Справа № 640/10619/20
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Файдюка В.В., Штульман І.В.,

за участю секретаря судового засідання Григор`єва С.О.,

представника позивача Київської міської прокуратури - Скляра Д.Ю., представника відповідача АТОВ «Велес» - Янчука О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги аграрного товариства з обмеженою відповідальністю «Велес», Державної служби геології та надр України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом Заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, - Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України до Державної служби геології та надр України, Аграрного товариства з обмеженою відповідальністю «Велес» про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року Заступник прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, - Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (далі - позивач/прокурор), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної служби геології та надр України (далі - відповідач 1/апелянт 1/служба), Аграрного товариства з обмеженою відповідальністю «Велес» (далі - відповідач 2/апелянт 2/АТОВ «Велес») визнання протиправними та скасування:

- наказу Державної служби геології та надр України від 12 серпня 2016 року № 250 в частині надання спеціального дозволу на користування надрами АТОВ «Велес»,

- спеціального дозволу на користування надрами від 18 листопада 2016 року № 6155, виданого АТОВ «Велес» на видобування сапонітових глин, придатних для виробництва борошна сапонітового «Сапокорм».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про порушення процедури прийняття спірних рішень. Зокрема, для їх видачі мав відбутися аукціон. Всупереч закону матеріали для отримання спецдозволу не містили обов`язкового документа - геологічного вивчення ділянки надр та підрахунок запасів корисних копалин за замовленням відповідача-2. Пошуково-оцінювальні та геологорозвідувальні роботи на родовищі виконані у 80-90-х роках, геологічне вивчення надр - у 2004 році. Підтвердження запасів сапонітових глин Ташківської ділянки в сумі 4 832 тисяч тон встановлені у 2004 році та в цілому відповідають розміру запасів геолого-економічного обґрунтування виділення Ташківської ділянки родовища. Відомості про залишкові запаси вказаного родовища в сумі 4 831 тис.т були наявні в ДНВП «Геоінформ України» станом на 01 січня 2011 року. То ж таке використання позбавило надходження до бюджету, створює передумови для зловживання та корупційних ризиків. На звернення до позивача та відповідача-1 прокуратура отримала відповіді про відсутність підстав для захисту інтересів держави, ініціювання позовів. Подання позову самостійно прокурор обґрунтовує запобіганням отримання спеціальних дозволів у поза аукціонних умовах, що порушує права інших суб`єктів господарювання та держави.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року № 2825-ІХ дана справа отримана Черкаським окружним адміністративним судом.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року позов Заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, - Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України задоволено частково.

Зобов`язано Державну службу геології та надр України у встановленому законом порядку, межах та спосіб припинити дію спеціального дозволу на користування надрами від 18 листопада 2016 року № 6155, виданого АТОВ «Велес» на видобування сапонітових глин, придатних для виробництва борошна сапонітового «Сапокорм» з урахуванням висновків суду у цьому рішенні.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що прокурор мав належні підстави для представництва інтересів держави, оскільки уповноважений орган - Міністерство енергетики та захисту довкілля не вжив жодних заходів для захисту цих інтересів, попри звернення прокуратури. Суд визнав доведеним, що спеціальний дозвіл було видано з порушенням законодавчо встановленої процедури, а саме: без проведення аукціону та після спливу трирічного строку, визначеного пунктом 8 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615. Надані відповідачем-2 документи не відповідали вимогам чинної на момент ухвалення рішень редакції Порядку, а погодження, на які він посилався, стосувалися іншого об`єкта надрокористування та були видані раніше. Разом з тим, суд звернув увагу, що наказ про видачу спецдозволу є актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію виконанням, а відповідач-2 протягом тривалого часу (з 2016 року) користувався надрами. Скасування наказу не привело б сторони у первісний стан і втручалося б у право на мирне володіння майном. Враховуючи зміни законодавства щодо порядку припинення права користування надрами належним способом захисту інтересів держави є зобов`язання Держгеонадр припинити дію виданого спецдозволу в установленому порядку, а не його безпосереднє скасування.

В апеляційній скарзі АТОВ «Велес», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про незаконність пеціального дозволу № 6155 від 18 листопада 2016 року, оскільки неправильно витлумачив приписи Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615, неповно з`ясував фактичні обставини справи та порушив норми процесуального закону. Апелянт вказує, що товариством були належним чином виконані геологічні роботи за власні кошти, проведено підрахунок запасів сапонітових глин та подано пакет документів у межах трирічного строку з моменту їх затвердження ДКЗ Протоколом № 2880 від 03 квітня 2013 року, що підтверджується листами ДНВП «Геоінформ України» та матеріалами державної реєстрації робіт. Висновок суду про сплив строку є безпідставним, оскільки заява була подана 16 лютого 2016 року, тобто до спливу трьох років з дня затвердження запасів. Також суд першої інстанції помилково поклав на відповідача обов`язок подавати додаткові матеріали, які не передбачені Додатком 1 до Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615, та не врахував, що чинна на той час редакція прямо дозволяла видачу спецдозволу без проведення аукціону за таких умов. Крім того, скаржник наголошує на процесуальних порушеннях: позов подано з пропуском строку звернення до суду, адже прокурору було відомо про підстави звернення ще після постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року у справі № 826/6673/17, але заяву подано лише у травні 2020 року. Суд першої інстанції безпідставно відхилив заяви про залишення позову без розгляду, чим порушив вимоги статей 122, 123 КАС України. Також вказується на неправильне визначення підсудності, відмову у колегіальному розгляді справи та відмову у витребуванні ключових доказів - ліцензійної справи та матеріалів Міністерства енергетики та захисту довкілля, що свідчить про неповне з`ясування обставин. АТОВ «Велес» підкреслює, що всі умови для законного отримання дозволу без аукціону були дотримані, а наказ і спецдозвіл видані у суворій відповідності до вимог Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615. Твердження про «неправомірну схему набуття права користування надрами» є голослівними та спростовуються наявними документами. Суд першої інстанції не надав належної оцінки цим доказам і вийшов за межі предмета доказування, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

В апеляційній скарзі Державна служба геології та надр України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми КАС України щодо процесуальних строків звернення до адміністративного суду, не врахував усталені правові позиції Верховного Суду та ЄСПЛ стосовно принципу юридичної визначеності й обов`язку суб`єктів владних повноважень дотримуватись встановлених законом строків. Зокрема, апелянт наголосив, що прокурор звернувся з позовом до суду у травні 2020 року, тоді як оскаржуваний спеціальний дозвіл на користування надрами було видано ще 18 листопада 2016 року, тобто зі спливом понад чотирьох років після його видачі. У матеріалах справи містяться численні докази того, що органи прокуратури були достеменно обізнані про факт видачі дозволу ще у 2016-2017 роках, зокрема через направлення відповідних запитів до Держгеонадр та отримання копій наказу № 250 від 12 серпня 2016 року і самого спеціального дозволу № 6155 від 18 листопада 2016 року. Крім того, у квітні 2017 року прокуратура отримала додаткову інформацію від СБУ, що підтверджує наявність у неї всіх необхідних даних для реагування. Апелянт стверджує, що прокурор не навів жодних об`єктивних і непереборних обставин, які б унеможливлювали подання позову у встановлений шестимісячний строк, визначений статтею 122 КАС України. Відсутність належного обґрунтування поважності причин пропуску цього строку є безумовною підставою для залишення позову без розгляду. Апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду (зокрема, постанови від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16, від 17 вересня 2020 року у справі № 640/12324/19, від 12 грудня 2023 року у справі № 240/21810/23), у яких наголошено, що звернення прокурора до суду поза межами встановленого законом строку без наявності поважних причин не може бути виправдане, а листування чи направлення запитів не зупиняє перебігу строку звернення. Крім доводів про процесуальні порушення, апелянт також зазначає про помилковий матеріально-правововий висновок суду першої інстанції щодо протиправності наказу Держгеонадр від 12 серпня 2016 року № 250 у частині надання АТОВ «Велес» спеціального дозволу на користування надрами. АТОВ «Велес» правомірно отримало дозвіл без проведення аукціону відповідно до підпункту 1 пункту 8 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615, оскільки підприємство за власні кошти здійснило геологічне вивчення та підрахунок запасів сапонітових глин, які були затверджені ДКЗ України Протоколом № 2880 від 03 квітня 2013 року. Заявка на отримання спеціального дозволу була подана у межах трирічного строку після затвердження запасів, як того вимагає Порядок. Також звертає увагу, що АТОВ «Велес» не є суб`єктом владних повноважень, а відтак не може бути належним відповідачем у цій справі.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України та Державна служба геології та надр України, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та їх правову оцінку, правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що згідно з свідоцтвом № 21314234 від 09 лютого 1995 року створено Мале спільне аграрне підприємство з обмеженою відповідальністю «МІНЕРАЛ» (далі - МСАП).

МСАП «МІНЕРАЛ» звернулося листом від 18 червня 1998 року до Голови Комітету по геології і використанню надр України, в якому просило надати йому геологічну інформацію для підготовки пакетів документів на отримання ліцензії для подальшого продовження геологорозвідувальних робіт на Варварівському родовищі сапонітів за кошти МСАП «Мінерал».

У 1998 році МСАП «Мінерал» Хмельницької асоціації «Облагрошляхбудсервіс», як покупець, та Державний комітет України по геології і використанню надр, як продавець, уклали Угоду про закупівлю геологічної інформації, предметом якої був вказаний продаж геологічної інформації щодо Варварівського родовища сапонітових глин без надання покупцю виключних прав на цю Геологічну інформацію. У статті 1 Угоди зауважено, що підготовка геологічних матеріалів згідно з додатком №1 буде здійснюватися ДГП «Геоінформ» на підставі окремого договору між МСАП «Мінерал» та ДГП «Геоінформ». Додатком № 1 до цієї Угоди встановлений Перелік геологічних матеріалів по Варварівському родовищу сапонітових глин, проданих МСАП «Мінерал»: Звіт про результати пошуково-оціночних робіт і попередньої оцінки Варварівського родовища сапонітових глин, Геологічні розрізи, Геологічна карта Варварівського родовища.

Листом вих. № 3128 МСАП «Мінерал» звернулося до директора науково-виробничого центру «Сапоніт-Поділля», в якому просило провести оплату за ліцензію на геологічне вивчення Варварівського родовища сапонітових глин, яку зобов`язується повернути до 30 грудня 1998 року. Така оплата вказаним підприємством підтверджується платіжними дорученнями від 14 липня 1998 року.

23 липня 1998 року МСАП «Мінерал» отримав ліцензію (спеціальний дозвіл) № 1022 на геологічне вивчення, у т.ч. дослідно-промислову розробку Варварівського родовища (Ташківська і Варварівська ділянки), метою якої вказане проведення технологічних випробувань, розробки технічних умов для використання сировини в сільському господарстві, будівництві, медицині.

Згідно з відомостями ЄДРПОУ внаслідок реорганізації МСАП «МІНЕРАЛ» шляхом перетворення відповідач-2 зареєстрований як юридична особа 03 листопада 2000 року, що підтверджено протоколом зборів уповноважених представників його засновників від 06 липня 2000 року № 16 та його Статутом. Отже, АТОВ «Велес» є правонаступником прав і обов`язків реорганізованого підприємства.

11 квітня 2001 року відповідачу-2 видана ліцензія (спеціальний дозвіл) на користування надрами № 1626 на геологічне вивчення, у т.ч. дослідно-промислову розробку Варварівського родовища (Ташківська і Варварівська ділянки) для аналогічної вказаній вище мети.

13 грудня 2004 року на засіданні колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин України при Державному комітеті природних ресурсів України згідно з протоколом № 916 розглянуті матеріали геолого-економічної оцінки запасів сапонітових глин Варварівського родовища (Ташківська і Варварівська ділянки), поданих ТОВ «Укрмінералресурс» за дорученням відповідача-2, та постановлено постійні кондиції для підрахунку балансових запасів сапонітових глин вказаного родовища, затвердити їх балансові запаси станом на 01 грудня 2004 року у кількості 22 664 тис.т, апробувати попередньо розвідані запаси та запаси спільно залягаючих вапняків, визнати балансові запаси глин підготовленими для промислового освоєння та подальших геологорозвідувальних робіт.

31 березня 2011 року начальник Держуправління охорони навколишнього природного середовища в Хмельницькій області Вавринчук С.М. затвердив Екологічну картку № 381 на Ташківську ділянку Варварівського родовища сапонітових глин, що знаходиться на північній околиці с.Ташки Славутського району Хмельницької області, якою погоджено видачу спеціального дозволу на користування надрами для видобування сапонітових глин на вказаній ділянці за умов дотримання вимог природоохоронного законодавства, розроблення проектів розробки та рекультивації родовища розділом оцінки впливів на навколишнє середовище і представлення до початку розробки родовища їх на державну екологічну експертизу, погодження з Хмельницькою обласною радою.

