122 КАС України і становить один місяць (з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів).

Таким чином, враховуючи, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах статті 233 КЗпП України.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом у справі № 560/11489/22 (постанова від 28.06.2023).

З матеріалів справи вбачається, що виплата грошового забезпечення у сумі 599 762, 43 грн була проведена лише 14.03.2025, що підтверджується квитанцією (а.с. 15), про що не заперечують сторони.

Тобто, датою, з якої позивач мав би дізнатися про порушення своїх прав, є дата проведення з ним розрахунку - саме 14.03.2025.

Відтак, після фактичного розрахунку за зобов`язаннями з виплати грошового забезпечення позивач мав право звернутися до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України, але реалізувати це право він міг протягом одного місяця відколи відбувся фактичний розрахунок за означеною складовою грошового забезпечення.

Відтак, звернення до суду з даним позовом 08.04.2025 відбулось у межах строків, визначених чинним законодавством.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільнені за період 16.03.2023-14.03.2025 у сумі - 331.813,84 грн. (триста тридцять одна тисяча вісімсот тринадцять гривень 84 коп.) з утриманням належних податків (зборів, обов`язкових платежів), з ухваленням в цій частині постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду позовних вимог ОСОБА_1 невірно визначив розмір середньоденного заробітку позивача, неправильно розрахував суму середнього заробітку, яку відповідач зобов`язаний сплатити позивачу у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, тому рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням постанови про зобов`язання Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільнені за період 17.03.2023-14.03.2025, але не більше ніж за шість місяців, у сумі - 213 780 (двісті тринадцять тисяч сімсот вісімдесят) грн 40 коп з утриманням належних податків (зборів, обов`язкових платежів).

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 по справі № 520/8240/25 - скасувати в частині зобов`язання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільнені за період 16.03.2023-14.03.2025 у сумі - 331.813,84 грн. (триста тридцять одна тисяча вісімсот тринадцять гривень 84 коп.).

Ухвалити в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільнені за період 17.03.2023-14.03.2025, але не більше ніж за шість місяців, у сумі - 213 780 (двісті тринадцять тисяч сімсот вісімдесят) грн 40 коп з утриманням належних податків (зборів, обов`язкових платежів).

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 по справі №520/8240/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін