Справа № 640/31631/21
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2025-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 р. Справа № 640/31631/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Калиновського В.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі №640/31631/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумісне підприємство "Південна Аграрно-Експортна Компанія"

до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумісне підприємство «Південна Аграрно-Експортна Компанія» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №0031 від 27.09.2021 р. про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, яким накладено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумісне підприємство «Південна Аграрно-Експортна Компанія» штраф у розмірі 23 000,00 (двадцять три тисячі) гривень.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №0031 від 27.09.2021 р. про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, яким накладено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумісне підприємство «Південна Аграрно-Експортна Компанія» штраф у розмірі 23 000,00 (двадцять три тисячі) гривень.

Стягнуто з Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (, вул. Грінченка Бориса, буд. 1, м. Київ, 01001) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумісне підприємство «Південна Аграрно-Експортна Компанія» (, вул. Спаська, буд. 19, м. Миколаїв, Миколаївський р-н., Миколаївська обл., 54006) сплачений судовий збір в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 та прийняти рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що мета Закону 877-V - врегулювати виявлення та запобігання органами державного нагляду (контролю) порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання, що можуть негативно вплинути виключно на якість продукції, робіт та послуг, а також на допустимий рівень небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. У той же час, відповідно до абз. 12 ч. 1 ст. 1 Закону 270/96-ВР, реклама - це не товар, не продукція, не роботи і не послуги, а інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару. Також зазначає, що законодавство України на відміну від термінів «якість продукції», «якість робіт», «якість послуг», які використовуються в Законі 877-V та є предметом захисту державного нагляду (контролю), взагалі не містить таких термінів, як «якість реклами» або «якість інформації», що позбавляє можливості визначити, які саме суспільні правовідносини в сфері реклами захищає державний нагляд (контроль) та врегульовує Закон 877-V. В той же час, суспільні правовідносини в сфері реклами, у т.ч. і питання контролю за дотриманням законодавства про рекламу, врегульовані спеціальним Законом 270/96-ВР. Норми ч. 1 ст. 26 Закону 270/96-ВР встановлюють суб`єктів та предмети контролю. Норми ч. 2 ст. 26 Закону 270/96-ВР встановлюють способи контролю, а також права суб`єктів контролю, обов`язки рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами. Норми ч. 3 ст. 26 Закону 270/96-ВР встановлюють права рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами під час розгляду питання про порушення цього Закону. Вважає, що суд першої інстанції зробив хибний висновок про те, що Закон 270/96-ВР не містить правових норм, що встановлюють спосіб, порядок та форми здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про рекламу та до правовідносин в сфері реклами помилково застосував Закон 877-V, який не підлягав застосуванню, що призвело, на думку апелянта, до ухвалення незаконного рішення.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що Головне управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області направлено вимоги №14.7.2-2-09/3510-21, №14.7.2-2-09/3534-21 від 03.06.2021, до яких долучено фотофіксацію щодо порушень Закону України «Про рекламу», та запропоновано позивачу надати письмові пояснення та документи.

Позивач листами №9/90-21 та №9/91-21 від 18.06.2021 поінформовано Головне управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області, що рекламні матеріали відповідно до фотофіксації, що додається до зазначених вимог, позивачем не надавались та не замовлялись.

Відповідно до протоколів Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області від 26.08.2021 за №000020, №000021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумісне підприємство «Південна Аграрно-Експортна Компанія» визнано винним в порушенні вимог частини 5 статті 8 Закону України «Про рекламу» та направлено матеріали справи до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів для прийняття рішення про накладення штрафу.

Рішенням Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 27.09.2021 за № 0031 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу на Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумісне підприємство «Південна Аграрно-Експортна Компанія» накладено штраф у розмірі 23 000,00 грн. за порушення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про рекламу».

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, позивач звернувся до суду із позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на правовідносини у сфері контролю реклами та накладення штрафу за порушення ст. 22 Закону №270/96-ВР поширюється, зокрема, Закон № 877-V, таким чином, діяльність уповноваженого органу з контролю за додержанням законодавства про рекламу є видом державного нагляду (контролю), а отже такий орган зобов`язаний дотримуватися вимог Закону № 877-V. У спірних правовідносинах проведено захід державного контролю (нагляду) без дотримання процедури, визначеної Законом № 877-V.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частина перша статті 26 Закону України «Про рекламу» № 270/96-ВР (Закон № 270/96-ВР) встановлює контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, - щодо захисту прав споживачів реклами (у тому числі щодо спорудження житлового будинку), а також щодо виконання вимог частини десятої статті 8 цього Закону, крім випадків, якщо зазначена реклама є рекламою азартних ігор та організаторів азартних ігор.

Підпункт 9 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. № 667, передбачає, що Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами, приймає рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження.

Частина друга статті 26 Закону № 270/96-ВР визначає, що на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, за фактом виявлення такими органами порушення або в ході розгляду повідомлення (звернення, скарги, заяви тощо) третіх осіб про порушення вимог законодавства про рекламу рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та аудіозаписи, а також іншу інформацію, що стосуються виявленого порушення чи повідомлення про нього та необхідні для здійснення такими органами повноважень щодо державного контролю.

Також, відповідний орган державної влади має право: вимагати від рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами усунення виявлених порушень вимог законодавства; вимагати припинення дій, що перешкоджають здійсненню державного контролю; надавати (надсилати) рекламодавцям, виробникам та розповсюджувачам реклами обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень; приймати рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження; приймати рішення про зупинення розповсюдження відповідної реклами.

Органи державної влади зобов`язані повідомляти рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справ про порушення ними вимог законодавства про рекламу не менше ніж за п`ять робочих днів до дати розгляду справи.

Частина шоста статті 27 Закону № 270/96-ВР передбачає, що за неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації про вартість розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами, та/або вартість розповсюдження реклами, а також інформації, передбаченої частиною другою статті 26 цього Закону, центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, Закон № 270/96-ВР є спеціальним законом, що регулює відносини у сфері реклами, включаючи контроль за її дотриманням.

Стаття 26 цього Закону визначає повноваження Держпродспоживслужби щодо контролю за дотриманням законодавства про рекламу, зокрема: вимагати від суб`єктів господарювання пояснень і документів, пов`язаних із рекламою та приймати рішення про визнання реклами такою, що порушує закон, і накладати штрафи.

Закон № 270/96-ВР не містить детального опису процедури перевірок, як це передбачено Законом № 877-V (видача наказу чи оформлення направлення). Натомість він зосереджений на матеріальних аспектах - виявленні порушень і застосуванні санкцій.

Суд першої інстанції, приймаючи спірне рішення, врахував висновки Верховного Суду, які були сформульовані у постановах, ухвалених в період часу з 2021 по 2022 роки (справи №826/24133/15, №810/3148/17).

Колегія суддів вважає за необхідне застосувати актуальну судову практику Верховного Суду.

Так, 07 квітня 2025 р. Верховний Суд ухвалив постанову у справі №280/275/24, в якій досліджено питання застосування Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» при реалізації територіальним органом Держпродспоживслужби владних управлінських функцій, які полягають у дотриманні суб`єктами господарювання законодавства про рекламу.

Верховний Суд зауважив, що контроль за дотриманням законодавства про рекламу не є заходом державного нагляду (контролю) у розумінні Закону № 877-V. Якщо орган контролю вимагає документи, що виходять за межі рекламного матеріалу, така перевірка набуває ознак заходу державного нагляду в розумінні Закону № 877-V і має супроводжуватися дотриманням його процедур.

Колегія суддів звертає увагу, що подібний правовий висновок був сформульований і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 у справі №916/214/20.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 27.09.2021 за №0031 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу на Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумісне підприємство «Південна Аграрно-Експортна Компанія» накладено штраф у розмірі 23 000,00 грн. за порушення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про рекламу».

Стаття 1 Закону № 270/96-ВР визначає терміни:

- «реклама» - інформація про особу, ідею та/або товар, розповсюджена за грошову чи іншу винагороду або з метою самореклами в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена, щоб сформувати або підтримати у прямий (пряма реклама, телепродаж) або непрямий (спонсорство, розміщення товару (продакт-плейсмент) спосіб обізнаність споживачів реклами та їхній інтерес щодо таких особи, ідеї та/або товару;

- «внутрішня реклама» - реклама, що розміщується всередині будинків, споруд, у тому числі в кінотеатрах і театрах під час, до і після демонстрації кінофільмів та вистав, концертів, а також під час спортивних заходів та спортивних змагань, що проводяться у закритих приміщеннях, крім місць торгівлі (у тому числі буфетів, кіосків, яток), в яких може розміщуватися інформація про товари, що безпосередньо в цих місцях продаються;

- «зовнішня реклама» - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг;

- «рекламні засоби» - засоби, що використовуються для доведення реклами до споживачів реклами;

- «рекламодавець» - особа, яка є замовником виробництва та/або розповсюдження реклами;

- «розповсюджувач реклами» - особа, яка здійснює розповсюдження реклами.

Як зазначив Верховний Суд у наведеній вище постанові, реклама характеризується такими критеріями: має на меті сформувати чи підтримати обізнаність споживачів та їхній інтерес до особи, ідеї та/або товару; поширюється за грошову чи іншу винагороду або з метою самореклами, тобто має комерційний або промоційний характер; може бути представлена у формі прямої реклами, телепродажу, спонсорства, продакт-плейсмента; розміщується на відкритих територіях, на спеціальних конструкціях, зовнішніх поверхнях будівель, елементах вуличного обладнання чи над проїжджою частиною (зовнішня реклама) або всередині приміщень (будинків, споруд, кінотеатрів, театрів, під час спортивних заходів у закритих приміщеннях).

Водночас інформація про виробника товару та/або товар у місцях їх реалізації (на обладнанні, оформленні торгових точок, самому товарі чи упаковці) не вважається рекламою відповідно до частини сьомої статті 8 Закону № 270/96-ВР. Крім того, закон не забороняє брендування полиць, холодильників і торгового обладнання місць реалізації алкогольних напоїв, за умови, що вона не містить рекламних слоганів.

Відповідно до ч 5 ст. 6 Закону № 270/96-ВР (станом на час винекнення спірних відносин) реклама про знижку цін на продукцію, про розпродаж повинна містити відомості про місце, дату початку і закінчення знижки цін на продукцію, розпродаж, а також про співвідношення розміру знижки до попередньої ціни реалізації товару.

Як вбачається зі змісту протоколу№ 000020 від 26.08.2021, що 19.03.2021 Головним управлінням, шляхом здійснення фотофіксації встановлено факт рекламування - наявності зовнішньої реклами, розміщеної на стаціонарному рекламному бігборді по проспекту Центральному ріг вулиці Московської, м. Миколаїв, на якому рекламується знижка ціни на продукцію, а саме: в рекламі курортного комплексу «ПРИБОЙ» міститься інформація про 20% знижки при ранньому бронюванні дана реклама не містить відомості про дату початку і закінчення знижки цін на продукцію, що суперечить вимогам частини ч. 5 статті 8 Закону України від 03.07.1996 № 270/96-ВР «Про рекламу» із змінами та доповненнями.

Крім того, зі змісту протоколу № 000021 від 26.08.2021, що 08.04.2021 Головним управлінням, шляхом здійснення фотофіксації встановлено факт рекламування - наявності зовнішньої реклами, розміщеної на стаціонарному рекламному бігборді по проспекту Богоявленському м. Миколаїв напроти міжміського автовокзалу (біля магазину «Ельдорадо» - м. Миколаїв, пр. Миру 1/1), на якому рекламується знижка ціни на продукцію, а саме: в рекламі курортного комплексу «ПРИБОЙ» міститься інформація про 20% знижки при ранньому бронюванні дана реклама не містить відомості про дату початку і закінчення знижки цін на продукцію, що суперечить вимогам частини ч. 5 статті 8 Закону України від 03.07.1996 № 270/96-ВР «Про рекламу» із змінами та доповненнями.

Відповідачем під час розгляду вище вказаних протоколів враховано пояснення позивача Вх №691/14.7 від 25.08.2021, що ТОВ «Сумісне підприємство «Південна Аграрно-Експортна Компанія» не передавали та не замовляли рекламорозповсюджувачам рекламні матеріали, які додаються до вимог та на їх думку вони не є винними у недотриманні встановлених законом вимог щодо змісту зазначеної реклами. Проте, дане твердження протирічить укладеному договору про надання послуг з розміщення зовнішньої реклами від 02.12.2020 № 02/12-20 з додатком № 4 від 07.03.2021 між ТОВ «Сумісне підприємство «Південна Аграрно-Експортна Компанія» та ТОВ «ВІЗАРД-ГРУП» (а.с.20).

Колегія суддів зазначає, що зі змісту з Договору про надання послуг з розміщення зовнішньої реклами від 02.12.2020 № 02/12-20, судом апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ «ВІЗАРД-ГРУП», яке є платником єдиного податку 3-ї групи (далі - Рекламорозповсюджувач), в особі директора Жукової О.М., діючого на підставі Статуту, з одного боку, та ТОВ «Сумісне підприємство «Південна Аграрно-Експортна Компанія», (далі - Рекламодавець), в особі директора Кормишкіна Ю.А., що діє на підставі Статуту, з другого боку (разом - Сторони) уклали цей Договір.

Крім того, відповідно до пункту 6.4. укладеного Договору від 02.12.2020 № 02/12-20 Рекламорозповсюджувач (ТОВ «Візард-Груп») не несе відповідальності за ненадання Рекламодавцем (ТОВ «Сумісне підприємство «Південна Аграрно-Експортна Компанія») інформації, вказаної в п. 3.1.1., а також за фактичну якість рекламованих товарів (послуг) і за мовний вміст рекламного сюжету. У відповідності з Законом України «Про рекламу», Рекламодавець (ТОВ «Сумісне підприємство «Південна Аграрно- Експортна Компанія») несе юридичну і фінансову відповідальність за порушення законодавства України, які стосуються сюжету реклами.

Разом з цим, долучені до матеріалів справи фотознімки (а.с. 20, 33) свідчать про те, що інформація про знижку ціни на продукцію, розміщеної на стаціонарному рекламному бігборді, і як свідчить зміст зміст протоколів № 000020 та № 000021 сприймається пересічним споживачем в якості реклами.

Колегія суддів вважає, що подача інформації про знижку ціни на продукцію у такий спосіб, що розміщено на стаціонарних рекламних бігбордах за різними адресами, спрямована, перш за все, на привернення уваги споживачів та стимулювання їх інтересу, що по своїй суті і є рекламою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що спірне Рішенням від 27.09.2021 за №0031 прийнято відповідачем законно, обґрунтовано і є таким, що скасуванню не підлягає.

Враховуючи зазначені вище положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумісне підприємство «Південна Аграрно-Експортна Компанія» задоволенню не підлягають.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним встановленням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 по справі №640/31631/21 - скасувати.

Ухвалити постанову, якою у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумісне підприємство "Південна Аграрно-Експортна Компанія" до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді В.А. Калиновський О.В. Присяжнюк