Справа № 160/17751/25
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
18.06.2025 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_2 , в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у незвільненні з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 на підставі поданого ним рапорту;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі поданого ним рапорту.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що старший солдат ОСОБА_1 , водій-лінійний наглядач лінійно-кабельного відділення взводу зв`язку, проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 . Військовослужбовець ОСОБА_1 звернувся з письмовим рапортом з проханням звільнити його з військової служби за сімейними обставинами, а саме: відповідно до абз. 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Такий рапорт був зареєстрований військовою частиною НОМЕР_2 та переданий для прийняття рішення по суті рапорту до військової частини НОМЕР_1 . До рапорту додано всю необхідну документацію, яка є підставою для звільнення з військової служби. 29.05.2025 позивач отримав відмову за №4060 від військової частини НОМЕР_1 у реалізації поданого ним рапорту про звільнення з військової служби, мотивовану відсутністю підтверджуючих документів, саме: акт обстеження сімейного стану військовослужбовця від 06.05.2025 не відповідає вимогам чинного законодавства та не підтверджено відсутність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд. Позивач вважає, що подав докази, які підтверджують право останнього на звільнення з військової служби, відтак відмова від 29.05.2025 у звільненні, на його думку, є незаконною. Позивач вказує, що є єдиною особою, яка може здійснювати постійний догляд за своїм рідним братом (по матері) ОСОБА_2 , якому встановлено I групу інвалідності безстроково та який згідно висновку ЛКК №187 року потребує постійного стороннього догляду внаслідок психічного захворювання. Брат позивача в шлюбі не перебуває, дітей немає, батьки померли, інші родичі чи то першого чи другого ступеня споріднення відсутні, позивач є братом ОСОБА_2 . Таким чином, позивач єдиний хто може здійснювати постійний догляд за своїм братом, оскільки у його ОСОБА_2 відсутні інші члени сім`ї першого і другого ступеня споріднення, а тому, ОСОБА_1 має необхідність у здійсненні постійного стороннього догляду, останній має потребу і законне право звільнитися з військової служби (на підставі абз. 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»). Жодним нормативно-правовим актом не встановлено форми якій повинен відповідати акт обстеження житлових умов військовослужбовця, натомість в законодавстві наявна вимога до рапорту долучити відповідний акт, що і було зроблено позивачем. Посилання відповідача на відсутність документів, які б свідчили про відсутність інших осіб, які б могли здійснювати догляд є протиправним, оскільки позивач повністю підтвердив таку обставину усіма можливими документами. Іншого способу підтвердити відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення законодавством не передбачено. У даній справі, само лише зобов`язання військової частини повторно розглянути рапорт буде недостатньо для відновлення порушеного права позивача. Позивач вважає, що суд має зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 . В іншому випадку, рішення суду не буде ефективним, адже відповідач знову розгляне рапорт та вчетверте оформить відмову, але вже з інших точно так же не передбачених законом підстав і позивач знову буде вимушений звертатись до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Ухвалою суду від 19.06.2025 відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Адміністративний позов з додатками та копія ухвали від 19.06.2025 отримані відповідачем та третьою особою в системі «Електронний суд» 18.06.2025 та 20.06.2025 відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
Відповідно до ч. 7 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
З аналізу наведених норм законодавства встановлено, що у випадку реєстрації учасника судового процесу в системі «Електронний суд», суд повідомляє вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі.
Суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.
Відповідачем, на виконання ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, не було надіслано до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не було повідомлено про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Третьою особою не надано до суду пояснень в обґрунтування власної правової позиції.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 .
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 08.08.2018.
Старший солдат ОСОБА_1 , водій-лінійний наглядач лінійно-кабельного відділення взводу зв`язку, проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 .
20.05.2025 позивач звернувся до начальника зв`язку командира взводу зв`язку військової частини НОМЕР_2 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». В рапорті позивач повідомив, що продовжувати військову службу не бажає.
До рапорту позивачем були долучені належним чином завірені копії таких документів:
- свідоцтво про народження ОСОБА_2 ;
- свідоцтво про народження ОСОБА_1 ;
- паспорт та РНОКПП ОСОБА_2 ;
- паспорт та РНОКПП ОСОБА_1 ;
- висновок ЛКК про необхідність постійного стороннього догляду за ОСОБА_2 №187;
- пенсійне посвідчення ОСОБА_2 з зазначенням групи та причин інвалідності;
- свідоцтво про смерть ОСОБА_3 (матері ОСОБА_2 та ОСОБА_1 );
- свідоцтво про смерть ОСОБА_4 (батько ОСОБА_2 );
- довідки про місце реєстрації та проживання - акт обстеження сімейного стану військовослужбовця від 06.05.2025, затверджений начальником Металургійно-Довгинцівським ОР у м. Кривий ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 яким пояснюється розбіжності в «по батькові» батьків, зазначених у свідоцтві про народженні ОСОБА_1 та ОСОБА_2
29.05.2025 начальником управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_5 надано відповідь за №4060, в якій повідомлено про повернення на доопрацювання матеріали щодо звільнення старшого солдата ОСОБА_1 , водія-лінійного наглядача лінійно-кабельного відділення взводу зв`язку відповідно пункту другого частини четвертої та пункту третього частини дванадцятої статті 26 Закону України «необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю І або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я» з наступних причин:
- акт №ппп/3888 від 06.05.2025 наданий територіальним центром комплектування та соціальної підтримки не відповідає вимогам чинного законодавства;
- не підтверджено відсутності інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд.
В листі вказано, що матеріали на звільнення не погоджені помічником командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальником юридичної служби.
Не погоджуючись з відмовою у звільненні зі служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону №2232 проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Одним з різновидів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період (ч. 6 ст. 2 Закону №2232).
Як передбачено частиною чотирнадцятою цієї ж норми виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з абзацом тринадцятим ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оборону України» №1933-XII від 06.12.1991 (з наступними змінами та доповненнями), особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
17.03.2014 після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні розпочав діяти особливий період.
Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-ІХ.
У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та триває й на час розгляду даної справи.
Підстави для звільнення військової служби визначні у ст. 26 Закону №2232.
Відповідно до п. «г» ч. 2 ст. 26 Закону №2232 під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (п.3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232).
Судом встановлено, що позивачем 20.05.2025 подано рапорт про звільнення у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за братом, який є особою з інвалідністю І групи. В рапорті вказано про небажання продовжувати військову службу.
Судом встановлено, що брат позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_5 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 10.01.2005, батьками брата позивача ОСОБА_2 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Відповідно до свідоцтв про смерть серії НОМЕР_7 від 17.06.2017 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_8 від 04.06.2008 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психіатричного розладу №187 від 06.03.2025, виданого КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, брату позивача ОСОБА_2 встановлено І групу інвалідності з позначкою «потребує постійного догляду».
Згідно з довідкою Криворізької об`єднаної міської довідково-інформаційної служби №2 щодо складу осіб, що значаться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 затверджено акт обстеження сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 від 06.05.2025.
Актом обстеження встановлено адресу фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 .
В акті вказано, що відповідно до відомостей Державного реєстру актів цивільного стану у ОСОБА_2 наявні члени сім`ї першого або другого ступеня споріднення, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає та зареєстрований: АДРЕСА_1 .
Зазначені документи були надані позивачем при поданні рапорту відповідачу, що сторонами не заперечується.
Суд зазначає, що позивач у даному випадку відповідає усім вимогам, передбаченим п. «г» ч. 2 ст. 26 Закону №2232, для звільнення його із військової служби, що, зокрема, підтверджується зазначеними вище документами.
Підставою для відмови у задоволенні рапорту про звільнення зі служби, відповідачем в листі від 29.05.2025 №4060 зазначено, що акт №ппп/3888 від 06.05.2025 наданий територіальним центром комплектування та соціальної підтримки не відповідає вимогам чинного законодавства та позивачем не підтверджено відсутності інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Положення №1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.
Згідно п. 223 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 №170 затверджено Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція №170), якою визначено механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення №1153/2008.
Додатком 19 до Інструкції №170 визначено Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема, відповідно до підпункту 26 пункту 5 Додатку 19 до Інструкції №170 при поданні до звільнення з військової служби за підставами через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років); документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: 26) у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я: документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами); один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки; один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «;Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики; висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - Положення про ТЦК).
Згідно абзацу 17 пункту 11 Положення про ТЦК районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення перевіряють за зверненням командира військової частини або за заявою родичів (за наявності підстав) сімейний стан військовослужбовця.
З аналізу наведених норм встановлено, що сімейний стан військовослужбовця підлягає перевірці територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
У випадку, що розглядається судом, начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 затверджено акт обстеження сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 від 06.05.2025, яким встановлено, що відповідно до відомостей Державного реєстру актів цивільного стану у ОСОБА_2 наявні члени сім`ї першого або другого ступеня споріднення, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає та зареєстрований: АДРЕСА_1 .
Інших членів сім`ї актом обстеження сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 від 06.05.2025 не встановлено.
Вказаний акт складений на підставі наданих позивачем додатків та запиту командира військової частини НОМЕР_2 від 15.04.2025 №1765/379. Акт підписано головою комісії - начальником групи психологічної підтримки персоналу, членами комісії: начальником фінансової частини, головними спеціалістами командування.
Отже, наданий акт обстеження сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 від 06.05.2025 відповідає вимогам законодавства, містить підписи відповідальних за його складання осіб, затверджений начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 , та містить вичерпну інформацію про той факт, що єдиним членом сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його брат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Доказів зворотного відповідачем не надано.
Враховуючи зазначені обставини, суд робить висновок, що позивач, звертаючись до відповідача із рапортом про звільнення його з військової служби, діяв у межах визначених чинним законодавством.
При цьому, на переконання суду, позивач надав відповідачу достатні докази для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за братом з інвалідністю I групи та відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення його брата, які б могли здійснювати такий догляд.
Як наслідок, суд робить висновок, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у незвільненні з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 на підставі поданого ним рапорту, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.
Отже, відмова у звільненні позивача за наявності в нього обов`язку щодо догляду за особою з інвалідністю та відсутністю іншої особи, спроможної реально забезпечити необхідний догляд особі з інвалідністю в ситуації, що склалася, суперечить принципам: державних гарантій соціального захисту (ст. 46 Конституції України); недопущення перешкод у реалізації прав людини (ст. 21 Конституції України); пріоритетності прав осіб з інвалідністю на отримання належного догляду (Закон № 875-XII).
Таким чином, при ухвалені рішення про звільнення військовослужбовця з військової служби повинно бути забезпечено належний баланс між інтересами держави та правами людини.
Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
Комітет Міністрів Ради Європи сформулював принципи, які слугують змістовими гарантіями ухвалення справедливого рішення. Здійснюючи дискреційні повноваження, адміністративний орган: переслідує лише ту мету, задля якої його наділено такими повноваженнями; дотримується принципу об`єктивності й безсторонності, враховуючи лише ті чинники, які стосуються конкретної справи; дотримується принципу рівності перед законом, не допускаючи несправедливої дискримінації; забезпечує належну рівновагу між несприятливими наслідками, які його рішення може мати для прав, свобод чи інтересів осіб, та переслідуваною при цьому метою; приймає своє рішення в межах строку, прийнятного під кутом зору питання, яке вирішується; забезпечує послідовне застосування загальних адміністративних приписів з одночасним врахуванням конкретних обставин кожної справи.
У пункті 2.4 Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №3-рп/2016 ідеться про те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України), одним з елементів якого є правова визначеність положень законів та інших нормативно-правових актів.
За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці, неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).
Конституційний Суд України виходить із того, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості в особи передбачати дії цих органів.
Практика ЄСПЛ свідчить, що надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети цього заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (див. рішення від 02.11.2006 у справі «Волохи проти України», від 02.08.1984 у справі «Мелоун проти Сполученого Королівства»).
При прийнятті рішення в частині позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі поданого ним рапорту, суд виходить з того, що позивач неодноразово звертався з відповідними рапортами, але йому було відмовлено у задоволенні рапорту.
Отже, враховуючи той факт, що судом встановлено дотримання позивачем вимог законодавства щодо звернення з рапортом про звільнення зі служби та надання повного переліку документів з підтверджуючими підставами звільнення зі служби, суд вважає, що відповідач неодноразово скористався наданими йому дискреційними повноваженнями на прийняття рішення, проте не дотримався умов законодавства та протиправно відмовив позивачу у задоволенні рапорту з надуманих підстав.
Враховуючи зазначене суд вважає, що єдиним способом відновлення порушеного права позивача є задоволення позовної вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі поданого ним рапорту від 20.05.2025.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд робить висновок про задоволення позову.
Розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду даної справи не здійснюється, оскільки позивач у відповідності до п.п. 12, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_11 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у незвільненні з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 на підставі поданого ним рапорту від 20.05.2025.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі поданого ним рапорту від 20.05.2025.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський