Справа № 766/18148/24
Суддя: Булах Є. М.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025

30 вересня 2025 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Булах Є.М.,

справа №766/18148/24; провадження№2-а/766/189/25

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні у порядку письмового позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в інтересах якого діє представник Бітюра Анатолій Анатолійович (РНОКПП: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; адреса для листування: АДРЕСА_3 ) до Головного управління Національної поліції у Херсонській області (, місцезнаходження: 73003, Херсонська область, м. Херсон, вул. Лютеранська, буд.4) про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Вимоги позивача

У жовтні 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, у якому, з урахуванням заяви на усунення недоліків, просив:

скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія БАВ № 064984 від 09.09.2024 року, винесену поліцейським СРПП Генічеського РВП ГУНП в Херсонській області старшим сержантом поліції Зайцевим О.А., якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. ч. 5,6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3 400,00 грн.; провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. ч. 5, 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення; поновити позивачу строк на звернення до суду із позовом.

Позиція позивача

Позовні вимоги мотивовано тим, що 09.09.2024 року поліцейський СРПП Генічеського РВП ГУНП в Херсонській області старший сержант поліції Зайцев О.А. склав постанову у справі про адміністративне правопорушення серія БАВ №064984 за ч. 5, ч.6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП та застосував відносно позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400,00 грн.

За змістом постанови, 09.09.2024 о 11-42 год. у смт Білозерка, пров. Торговий керував мопедом Хонда Діо не маючи посвідчення водія, чим порушив п.п. 2.1. А ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ч.6 ст. 121, ч. 2 ст.126 КУпАП.

З позиції позивача постанова не відображає дійсних обставин справи, є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Крім того, в постанові поліцейського не наведено жодного доказу вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5, 6 статті 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП, не зазначено правопорушення передбачених ч. 5, 6 статті 121 цього Кодексу.

Позиція відповідача

22.04.2025 року представник відповідача Мирилко В.В. через систему «Електронний суд» подав відзив на адміністративний позов, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства та уповноваженою на те особою, є законною та обґрунтованою, а відтак підстав для її скасування та задоволення позову немає.

Викладаючи свою позицію у відзиві, відповідач нормативно обґрунтовував свої заперечення посилаючись на Правила дорожнього руху України, ст. ст. 222, 255, ч. 5 ст.258 КУпАП, ст. ст. 23, 62 ЗУ «Про національну поліцію».

Просив розгляд справи провести без участі сторони відповідача.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.10.2024 року позовну заяву залишено без руху.

31.01.2025 року представник позивача через канцелярію суду подав заяву на усунення недоліків. Відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції заяву про усунення недоліків передано Головуючому 03.03.2025 року.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У справі призначено судове засідання.

22.04.2025 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

22.04.2025 року від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву.

14.05.2025 року, 30.05.2025 року, 28.07.2025 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

06.08.2025 року від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі сторони відповідача, у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав викладених у відзиві.

У час призначений для розгляду справи учасники справи не з`явився, подали заяви про проведення розгляду справи без їх участі, просили врахувати раніше подані заяви по суті справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 5 ст. 205 КАС України визначено, що у разі неявки позивача у судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта(ч.9 ст. 205 КАС України).

З урахуванням положень ст.205 КАС України, належного повідомлення осіб, що не прибули у судове засідання, заяви позивача, представника відповідача про розгляд справи без їх участі та відсутності перешкод для розгляду справи у судовому засіданні без сторін, суд постановляє ухвалу про розгляд справи у письмовому провадженні без участі сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішення питання про поновлення строку на звернення до суду із позовом.

В прохальній частині позовної заяви представник позивача клопоче поновити строк позивачу на звернення до суду із позовом з підстав того, що постанову серії БАВ №064984 від 09.09.2024 позивач на місці розгляду справи не отримував, а дізнався про її існування після отримання матеріалів виконавчого провадження №76241020, одержаних 22.10.2024 на запит адвоката. Вважав, що наявні підстави для поновлення строку на звернення до суду із позовом, оскільки строк пропущено з поважних причин.

Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку позивачу на звернення до суду із позовом, суд зазначає наступне.

Строки звернення до суду визначенні ст. 122 КАС України. Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом, або іншими Законами.

Згідно до ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення(постанови), а щодо рішень(постанов) у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

З урахуванням положень ст.ст. 122,123 КАС України, обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали реалізації процесуального права на звернення до суду, на які позивач посилається як на поважні, суд виходить з оцінки та аналізу наведених у заяві доводів і з того, чи мав скаржник за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду.

Рішенням Європейського Суду з прав людини по справі «Іліан проти Туреччини» встановлено, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звернути увагу на обставини справи.

Суд, за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За обставинами цієї справи, позивач 09.09.2024 оскаржувану постанову не отримував, доказів її отримання від органу уповноваженого на розгляд адміністративної справи суду не надано.

22.10.2024 представником позивача адвокатом Бітюрою Анатолієм Анатолійовичем від Білозерського ВДВС у Херсонській області ПМУМЮ (м. Одеса) отримано постанову про відкриття виконавчого провадження №76251020 від 09.10.2024, що підтверджується доданими до позовної заяви копією адвокатського запиту, роздруківки з електронної скриньки представника позивача, постанову про відкриття виконавчого провадження, тобто позивачем отримано оскаржувану постанову поза межами строку на її оскарження встановленого ст. 289 КУпАП.

Виходячи із обставин, викладених вище, суд дійшов висновку, що доводи позивача про поважність причин пропуску строку звернення до суду є обґрунтованими, а тому суд визнає їх поважними, з огляду на що поновлює пропущений позивачем строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Обставини встановлені судом.

09.09.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5, ч. 6 ст.121 КУпАП та ч. 2 ст. 126 КУпАП.

У постанові серії БАВ №064984 від 09.09.2024 року, винесеної інспектором СРПП Генічеського РВП ГУНП в Херсонській області Зайцевим О.А. відносно позивача, зазначено, що 09.09.2024 о 11.42 год в смт. Білозерка по провулку Торговому керував мопедом «Хонда Діо», не маючи посвідчення водія, чим порушив п.п. 2.1. А ПДР України та на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5, 6 статті 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП, ст. 36 КУпАП в розмірі 3 400,00 грн.

22.10.2024 представником позивача адвокатом Бітюрою Анатолієм Анатолійовичем від Білозерського ВДВС у Херсонській області ПМУМЮ (м. Одеса) отримано постанову про відкриття виконавчого провадження №76251020 від 09.10.2024, що підтверджується доданими до позовної заяви копією адвокатського запиту, роздруківки з електронної скриньки представника позивача, постанову про відкриття виконавчого провадження.

З позиції позивача постанова не відображає дійсних обставин справи, є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки не містить доказів вчинення інкримінованого правопорушення.

З поданого представником відповідача відзиву на позовну заяву встановлюється, що відповідач заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Суд при розгляді даної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та її поважність згідно з вимогами пункту 3 частини 1 статті 293 КУпАП.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених за частиною 5 статті 121 та частиною 2 статті 126 КУпАП .

Згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 6 цієї статті передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, в тому числі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка»), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.

Пунктом 1.1 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У відповідності до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України водій особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Пунктом 2.1 (а) ПДР, встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

Згідно п. 2.4 ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Надаючи оцінки правомірності оскаржуваної постанови суд виходить з наступного.

Згідно пункту 1.5 ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Виходячи із назви статей 121, 126 КУпАП можливо дійти обґрунтованого висновку, що дії або бездіяльність водія, передбачені цими статтями та за які водій несе покарання, мають бути допущені виключно при керуванні особою транспортним засобом, тобто тоді коли транспортний засіб рухається.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247,280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В пункті 24 Постанови звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Зміст принципу «поза розумним сумнівом» сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», відповідно до якого доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає із зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Отже, докази повинні бути настільки переконливими, що сумнівів при розгляді справи не повинно бути, а якщо вони є, то повинні толкуватись тільки на користь особи, відносно якої вирішується питання щодо притягнення до відповідальності.

Отже, ознаками об`єктивної сторони вказаних в оскаржуваній постанові адміністративних правопорушень є саме керування транспортними засобами особами.

Таким чином, без доведення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом не можна стверджувати, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5, 6 статті 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП, доведена поза розумним сумнівом.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача як на доказ правомірності оскаржуваної постанови посилається на ту обставину, що в той же день на позивача складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, який розглядається Херсонським міським судом Херсонської області і до суду подано також відеозаписи з нагрудних камер поліцейських як доказ вини позивача.

Разом з тим, відповідно до частини 4 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Для повного та всебічного розгляду справи, прийняття законного та обґрунтованого рішення судом з Єдиного державного реєстру судових рішень з`ясовано результат розгляду справи про адміністративне правопорушення по обвинуваченню позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, про яке зазначав відповідач у своєму відзиві.

Так, Херсонським міським судом Херсонської області розглядалась справа про адміністративне правопорушення відносно позивача (справа766/15481/24).

Рішенням суду першої інстанції позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 16.05.2025 у справі №766/15481/24 постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 31 березня 2025 року скасовано, провадження по справі щодо ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначеною постановою Херсонським апеляційним судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 192588 від 09 вересня 2024 року (про яку зазначено у відзиві відповідача) водій ОСОБА_1 09 вересня 2024 року об 11 год. 42 хв. по пров. Торговий в смт. Білозерка Херсонського району Херсонської області керував мопедом "Хонда Діо", без н/з, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з рота, млява мова, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера "Драгер" або в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 064984 від 09 вересня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП за керування мопедом "Хонда Діо", без н/з, 09 вересня 2024 року об 11 год. 42 хв. по пров. Торговий в смт. Білозерка Херсонського району Херсонської області без посвідчення водія.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у справі №766/15481/24 та закриваючи провадження апеляційний суд зазначив, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що є обов`язковою обставиною для притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Аналізуючи час та події, що зазначені в оскаржуваній постанові та в постанові Херсонського апеляційного суду у справі №766/15481/24, можливо дійти обґрунтованого висновку, що це є одні й ті ж самі події, а тому суд бере до уваги обставини, що встановлені апеляційним судом та доходить висновку, що ОСОБА_1 09.09.2024 о 11.42 год в смт. Білозерка по провулку Торговому не керував мопедом «Хонда Діо», що виключає наявність події та складу адміністративного правопорушення передбачених ч. 5, 6 статті 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП, у вчиненні яких обвинувачується позивач.

Пояснення інспектора СРПП Генічеського РВП ГУНП в Херсонській області Зайцева Олександра Анатолійовича не сприймаються судом як доказ у цій справі, оскільки з цих пояснень не вбачається, якій посадовій особі надані такі пояснення, в рамках якого провадження (дисциплінарного, адміністративного чи кримінального) надані такі пояснення, тому такі пояснення не є належним доказом в розумінні статті 251 КУпАП.

Крім того, пояснення інспектора в якості доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не можуть бути доказом у справі, адже під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення працівник поліції діяв як службова особа - інспектор патрульної поліції, свідчення зазначеної особи не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.

Аналогічна правова позиція щодо пояснень особи, яка винесла постанову про накладання адміністративного стягнення як доказу у справі, висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 15 квітня 2020 року по справа №489/4827/16-а (адміністративне провадження №К/9901/33507/18).

До того ж, інспектор СРПП Генічеського РВП ГУНП в Херсонській області Зайцев Олександр Анатолійович в судовому засіданні в якості свідка не допитувався та не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, відповідних клопотань не заявлялось, тому пояснення інспектора, які долучені відповідачем до відзиву є недопустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення та судом не приймаються як належні та допустимі.

Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено принцип неможливості притягнення до адміністративної відповідальності інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача.

Суд вважає, що обвинувачення не може ґрунтуватися лише на обставинах, викладених суб`єктом владних повноважень в постанові, тобто в своєму рішенні, про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Ст. 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На думку суду, відповідач не надав беззаперечних доказів, які б підтвердили наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Враховуючи, що відповідачами не доведено вину позивача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, суд вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами обґрунтованості прийнятого ним рішення та правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем не заявлено вимогу про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 6, 9, 14, 72, 74, 76, 90, 139, 241-246, 255, 268, 271, 286, 295 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) строк на звернення до суду із адміністративним позовом.

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції у Херсонській області (, місцезнаходження: 73003, Херсонська область, м. Херсон, вул. Лютеранська, буд.4) про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову серії БАВ № 064984 від 09.09.2024 про притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5, ч. 6 ст. 121 КУпАП та ч. 2 ст. 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 3 400, 00 грн. скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5, ч. 6 ст. 121 КУпАП та ч. 2 ст. 126 КУпАП закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України.

Згідно ч. 4 ст. 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного у письмовому провадженні, суд підписує рішення без його проголошення.

Дата складання повного тексту рішення 30.09.2025 року.

СуддяЄ. М. Булах