Справа № 161/13918/25
Суддя: Плахтій І. Б.
Дата ухвалення: 2025-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/189/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючої судді Плахтій І.Б.

з участю секретаря судових засідань Маєвської Х.Ю.

представника позивача Редька О.В.

представника відповідача Літвака О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд вищевказаною позовною заявою, на обгрунтування якої зазначив, що 29 червня 2025 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, за керування транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки непристебнутим ременем безпеки, чим порушено п.2.3 «в» Правил дорожнього руху України, у зв?язку з чим накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. Вважає постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам законодавства. Так, 29 червня 2025 року на дорозі H-22 він керував транспортним засобом RENAULT MAGNUM 440, вантажний - спеціалізований сідловий тягач, д.н.з. НОМЕР_1 . В бокове дзеркало він побачив, що його наздоганяє автомобіль з ввімкненими проблисковими маячками червоного кольору, відповідно на виконання ПДР України ним вчинено заходів щодо зупинки транспортного засобу біля правого краю проїзної частини. Після зупинки до нього підійшов поліцейський 2 взводу 3 роти І батальйону УПП у Волинській області сержант поліції Ектов Дмитро Юрійович, який на його вимогу щодо причин зупинки повідомив, що нібито неоднаковий протектор на колесах задньої осі, а згодом, що він не був пристебнутий ременем безпеки на що він заперечив. Вважає, що працівник патрульної поліції зупинив транспортний засіб безпідставно, а названа під час зупинки підстава не відповідає фактичним обставинам справи, відповідно всі подальші вимоги поліцейського та складені ними документи є протиправними. Сама по собі постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин не може достовірно свідчити про вчинення ним адміністративного правопорушення. Будь-які докази, що він керував транспортним засобом, будучи не пристебнутим ременем безпеки, відсутні. На підставі викладеного, просив суд скасувати оскаржувану постанову.

08 жовтня 2025 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву. В обгрунтування своїх заперечень щодо позову зазначає, що підставою для зупинки транспортного засобу позивача було порушення водієм вимог пункту 2.3 «в» Правил дорожнього руху України, а саме рух без пристебнутого ременя безпеки. Поліцейський, перебуваючи при виконанні службових обов?язків зафіксував, що водій керував автомобілем без використання ременя, що є адміністративним правопорушенням, передбаченим ч. 5 ст. 121 КУпАП. Саме цей факт став об?єктивною та законною підставою для зупинки транспортного засобу та проведення подальшої перевірки документів водія. Натомість, доводи позивача про те, що причиною зупинки нібито стало питання щодо «неоднакового протектора шин на задній осі автомобіля», не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та не підтверджені жодними доказами. Поліцейський не висував таких вимог і не повідомляв про подібні обставини ні під час зупинки, ні під час спілкування з водієм. Ці твердження є суб?єктивними припущеннями позивача, спрямованими на спотворення дійсних мотивів поліцейського. Таким чином, зупинка транспортного засобу була правомірною та обґрунтованою, оскільки здійснена з підстави, передбаченої законом, а саме порушення вимог ПДР України. Факт правопорушення вчиненого позивачем підтверджується постановою серії ЕНА №5100115 від 29 червня 2025 року та фотознімками здійсненими за допомогою службового планшетного пристрою інспектора. Оскаржена постанова в повній мірі відповідає змісту ст. 283 КУпАП, оскільки у ній зазначені усі дані, як того вимагає наведене положення закону, а тому вона є законною. Твердження позивача, які описані в позовній заяві вважає абсурдними та такими, які вводять суд в оману. Позивач просить скасувати постанову з метою уникнення адміністративної відповідальності. Відеоматеріали щодо даної справи з портативного відеоресстратора інспектора станом на дату отримання матеріалів судової справи не збереглися, оскільки до кінця терміну зберігання зазначених відеозаписів не було відомо про оскарження даної постанови у справі про адміністративне правопорушення. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав із викладених у позові підстав та просив їх задовольнити. Пояснив, що причина зупинки транспортного засобу позивача була незаконною, а відтак його притягнення до адміністративної відповідальності, виходячи із принципу «плодів отруйного дерева», є неправомірним. Той факт, що позивач керував транспортним засобом, будучи не пристебнутим ременем безпеки, не підтверджений жодними доказами.

Представник відповідача у задоволенні позову просила відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» визначено перелік підстав, за наявності яких поліцейський може зупинити транспортний засіб, зокрема якщо є достатньо ознак про причетність до ДТП, чи протектор відрізняється. При спілкуванні поліцейського з водієм останній був не пристебнутий, що зафіксовано на службовий планшет. Припускає, що працівники поліції могли обмежитись усним зауваженням за різний протектор. У свою чергу, керування транспортним засобом, будучи не пристебнутим ременем безпеки, є тяжким правопорушенням, оскільки може призвести до смерті особи. Зазначив, що поліцейський Ектов Д.Ю. повідомив його, що позивач в категоричній формі сказав, що був не пристебнутим, та пристібатися не буде; показував грубі жести.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письомові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 29 червня 2025 року поліцейським УПП у Волинській області Ектовим Д.Ю. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії серії ЕНА № 5100115, про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 29 червня 2025 року о 16:45 год. на 122 км. а/д Н-22 у с. Ставок, керував транспортним засобом RENAULT MAGNUM 440, д.н.з. НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В обгрунтування своїх заперечень щодо законності постанови та відсутності в своїх діях складу адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП, ОСОБА_1 посилається, зокрема, на ту обставину, що жодних порушень вимог ПДР він не допустив, зупинка його транспортного засобу була здійснена без жодних законних для цього підстав.

Статтею 35 Закону України «Про національну поліцію» визначено перелік підстав, за наявності яких поліцейський може зупинити транспортний засіб. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Як стверджується матеріалами даної справи, працівниками поліції не було задокументовано та, у зазначеному випадку, не доведено належними і допустимими доказами, факт порушення водієм пунктів ПДР, які б у відповідно до вищенаведених положень Закону України «Про Національну поліцію» давали право здійснити законну зупинку транспортного засобу RENAULT MAGNUM 440, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Посилання відповідача на ту обставину, що у поліцейського були підстави вважати, що позивач, як водій керував транспортним засобом RENAULT MAGNUM 440, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи не пристебнутим ременем безпеки, або ж транспортний засіб мав неоднаковий протектор на колесах, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Тобто, будь-які дані вважати, що водій допустив порушення правил дорожнього руху, що і слугувало підставою для зупинки транспортного засобу під його керуванням поліцейськими, відсутні, у зв`язку із чим усі наступні вимоги працівників поліції водій виконувати був не зобов`язаний, а усі складені відносно нього процесуальні документи не можуть бути визнані належними та допустимими доказами у підтвердження вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульованої Європейським судом з прав людини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку суд повинен вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то й отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (рішення ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства», «Schenk v. Switzerland»).

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Оскільки, причина зупинки транспортного засобу позивача була незаконною, а відтак його притягнення до адміністративної відповідальності, виходячи із принципу «плодів отруйного дерева», є неправомірним.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проаналізувавши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 605, 60 грн., сплачений останнім при зверненні до суду з даним позовом.

На підставі ст.ст. 7, 245, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 139, 246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА № 5100115 від 29 червня 2025 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 17 жовтня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області І.Б. Плахтій