Справа № 140/3777/25
Суддя: Шепелюк Віталій Леонідович
Дата ухвалення: 2025-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року ЛуцькСправа № 140/3777/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі ГУ ПФУ в Полтавській області) про визнання протиправним та скасування рішення на заміну №563 від 05 вересня 2024 року відділу перерахунків пенсій №3 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг про відмову в перерахунку пенсії від 14 листопада 2024 року №63; зобов`язання зарахувати до загального страхового стажу період роботи в птахорадгоспі Преображенський з 03 грудня 1992 року 30 жовтня 2002 року на посаді робітника санпропускника та повторно розглянути заяву про переведення на пенсію за віком; зобов`язання зарахувати до загального страхового стажу період ведення підприємницької діяльності: 2005 рік 7 місяців, 2006 рік 12 місяців, 2007 рік 12 місяців, 2009 рік 12 місяців, 2010 рік 12 місяців.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 14 листопада 2024 року №63, прийнятим на заміну рішення від 05 вересня 2024 року №63, їй відмовлено в проведенні перерахунку пенсії. Підставою для відмови стало те, що при переході з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-IV) загальний стаж становить 17 років 10 місяців 11 днів. До стажу не зараховано період роботи відповідно до вкладиша до трудової книжки № НОМЕР_1 з 01 листопада 1992 року по 30 жовтня 2002 року, оскільки між датою прийняття та датою наказу на прийняття термін більше місяця.

Позивач вважає, що при розгляді заяви про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідачем безпідставно не було враховано до страхового стажу періоди її трудової діяльності, зокрема, з 03 грудня 1992 року по 30 жовтня 2002 року та період здійснення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування з 2005 року по 2010 рік та 2012 рік повністю.

ОСОБА_1 зазначила, що обов`язок щодо внесення достовірних даних в трудову книжку покладено на роботодавця, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини уповноваженого органу не може бути підставою для позбавлення її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Зауважила, що відповідачем не здійснювались дії, спрямовані на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності інформації, викладеної у вкладиші трудової книжки на підтвердження її стажу.

На переконання позивача ГУ ПФУ в Полтавській області під час розрахунку її страхового стажу протиправно не врахувало повністю всі періоди здійснення підприємницької діяльності. Відповідачем до страхового стажу було зараховано: 2005 рік 7 днів; 2006 рік 11 днів; 2007 рік 1 місяць 3 дні; 2009 рік 1 місяць 20днів; 2010 рік 6 місяців. Так, з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка ОК-5) вбачається, що у зазначені вище періоди нею було сплачено страхові внески під час ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в обсягах встановленим законодавством за всі періоди (календарні дні).

З урахуванням наведеного позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с.59-61) у задоволенні позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, отримує пенсію по інвалідності та 29 серпня 2024 року звернулася із заявою про перехід на інший вид пенсії (пенсію за віком). При розгляді вказаної заяви та доданих до неї документів встановлено, що при переході з пенсії по інвалідності на пенсію за віком загальний стаж становить 17 років 10 місяців 11 днів, якого недостатньо для перерахунку згідно з поданою заявою. Період роботи з 01 листопада 1992 року по 30 жовтня 2002 року згідно з вкладиша до трудової книжки № НОМЕР_1 не зараховано, оскільки між датою прийняття та датою наказу на прийняття термін більше місяця, даний період потребує уточнюючої довідки.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Не є спірною та обставина, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29 серпня 2024 року звернулася до ГУ ПФУ в Кіровоградській області із заявою про перехід на інший вид пенсії (з пенсії по інвалідності на пенсію за віком).

За принципом екстериторіальності така заява розглядалася ГУ ПФУ в Полтавській області, рішенням якого від 05 вересня 2024 року №63 відмовлено в перерахунку пенсії. Аналізом наданих документів встановлено, що при переході з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування загальний стаж становить 27 років 10 місяців 11 днів, якого недостатньо для перерахунку (а.с.20).

Рішенням на заміну №63 від 05 вересня 2024 року відділу перерахунків пенсій №3 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Полтавській області про відмову в перерахунку пенсії від 14 листопада 2024 року №63 ОСОБА_1 відмовлено в проведенні перерахунку пенсії згідно з заявою від 29 серпня 2024 року, у зв`язку з відсутністю законних підстав (а.с.21). Тут же зазначено, що аналізом наданих документів встановлено, що при переході з пенсії по інвалідності на пенсію по віку відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування загальний стаж становить 17 років 10 місяців 11 днів, якого недостатньо для перерахунку згідно з поданою заявою. Не зараховано до загального стажу період роботи згідно вкладиша до трудової книжки № НОМЕР_1 з 01 листопада 1992 року по 30 жовтня 2002 року, оскільки між датою прийняття та датою наказу на прийняття термін більше місяця, даний період потребує уточнюючої довідки.

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області листом від 09 квітня 2025 року №2100-0212-8/13698, у відповідь на адвокатський запит представника позивача, повідомило, що оскільки суми, які спрямовувались до Пенсійного фонду у вигляді частини від розмежування сплаченого єдиного податку (42%) та фіксованого податку (10%) у період 2004-2010 років, не забезпечували мінімальний страховий внесок в повному обсязі, це безпосередньо впливає на обчислення страхового стажу. Періоди здійснення підприємницької діяльності зараховано до страхового стажу пропорційно сплаченим внескам. Відповідно до даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, по обліковій картці ОСОБА_1 наявна інформація щодо зарахування страхового стажу за періоди здійснення підприємницької діяльності, а саме: в 2005 році 7 днів, як платнику фіксованого податку, в 2006 році 11 днів, як платнику фіксованого податку, з січня по вересень 2007 року 9 днів, як платнику фіксованого податку, з жовтня по грудень 2007 року 24 дні, як платнику єдиного податку, з січня по червень 2009 року 50 днів, як платнику єдиного податку, з липня по грудень 2009 року 0 днів, як платнику фіксованого податку, в 2010 році 184 дні, як платнику фіксованого податку, в 2011 році 12 місяців, як платнику єдиного податку, в 2012 році 11 місяців (а.с.43-44).

Позивач, вважаючи, що відповідачем протиправно не зараховано до її страхового стажу період роботи в птахорадгоспі Преображенський з 03 грудня 1992 року 30 жовтня 2002 рік та окремі періоди здійснення підприємницької діяльності, звернулася до суду з цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантоване право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон №1058-IV.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Таким чином, до 01 січня 2004 року стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

За приписами частини першої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637). Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (абзац другий пункту 1, пункт 2 Порядку №637).

Згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

При цьому, суд звертає увагу, що чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05 грудня 2019 року у справі №235/805/17, від 06 грудня 2019 року у справі №663/686/16-а, від 06 грудня 2019 року у справі №500/1561/17, від 05 грудня 2019 року у справі №242/2536/16-а.

За змістом оскаржуваного рішення відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період її роботи з 01 листопада 1992 року по 30 жовтня 2002 року в птахорадгоспі Преображенський.

З наявної в матеріалах справи копії вкладиша до трудової книжки № НОМЕР_1 (а.с.24-25) слідує, що ОСОБА_1 , зокрема: 01 листопада 1992 року прийнята робітницею санпропускника цеху №4 в птахорадгосп Преображенський (наказ №338 від 03 грудня 1992 року); 30 жовтня 2002 року звільнена за власним бажанням відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України (наказ №10-К від 30 жовтня 2002 року). При цьому слід зауважити, що записи не містять в собі виправлень, здійснені у послідовності з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис.

Обґрунтовуючи відмову у зарахуванні періоду роботи з 01 листопада 1992 року по 30 жовтня 2002 року до страхового стажу, відповідач зазначив, що оскільки між датою прийняття та датою наказу на прийняття термін більше місяця, даний період потребує уточнюючої довідки.

Суд зазначає, що порядок ведення трудових книжок, вкладишів до них законодавчо визначений. На момент внесення записів у вкладиш до трудової книжки № НОМЕР_1 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252; далі Інструкція №162) та Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року №110 (Інструкція №58), які містять аналогічні положення про те, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1 глави 2 Інструкції №162).

Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка (пункти 2.1, 3.1 Інструкції №58).

Відповідно до пунктів 2.2-2.4 Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття роботу.

До трудової книжки вносяться, зокрема: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується 05 січня 1993 року.

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Аналогічна норма щодо порядку внесення записів до трудової книжки встановлена пунктом 2.3 Інструкції №162.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції № 162).

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 №301 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Таким чином, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

Суд повторює, що частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до приписів статті 101 Закону№1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Такий висновок узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №127/9055/17.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, що спрямовані на отримання будь-яких додаткових документів щодо підтвердження спірного періоду трудової діяльності позивача.

При цьому, суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідачем не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки. Аналогічний висновок вказаний і в постановах Верховного Суду від 17 липня 2018 року у справі №220/989/17, від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17.

Відтак, наведені посилання ГУ ПФУ в Полтавській області є недостатніми для відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду трудової діяльності ОСОБА_1 з 01 листопада 1992 року по 30 жовтня 2002 року. З урахуванням обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що відповідач, не зарахувавши до страхового стажу позивача спірний період її роботи, діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначені чинним законодавством. За таких умов, оскаржуване рішення є протиправним та належить до скасування.

Щодо зарахування до страхового стажу окремих періодів підприємницької діяльності (2005-2007 роки, 2009-2010 роки) суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 2 статті 11 Закону №1058-IV).

Згідно з пунктом 3-1 Розділу XV Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

З огляду на вищевикладене, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду здійснення особою підприємницької діяльності з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року є сплата за весь наведений період щомісячно страхових внесків або єдиного соціального внеску незалежно від сплаченого розміру.

З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААБ №719577 від 02 грудня 2012 року слідує, що ОСОБА_1 12 липня 1999 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець (номер запису: 0001047, а.с.27). 14 лютого 2024 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис №007001047 про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (а.с.29).

З Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка ОК-5, а.с.33-34) вбачається, що ОСОБА_1 у 2005-2007 роках, 2009-2010 роках здійснювала підприємницьку діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування та відповідно сплачувала страхові внески, в обсягах встановленим законодавством за всі періоди. Про даний факт перебування на спрощеній системі та сплату внесків свідчить стовпчик під назвою ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому за звітний 2005 рік, 2006 рік, 2007 рік, 2009 рік, 2010 рік, 2011 рік стоїть цифра 6 (назва категорії застрахованих осіб Фізичні особи-суб`єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) 2004-2010 роки; Фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування (фіксований податок, єдиний податок) 2010-2012 роки) та цифра 8 (назва категорії застрахованих осіб Фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування єдиний податок) за звітний 2007 рік, 2009 рік із сплаченими сумами відповідних платежів.

Матеріали справи містять лист ГУ ПФУ в Херсонській області від 09 квітня 2025 року №2100-0212-8/13698, зі змісту якого слідує, що відповідно до даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, по обліковій картці ОСОБА_1 наявна інформація щодо зарахування страхового стажу за періоди здійснення підприємницької діяльності, а саме: в 2005 році 7 днів, як платнику фіксованого податку, в 2006 році 11 днів, як платнику фіксованого податку, з січня по вересень 2007 року 9 днів, як платнику фіксованого податку, з жовтня по грудень 2007 року 24 дні, як платнику єдиного податку, з січня по червень 2009 року 50 днів, як платнику єдиного податку, з липня по грудень 2009 року 0 днів, як платнику фіксованого податку, в 2010 році 184 дні, як платнику фіксованого податку, в 2011 році 12 місяців, як платнику єдиного податку, в 2012 році 11 місяців.

Періоди здійснення підприємницької діяльності зараховано до страхового стажу пропорційно сплаченим внескам, оскільки суми, які спрямовувались до Пенсійного фонду у вигляді частини від розмежування сплаченого єдиного податку (42%) та фіксованого податку (10%) у період 2004-2010 років, не забезпечували мінімальний страховий внесок в повному обсязі (а.с.43-44).

При вирішенні даного спору судом враховано, що здійснення діяльності фізичними особами-підприємцями за фіксованим податком регламентувалося Законом України 13 лютого 1998 року №129/98-ВР Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян від (далі Закон №129/98- ВР), за єдиним податком Указом Президента України від 03 липня 1998 року №727/98 Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва (далі Указ №727/98). Згідно із встановленим розподілом відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону №129/98-ВР та Розділу 2 Указу, відділення Державного казначейства України перераховували на рахунки управлінь Пенсійного фонду України 10% від сум сплаченого фіксованого податку та 42% від сум єдиного податку.

Відповідно до пункту 2 розділу II Прикінцевих положень Закону №129/98-ВР (чинного на час сплати позивачем фіксовано податку у межах спірного періоду), до внесення відповідних змін до порядку здійснення відрахувань на державне пенсійне страхування громадянами-підприємцями, що сплачують фіксований податок, 10 відсотків від сум цього податку, що надійшли до відповідного місцевого бюджету, перераховуються до Пенсійного фонду України, а 90 відсотків від сум фіксованого податку, що надійшли до місцевого бюджету, спрямовуються на потреби територіальної громади за визначеними нею напрямами.

Згідно з пунктом 2 Указу №727/98 (чинного на час сплати позивачем єдиного податку у межах спірного періоду) суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах:

- до місцевого бюджету - 43 відсотки;

- до Пенсійного фонду України - 42 відсотки;

- на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

За змістом пункту 6 Указу №727/98 суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Дію Указу №727/98 припинено згідно із Законом України від 04 листопада 2011 року №4014-VІ Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, який набрав чинності 01 жовтня 2012 року.

Таким чином, здійснюючи підприємницьку діяльність та сплачуючи фіксований/єдиний податок у 2005-2007 роках, 2009-2010 роках позивач сплачувала у Пенсійний фонд внески у складі такого фіксованого/єдиного податків через Управління державного казначейства (10% та 42% від суми сплаченого фіксовано/єдиного податків перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за вищевказані періоди, у які позивач сплачувала фіксований/єдиний податок, а відтак і внески до Пенсійного фонду.

Таким чином, з огляду на наведені положення законодавства і встановлені обставини справи, суд зазначає, що до страхового стажу ОСОБА_1 підлягає зарахуванню період підприємницької діяльності.

Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, враховуючи норми чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, суд з урахуванням наданих частинами другою, третьою статті 245 КАС України повноважень, меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 14 листопада 2024 року №63, зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 03 грудня 1992 року по 30 жовтня 2002 року та періоди здійснення підприємницької діяльності у 2005-2007 роках, у 2009-2010 роках та повторно розглянути заяву від 29 серпня 2024 року про переведення на пенсію за віком.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 03 березня 2025 року №0.0..1, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с. 8, 54).

З огляду на задоволення позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, Полтавська область, місто Полтава, вулиця Гоголя, будинок 3, ідентифікаційний код юридичної особи 13967927) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 14 листопада 2024 року №63.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 03 грудня 1992 року по 30 жовтня 2002 року та періоди здійснення підприємницької діяльності у 2005-2007 роках, у 2009-2010 роках та повторно розглянути заяву від 29 серпня 2024 року про переведення на пенсію за віком.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судові витрати у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. Л. Шепелюк