Справа № 160/29768/25
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіРищенко А. Ю.
за участі секретаря судового засіданняДидочкіної О.А.
представника позивача Волинець Б.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Головного управління ДПС у Житомирській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків
Головне управління ДПС у Житомирській області (далі заявник, контролюючий орган) звернулось до суду із позовною заявою про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; далі відповідач, платник податків), застосованого на підставі рішення в.о. начальника Головного управління ДПС у Житомирській області від 14.10.2025 №623/12/06-30-09-01.
В обґрунтування заяви зазначено, що на підставі наказу від 13.10.2025 № 2708-п та направлень на перевірку від 13.10.2025 №№5043, 5044, 5045 посадові особи контролюючого органу здійснили виїзд для проведення фактичної перевірки господарської одиниці відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , кіоск.
13.10.2025 о 16 год 00 хв особа, яка фактично проводила розрахункові операції, в порушення вимог п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України (далі ПК України), відмовила посадовим особам у допуску до проведення фактичної перевірки, про що було складено акт про відмову від підпису у направленні на перевірку від 13.10.2025 та акт про незаконну відмову у допуску до проведення фактичної перевірки від 13.10.2025 №916/09-01/ НОМЕР_1 .
На підставі викладеного, керуючись пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України, в.о. начальника ГУ ДПС у Житомирській області 14.10.2025 прийняв рішення №623/12/06-30-09-01 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків. Заяву подано до суду в межах строків, встановлених статтею 283 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Матеріалами справи, зокрема актом про незаконну відмову у допуску до проведення фактичної перевірки від 13.10.2025 №916/09-01/ НОМЕР_1 та актом відмови від підписання направлень на перевірку від 13.10.2025 №915/09-01/ НОМЕР_1 , підтверджується факт відмови у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки. При цьому, докази, які б свідчили про непред`явлення або пред`явлення неналежно оформлених документів, зазначених у п. 81.1 ст. 81 ПК України, в матеріалах справи відсутні.
Отже, суд погоджується з доводами заявника, що у контролюючого органу були наявні законні підстави для прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна, а відтак і для звернення до суду з цим поданням.
Водночас, надаючи оцінку обґрунтованості обсягу та способу застосування арешту, суд виходить з такого.
Рішенням контролюючого органу від 14.10.2025 №623/12/06-30-09-01 постановлено: «Застосувати умовний адміністративний арешт майна платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційна (юридична) адреса: АДРЕСА_2 ».

Таким чином, контролюючий орган застосував арешт до всього майна платника податків як фізичної особи, не конкретизувавши ані його складу, ані місцезнаходження.

На час розгляду справи позивачем не здійснено жодних дій щодо призначення податкового керуючого, або організації опису майна платника податків.

Суд зазначає, що адміністративний арешт майна є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків та суттєвим втручанням у право особи на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке втручання є виправданим лише за умови дотримання принципу пропорційності, тобто якщо воно здійснюється з легітимною метою та забезпечує справедливий баланс між інтересами суспільства та правами особи.

Відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, що відповідно до ст. 52 Цивільного кодексу України означає, що він відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Таким чином, нечітке та узагальнене формулювання в рішенні податкового органу («арешт майна») створює правову невизначеність та потенційно поширює свою дію на все рухоме та нерухоме майно, що належить громадянину ОСОБА_1 , включаючи те, що може бути його особистою приватною власністю, спільною сумісною власністю подружжя, або майном, на яке згідно із Законом України «Про виконавче провадження» не може бути звернено стягнення.

Крім того, такий підхід суперечить Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 № 632. Зокрема, додаток 2 до цього Порядку, яким встановлено форму рішення про застосування адміністративного арешту, передбачає графу «що перебуває (розміщене, зберігається)». В додатку 2 також зазначено про необхідність відображення точного місцезнаходження майна. Контролюючий орган цю вимогу проігнорував, не зазначивши жодних відомостей про майно та його місцезнаходження.

Такий обсяг втручання є надмірним та непропорційним меті застосування арешту, яка полягає у забезпеченні можливості проведення перевірки.

З метою дотримання балансу інтересів та принципу пропорційності, суд вважає за необхідне зазначити об`єкти, на які поширюється умовний адміністративний арешт, обмеживши його виключно тим майном, що використовується відповідачем у його господарській діяльності та знаходиться за відомими контролюючому органу адресами.

Згідно з інформацією з інформаційних систем ДПС, наданою самим заявником, ФОП ОСОБА_1 має об`єкти оподаткування (орендовані кіоски) за адресами:

АДРЕСА_3 ;

АДРЕСА_1 ;

АДРЕСА_4 .

Таким чином, застосування умовного арешту саме до майна, що належить відповідачу та знаходиться за вказаними адресами, буде відповідати меті такого заходу забезпечення, не створюючи надмірного тягаря для платника податків та невтручання у його права, не пов`язані з підприємницькою діяльністю.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Керуючись ст. 2, 9, 77, 241-246, 283 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Головного управління ДПС у Житомирській області задовольнити частково.

Підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна, застосованого на підставі рішення в.о. начальника Головного управління ДПС у Житомирській області від 14.10.2025 №623/12/06-30-09-01, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), за виключенням майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення, та коштів на рахунках платника податків, та знаходиться за адресами:

АДРЕСА_3 ;

АДРЕСА_1 ;

АДРЕСА_4 .

В іншій частині позовної заяви відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 283 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 17 жовтня 2025 року.

Суддя А. Ю. Рищенко