Справа № 640/3707/20
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3707/20 Суддя (судді) першої інстанції: Жукова Є.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року (справу розглянуто у порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТТ Плюс» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТТТ Плюс», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 06.11.2019 №022332401.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року адміністративний позов задоволено:

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 06 листопада 2019 року №022332401.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач з посиланням на висновки акта перевірки вказує про порушення позивачем податкового законодавства з огляду на неподання звітів про суми податкових пільг.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2025 року відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТТ Плюс» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

07 квітня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТТ Плюс», в якому позивач зазначає про безпідставність апеляційної скарги з огляду на недоведеність відповідачем порушень суду першої інстанції та суперечність тверджень відповідача дійсним обставинам справи.

Наголошує, що в акті камеральної перевірки не відображено, які податкові пільги мав позивач, в апеляційній скарзі податковий орган також не вказує, якими пільгами з оподаткування нібито користувався позивач протягом 2018 року. Наполягає, що пільгами не користувався, тому обов`язок подання відповідних звітів відсутній.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75, пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку з питань своєчасності подання (неподання) звіту про суми податкових пільг ТОВ «ТТТ Плюс», за результатом якої складений акт від 02 жовтня 2019 року №298/26-15-04-01-21/36938889 (а.с.29).

Так, перевіркою встановлено, що ТОВ «ТТТ Плюс» порушено підпункт 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, а саме порушено граничні терміни подання Звіту про суми податкових пільг за І півріччя, ІІІ та ІV квартали 2018 року, відповідальність за що передбачена пунктом 120.1 статті 120 Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 06 листопада 2019 року №022332401, яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 3 060 грн (а.с.26).

21 листопада 2019 року ТОВ «ТТТ Плюс» подано скаргу до ДПС України на податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 06 листопада 2019 року №022332401 (а.с.16-19).

Рішенням ДПС України від 10 грудня 2019 року №12505/6/99-00-08-05-05 продовжено розгляд скарги ТОВ «ТТТ Плюс» на податкове повідомлення-рішення від 06 листопада 2019 року №022332401 (а.с.14).

Рішенням ДПС України від 23 січня 2020 року №2946/6/99-00-08-05-06 залишено податкове повідомлення-рішення від 06 листопада 2019 року №022332401 без змін, а скаргу без задоволення (а.с.11-12).

Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що як слідує зі змісту акту перевірки під час проведення камеральної перевірки відповідачем не було досліджено питання користування ТОВ «ТТТ Плюс» податковими пільгами за І півріччя 2018 року, за III квартал 2018 року, за ІV квартал 2018 рік, зокрема, в акті не визначено якими видами податкових пільг відповідно до Довідника пільг користувався позивач, внаслідок чого фактично не вбачається можливим в силу зазначених положень податкового законодавства встановлення обов`язку подання звіту про суми податкових пільг.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених Податковим кодексом України) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платника податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

У відповідності до підпункту 47.1.3 пункту 47.1 статті 47 Податкового кодексу України особи, які несуть відповідальність за складення податкової звітності, відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть: податкові агенти.

Відповідно до підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Положеннями підпункту 16.1.6 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання, що не сплачують податків і зборів у зв`язку з отриманням податкових пільг, зобов`язані вести облік сум таких пільг і подавати до контролюючих органів відомості про суми коштів, не сплачених до бюджету у зв`язку з отриманням таких пільг, і напрями їх використання (щодо умовних податкових пільг - пільг, які надаються в разі використання коштів, вивільнених у суб`єкта господарювання внаслідок надання пільги, у визначеному державою порядку).

Податкова пільга - передбачене податковим і митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку й збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності певних підстав. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування чи характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункти 30.1, 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Пунктом 30.9 Податкового кодексу України передбачено, що податкова пільга надається шляхом:

а) податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору;

б) зменшення податкового зобов`язання після нарахування податку та збору;

в) установлення зниженої ставки податку та збору;

г) звільнення від сплати податку та збору.

Облік податкових пільг ведеться згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1233 «Про порядок обліку сум податків та зборів, не сплачених суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг» (далі - Порядок №1233).

Порядок обліку сум податків та зборів, не сплачених суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг є обов`язковим для виконання суб`єктами господарювання, які відповідно до Податкового кодексу України не сплачують податки та збори до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг.

Пунктом 3 Порядку №1233 передбачено, що звіт про суми податкових пільг подається суб`єктом господарювання за три, шість, дев`ять і дванадцять календарних місяців за місцем його реєстрації протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового періоду. У разі коли суб`єкт господарювання пільгами не користується, звіт не подається.

Згідно із пунктом 120.1 статті 120 Податкового кодексу України, неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75, пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку з питань своєчасності подання (неподання) звіту про суми податкових пільг ТОВ «ТТТ Плюс», за результатом якої складений акт від 02 жовтня 2019 року №298/26-15-04-01-21/36938889 (а.с.29).

Перевіркою встановлено, що ТОВ «ТТТ Плюс» порушено підпункт 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, а саме порушено граничні терміни подання Звіту про суми податкових пільг за І півріччя, ІІІ та ІV квартали 2018 року, відповідальність за що передбачена пунктом 120.1 статті 120 Податкового кодексу України.

Разом з тим, як правильно наголосив суд першої інстанції, відповідачем в акті перевірки жодним чином не було досліджено питання користування ТОВ «ТТТ Плюс» податковими пільгами за І півріччя 2018 року, за III квартал 2018 року, за ІV квартал 2018 рік, зокрема, в акті не визначено якими видами податкових пільг відповідно до Довідника пільг користувався позивач.

За відсутності доказів користування позивачем будь-якими податковими пільгами за І півріччя 2018 року, за III квартал 2018 року, за ІV квартал 2018 рік, встановлення обов`язку подання звіту про суми податкових пільг є необґрунтованим.

В апеляційній скарзі апелянт безвідносно до будь-яких доказів та обставин справи вказує, що у липні 2019 року позивачем подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за звітний період, що уточняється березень 2018 року, яким зменшено суму вищезазначеного рядка 3 на 127 233,00 грн та збільшено значення рядка 10.3 на 127 233,00 грн.

Відповідно до статті 193 ПК України ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах:

а) 20 відсотків;

б) 0 відсотків;

в) 7 відсотків по операціях з: постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів, а також медичних виробів, які внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення або відповідають вимогам відповідних технічних регламентів, що підтверджується документом про відповідність, та дозволені для надання на ринку та/або введення в експлуатацію і застосування в Україні; постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, дозволених для застосування у межах клінічних випробувань, дозвіл на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Підпунктом 195.1.1 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України передбачено, що за нульовою ставкою оподатковуються операції з вивезення товарів за межі митної території України:

а) у митному режимі експорту;

б) у митному режимі реекспорту, якщо товари поміщені у такий режим відповідно до пунктів 3 (щодо товарів у вигляді продуктів їх переробки) та 5 частини першої статті 86 Митного кодексу України;

в) у митному режимі безмитної торгівлі;

г) у митному режимі вільної митної зони.

Товари вважаються вивезеними за межі митної території України, якщо таке вивезення підтверджене в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог Митного кодексу України.

Згідно п. 194.1 ст. 194 Податкового кодексу України операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті «а» пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною.

Колегія суддів звертає увагу, що апелянт самостійно вказує, що позивачем подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виплавлених помилок за березень 2018 року, яким зменшено суму рядка 3 на 127 233,00 грн та збільшено значення рядка 10.3 на 127 233,00 грн. В той же час, підставою для висновку податкового органу про обов`язок позивача подавати звіт про суми податкових пільг було визначення останнім суми, яка підлягала декларуванню у рядку 3, яка у свою чергу скорегована останнім, згідно поданого уточнюючого розрахунку, підстави для подання відповідного звіту у товариства відпали.

Жодних доказів здійснення позивачем операцій за ставкою 0 % відповідачем не надано, що є невід`ємним для можливості перевірки обставин щодо необхідності подання відповідних звітів.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, не надано жодних доказів, з яких можливо встановити якими видами податкових пільг користувався позивач, внаслідок чого фактично не вбачається можливим встановлення обов`язку подання звіту про суми податкових пільг.

Апеляційна скарга відповідача містить лише цитування норм Податкового кодексу України без зазначення обґрунтування в чому саме полягає порушення вчинені позивачем, без надання доказів, які б це підтверджували.

Оскільки, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не встановлено та не доведено факту користування позивачем податковими пільгами, який є необхідним для встановлення відповідного обов`язку щодо подання звіту про суми податкових пільг, передбаченого Порядком №1233, вірним є висновок суду першої інстанції, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України є необґрунтованими та безпідставними.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТТ Плюс» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма