Справа № 753/14375/25
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Грибан І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суд м. Києва від 25 серпня 2025 року за позовом ОСОБА_1 до капрала 1 взводу 1 роти 2 батальйону полку 2 Управління патрульної поліції у місті Києві Пінчука Максима Артемовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до капрала 1 взводу 1 роти 2 батальйону полку 2 Управління патрульної поліції у місті Києві Пінчука Максима Артемовича, в якому просить суд скасувати постанову серії ЕНА №5066487 від 25.06.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором УПП у м. Києві, капралом поліції Пінчуком Максимом Артемовичем за частиною першою статті 122 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що невміння користуватись системою «Електронний суд» та незгода з ухвалою суду про залишення позовної заяви без руху не є підставою для її невиконання, а вимоги ухвали від 21.07.2025 представник позивача не виконала, а тому позовну заяву повернуто позивачеві.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суд м. Києва від 25 серпня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі доводи, апелянт зазначає, що позивачем вчинено усі можливі дії для пояснення виниклих, на думку суду, недоліків у позовній заяві.

Також апелянт наголошує, що оскаржувана ухвала суду порушує статтю 2, частину третю статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак є незаконною. Крім того, зазначає, що формування послідовності додатків до позовної заяви у підсистемі Електронний суд ніяк не залежить від заявника.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду прийнята за неповно встановлених обставин та з порушенням норм процесуального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025 та від 09.10.2025 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою позивача, встановлено строк для подання відзиву на неї та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, з урахуванням чого судова колегія вирішила продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Вимоги до змісту позовної заяви врегульовані статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, згідно з приписами цієї норми, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

В позовній заяві зазначаються, зокрема, 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти; 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Згідно зі статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (пункт 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання. Недоліки можуть стосуватися як позовної заяви (змісту та форми), так і порядку подання.

Матеріалами справи підтверджено, що ухвалою Дарницького районного суд м. Києва від 21.07.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків впродовж п`яти днів з дня отримання ухвали. Зазначено, що позивач визначив відповідачем працівника суб`єкта владних повноважень, який згідно з позицією Верховного Суду не може бути відповідачем у справах цієї категорії (постанова від 26.12.2019 по справі № 724/716/16-а); у позовній заяві не зазначено найменування належного відповідача - суб`єкта владних повноважень, який прийняв оскаржуване рішення, його ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомі позивачу номери його засобів зв`язку і адреси електронної пошти; у позовній заяві не зазначено поштовий індекс позивача та адресу його електронної пошти; у заяві містяться два різні переліки документів та інших доказів, що додаються до заяви (у кількості 8 та 19, відповідно), які не відповідають фактично доданим до позовної заяви документам та іншим доказам.

Як вбачається з матеріалів справи, повернення позовної заяви суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду про залишення без руху від 21.07.2025.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав

Частиною третьою статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Таким чином, суд наділений повноваженнями щодо заміни відповідача у випадку, якщо під час розгляду справи дійде висновку про заявлення вимог позивачем до неналежного відповідача (відповідачів).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів, та їх заміна у разі необхідності.

Таким чином, визначення позивачем у справі неналежного відповідача не свідчить про недотримання позивачем вимог статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Слід зазначити, що при застосуванні процесуальних норм необхідно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п. 29).

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача на виконання вимог ухвали суду про залишення пощовної заяви без руху від 21.07.2025 надано до суду клопотання про усунення недоліків, в якому сторону у справі - відповідача зазначено Управління патрульної поліції у м. Києві, капрал поліції Пінчук М.А., 1 взвод, 1 рота, 2 батальйон, полк 2 (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго,9, , email: , телефон НОМЕР_1 , у відповідача наявний електронний кабінет).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву з підстав неусунення її недоліків позивачем допустив надмірний формалізм, так як позивач, зазначаючи відповідачем по справі Управління патрульної поліції у м. Києві, капрал поліції Пінчук М.А., 1 взвод, 1 рота, 2 батальйон, полк 2 скористався своїм правом, наділеним законодавцем, визначати відповідача у справі, тоді як суд має обов`язок в разі необхідності замінити первісного відповідача належним відповідачем в силу приписів частини третьої статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що у позовній заяві містяться два різні переліки документів та інших доказів, що додаються до заяви (у кількості 8 та 19, відповідно), які не відповідають фактично доданим до позовної заяви документам та іншим доказам, суд зазначає, що позивач при зверненні до суду самостійно визначає обсяг доказів, які потрібно долучити до позовної заяви і якими підтверджуються позовні вимоги. Не долучення до позовної заяви окремих доказів не може бути перешкодою у судовому захисті.

На переконання колегії суддів, перекладання обов`язку, на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі щодо надання доказів на позивача є необґрунтованим.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 травня 2023 року у справі №120/8759/22.

Водночас, беручи до уваги завдання суду забезпечити розгляд і вирішення справи по суті заявлених вимог позивача, суд може не залишати позовну заяву без руху, якщо недоліки є неістотними, і можуть бути усунуті в процесі підготовки справи до судового розгляду.

Таким чином, враховуючи встановлені по справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про наявність підстав для повернення адміністративного позову і обмежив право позивача в аспекті доступу до суду, що стало перешкодою для захисту його права та аналізу дій відповідача щодо прийняття оспорюваної постанови.

Відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини третьої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи, що доводи апелянта стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування ухвали Дарницького районного суд м. Києва від 25 серпня 2025 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції у апеляційного суду немає.

Керуючись статтями 229, 242, 308, 311, 312, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суд м. Києва від 25 серпня 2025 року у справі №753/14375/75 - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Т.Р.Вівдиченко

І.О.Грибан