Розглянувши матеріали відповідача-2, Держгірпромнагляд України листом від 22 липня 2011 року вих.№ 1/03-3.1.12/5322 повідомив йому, що не має заперечень щодо надання йому спеціального дозволу на користування ділянкою надр з метою розробки Варварівського родовища сапонітових глин (Ташківська і Варварівська ділянки). Водночас зауважив, що для набуття права на користування ділянкою надр та початку ведення гірничих робіт необхідно: оформити у встановленому законодавством порядку проекти розробки родовища та погодити їх з органами Держгірпромнагляду України в частині охорони надр; отримати акти про надання гірничих відводів; отримати акти про право користування земельними ділянками; отримати відповідні дозволи на ведення робіт та експлуатацію механізмів підвищеної безпеки. Після отримання спеціальних дозволів на користування земельними ділянками надр надати управлінню Держгірпромнагляду України по Хмельницькій області для реєстрації копії спеціальних дозволів та угоди про користування надрами.

05 серпня 2011 року Хмельницька обласна рада винесла рішення № 23-5/2011 на звернення відповідача-2, яким погодила йому надання спеціального дозволу на користування Варварівською і Ташківською ділянками надр Варварівського родовища сапонітових глин, розташованих в Славутському районі Хмельницької області.

Листом від 18 листопада 2011 року вих.№ 22641/06/10-11 Міністерство екології та природних ресурсів України повідомило відповідача-2 про прийняте рішення щодо підтвердження можливості надання йому спеціального дозволу на користування надрами за умови дотримання вимог природоохоронного та земельного законодавства.

На звернення відповідача-2 листом від 17 квітня 2012 року про поділ вказаного родовища на 2 окремі об`єкти надрокористування Державна комісія України по запасах корисних копалин України листом від 08 травня 2012 року повідомила про необхідність подання на державну експертизу до ДКЗ матеріалів геолого-економічної оцінки обґрунтування такого виділення.

30 червня 2012 року відповідач-2 як Власник уклав з ДНВП «Геоінформ України» як Зберігачем Договір № 40 на зберігання конфіденційної геологічної інформації: «Розвідка Варварівського родовища (Ташківська і Варварівська ділянки) сапонітових глин у Славутському районі Хмельницької області», - на термін до 31 грудня 2017 року з правом пролонгації до 31 грудня 2022 року. Згідно з Додатком № 1 до нього в Переліку 3 зазначені книги (текст звіту, текстові додатки, графічні додатки), а також Диск CD-R.

05 липня 2012 року відповідач-2 уклав як замовник із ТОВ «ГІРНИЧА КОМПАНІЯ УКРГЕОПРОЕКТ» як виконавцем договір на проведення геолого-економічної оцінки запасів сапонітових глин Ташківської ділянки Варварівського родовища сапонітів. Тому 08 жовтня 2012 року проведена реєстрація робіт з геологічного вивчення надр «Геолого-економічне обгрунтування виділення Ташківської ділянки Варварівського родовища сапонітових глин в Славутському районі Хмельницької області» за формою 3-гр реєстраційний номер У-12-282/1 з терміном закінчення їх в четвертому кварталі 2012 року.

08 січня 2013 року відповідач-2 уклав як замовник з Державною комісією України по запасах корисних копалин України як виконавцем договір № 2 на проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин геолого-економічної оцінки запасів Ташківської ділянки. 03 квітня 2013 року контрагенти підписали акт здачі-приймання продукції.

03 квітня 2013 року згідно з протоколом № 2880 засідання колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин при Державній службі геології та надр України (ДКУпЗКК) розглянуті матеріали геолого-економічного обґрунтування виділення Ташківської ділянки Варварівського родовища сапонітових глин, як окремого об`єкта надрокористування в Славутському районі Хмельницької області, поданих відповідачем-2 з метою отримання спеціального дозволу на видобування корисної копалини Ташківської ділянки (Державний реєстраційний номер У-12-282/1) (далі - Протокол № 2880): Звіт ТОВ «ГК «Украгеопроект «Геолого-економічне обґрунтування виділення Ташківської ділянки Варварівського родовища сапонітових глин в Славутському районі Хмельницької області» 2012 року, Ліцензію Мінеокології та природних ресурсів України № 1626 від 11 квітня 2001 року на геологічне вивчення надр, у тому числі дослідно-промислову розробку сапонітових глин Ташківської та Варварівської ділянок; Протокол ДКЗ від 13 грудня 2004 року № 916 про затвердження запасів глин вказаних ділянок; Довідку Цвітоської сільської ради Славутського району від 22 березня 2013 року № 52 щодо попереднього погодження місця розташування земельної ділянки 12га для отримання відповідачем-2 спецдозволу на користування надрами на Ташківському родовищі у межах земель лісового фонду; Довідку Славутської районної державної адміністрації Хмельницької області від 29 березня 2013 року № 02-37-1142/2013 щодо погодження відповідачу-2 отримання вказаного виду спецдозволу; рішення Хмельницької обласної ради від 05 серпня 2011 року щодо погодження надання йому спецдозволу на користування Ташківською та Варварівською ділянками надр; Довідку ДНВП «Геоінформ України» від 09 вересня 2011 року № 02/302-2417 про те, що залишкові запаси сапонітових глин станом на 01 січня 2011 року складають 4 831 тис.т; довідку відповідача-2, що технічні умови на сапонітове борошно «Сапокорм» знаходиться на стадії розробки спеціальної організації; Протокол № 1 засідання технічної ради відповідача-2 від 12 грудня 2012 року; Авторську довідку; експертні висновки; відповіді на зауваження експертизи; очікувані техніко-економічні показники розробки Ташківської ділянки, погоджені генеральним директором відповідача-2.

У вказаному протоколі зафіксовано, що пошуково-оцінювальні та геологорозвідувальні роботи на родовищі виконані в 1988-95 роках Побузькою геологорозвідувальною партією Правобережної геологорозвідувальної експедиції за технічним завданням Хмельницького трасту «Агрошляхбуд». Розвідувальні роботи у межах родовища (опробування та лабораторні дослідження сапонітових глин) та складання звіту виконало ТОВ «Укрмінералресурс» за технічним завданням відповідача-2. У результаті геологорозвідувальних робіт у 2004 році балансові запаси сапонітових глин Варварівського родовища (Ташківська і Варварівська ділянки) затверджені ДКЗ (протокол від 13 грудня 2004 року № 916) у кількості 22 664 тис.т. Згідно з довідкою ДНВП «Геоінформ України» від 09 вересня 2011 року № 02/302-2417 залишкові запаси сапонітових глин Ташківської ділянки станом на 01 січня 2011 року становлять 4 831 тис.т. У 2012 році ТОВ «Гірнича компанія «Укргеопроект» відповідно до технічного завдання відповідача-2 за матеріалами геологорозвідувальних робіт попередніх років з урахуванням ступеня фактичного вивчення ділянки, камеральним шляхом виконало геолого-економічне обґрунтування виділення Ташківської ділянки вказаного родовища, як окремого об`єкта надрокористування. На державну експертизу подані підраховані станом на 12 грудня 2012 року балансові запаси сапонітових глин Ташківської ділянки Варварівського родовища у кількості 4 831 тис.т.

У результаті вказаним Протоколом № 2880 вирішено здійснити поділ Варварівського родовища глин шляхом виділення Ташківської ділянки, як окремого об`єкта надрокористування, затверджено станом на 01 січня 2013 року балансові запаси сапонітових глин цієї ділянки у кількості 4 831 тис.т, визнано ці балансові запаси підготовленими для промислового освоєння та визнано таким, що втратив чинність протокол ДКЗ від 13 грудня 2004 року.

Листом від 18 березня 2015 року № 609/01-15 Заступник голови Хмельницької обласної ради на звернення керівника відповідача-2 від 05 березня 2015 року проінформував, що чинним є її рішення щодо погодження надання йому вказаного вище спеціального дозволу та факти відкликання чи скасування його відсутні.

14 квітня 2015 року Держгірпромнагляд України направив на запит відповідача-2 лист, яким повідомив про чинність його погодження від 22 липня 2011 року № 1/03-3.1.12/5322 на надання йому вказаного вище спеціального дозволу.

30 квітня 2015 року Заступник Міністра-керівник апарату Мінприроди України листом вих.№ 5/3-615002-15 у відповідь на листи відповідача-2 повідомив, що чинним регламентом його роботи не передбачено надання суб`єктам господарювання інформації стосовно підтвердження чинності або відкликання його погоджень надання надр у користування.

Відповідач-2 звернувся до відповідача-1 із заявою від 16 лютого 2016 року вих.№ 16/02/1-16 (вх. № 2917/13/12-16), в якій, посилаючись на підпункт 1 пункту 8 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615, просив надати спеціальний дозвіл на користування надрами без проведення аукціону з метою видобування сапонітових глин Ташківської ділянки Варварівського родовища в Славутському районі Хмельницької області для використання в сільському господарстві, будівництві, медицині. До заяви додав перелік документів: погодження Хмельницької обласної ради листом від 05 серпня 2011 року № 23-5/2011, погодження Мінприроди від 18 листопада 2011 року № 22641/06/10-11, погодження Держгірпромнагляду від 22 липня 2011 року № 1/03-3.112/5322, пояснювальну записку з обґрунтуванням необхідності використання надр, копію протоколу ДКУпЗКК від 03 квітня 2013 року, каталог географічних координат кутових поворотних точок ділянки надр, програму робіт, графічні матеріали (оглядову карту району робіт Ташківської ділянки, ситуаційний план, план підрахунку запасів, геологічні розрізи ліній) (далі - Перелік документів до Заяви).

Супровідним листом вих.№ 18/02/1-16 додатково надав відповідачу-1 листи: Мінприроди від 30 квітня 2015 року, Хмельницької обласної ради від 18 березня 2015 року, Держгірпромнагляду України від 14 квітня 2015 року, а також рішення Хмельницької обласної ради від 05 серпня 2011 року.

12 серпня 2016 року відповідач-1 видав наказ № 250 в частині надання спеціального дозволу на користування надрами відповідачу-2 (далі - Спірний наказ).

29 вересня 2016 року відповідач-2 оформив платіжне доручення № 216 про часткову оплату збору за спецдозвіл на користування надрами в сумі 300 000, 00грн.

12 жовтня 2016 року відповідач-2 оформив платіжне доручення № 226 про доплату збору за спецдозвіл на користування надрами в сумі 312 400, 00грн.

Також у жовтні 2016 року ДНВП «Геоінформ України» листом вих. № 05/305-3992 повідомило, що геологічна інформація щодо ділянки сапонітових глин Ташківської ділянки Варварівського родовища, що міститься в геологічному звіті «Розвідка Варварівського родовища (Ташківська та Варварівська ділянки) сапонітових глин у Славутському районі Хмельницької області», автор ОСОБА_1 , 2006р., згідно з наданими документами до листа та наявною інформацією ДНВП «Геоінформ України» виконана не за кошти державного бюджету та є власністю АТОВ «Велес».

18 листопада 2016 року відповідач-1 видав на підставі Спірного наказу спеціальний дозвіл відповідачу-2 на 12 років користування надрами № 6155 на видобування сапонітових глин, придатних для виробництва борошна сапонітового «Сапокорм» (далі - Спірний спецдозвіл), у родовищі «Варварівське родовище Ташківська ділянка» на північній околиці с. Ташки площею 11, 9 га. У відомостях про погодження вказано про видачу Хмельницькою обласною радою листа від 18 березня 2015 року № 609/01-15, рішення від 05 серпня 2011 року № 23-5/2011 і листи Міністерства екології та природних ресурсів України від 18 листопада 2011 року № 22641/06/10-11 та від 30 квітня 2015 року № 5/3-6/5002-15.

Процедура конкурсного відбору (аукціону) для видачі спецдозволу на використання вказаних надр не проводилася.

Того ж дня відповідачі уклали Угоду № 6155 про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин (далі - Угода). Стаття 11 Угоди передбачає умови набуття чинності, зміни, розірвання та припинення Угоди. Зокрема, в підпункті 11.1 зазначено, що Угода набирає чинності з дня реєстрації Дозволу та припиняє свою дію з моменту припинення права користування надрами шляхом анулювання Дозволу або закінчення строку дії Дозволу. До вказаної Угоди підписаний Додаток № 1 - Характеристика ділянки надр з метою видобування корисних копалин, в якій зазначено, що Варварівське родовище складається з двох ділянок: Варварівська та Ташківська ділянки для першочергової розробки.

29 листопада 2016 року генеральному директору відповідача-2 видано довіреність ЯКЖ № 724505 терміном дії до 06 грудня 2016 року на отримання вказаного спецдозволу.

Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області направило запит директору ДНВП «Геоінформ України» про надання відомостей у формі завірених копій документів щодо видачі відповідачу-2 спеціального дозволу на користування надрами № 6155 від 18 листопада 2016 року та документів, що стали підставою для його отримання, а також відомості, що стали підставою для видачі наказу відповідача-1 № 250 від 12 серпня 2016 року. Листом від 03 березня 2017 року він надав копії документів на 86 арк.

У результаті опрацювання Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області звернулося до Заступника прокурора Хмельницької області старшого радника юстиції Гриценка С.М листом вих.№ 72/21/21783 від 07 квітня 2017 року, яким повідомило про отримання в установленому законом порядку інформації, що службові особи відповідача-2 внаслідок використання неправомірної схеми набуття права користування надрами загальнодержавного значення (сапонітові глини Варварівського родовища) без проведення аукціону створили передумови до завдання шкоди навколишньому природному середовищу. Зокрема, при оформленні спеціального дозволу на користування надрами без дотримання конкурсних засад вони подали відповідачу-1 матеріали геолого-економічного обґрунтування виділення Ташківської ділянки родовища, затверджені Державною комісією України по запасах корисних копалин (далі - ДКУпЗКК), замість геологічного вивчення ділянки надр та підрахунку запасів корисних копалин, який затверджено ДКЗ. При цьому у цих матеріалах вказано, що такі роботи виконані у 80-90-х роках. Геологічне вивчення надр, у т.ч. дослідно-промислову розробку у межах родовища, виготовлено у 2004 році, про шо складено відповідний звіт. Запаси глин встановлені в 2004 році, а відомості про залишкові запаси вказаного родовища були наявні в ДНВП «Геоінформ України» станом на 01 січня 2011 року. Таким чином, використано неправомірну схему набуття права користування надрами загальнодержавного значення без проведеного аукціону, оскільки в 2013 році за замовленням відповідача-2 фактично розробку з геологічного вивчення ділянки надр та підрахунку запасів корисних копалин не проводилися. Тому висловив прохання в порядку взаємодії вжити відповідні заходи та проінформувати про результати.

Заступник прокурора Хмельницької області С.Гриценко направив лист відповідачу-1 від 14 грудня 2016 року для встановлення законності використання сапонітових глин з проханням надати завірені копії наданого відповідачу-2 спецдозволу та наказу з копіями документів, на підставі яких вони видані, а також проінформувати, чи проводився для цього аукціон.

Листом від 05 січня 2017 року відповідач-1 повідомив про те, що їх видано без проведення аукціону, оскільки запаси корисної копалини Ташківської ділянки Варварівського родовища затверджено протоколом ДКУпЗКК 03 квітня 2013 року № 2880 за рахунок відповідача-2.

Прокуратура Хмельницької області листом від 21 лютого 2017 року № 05-277вих-17 запросила відповідача-1 надати копії документів, на який відповідач-1 листом від 09 березня 2017 року направив копію спеціального дозволу № 6155 та наказу № 250.

Заступник прокурора у Хмельницькій області у серпні 2018 року звернувся в суд з позовом до Державної служби геології та надр України за участю третьої особи - АТОВ «Велес» у справі № 826/6673/17 про визнання протиправним і скасування наказу від 12 серпня 2016 року № 250 в частині надання спеціального дозволу на користування надрами АТОВ «Велес», а також визнання протиправним і скасування спеціального дозволу на користування надрами від 18-го листопада 2016 року № 6155, яким товариству надано дозвіл на видобування сапонітових глин, придатних для виробництва борошна сапонітового «Сапокорм».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2018 року у справі № 826/6673/17 позов залишено без розгляду з підстав відсутності у прокурора права на звернення до адміністративного суду в інтересах держави з таким позовом.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року це рішення суду залишено без змін.

З вказаними рішеннями погодився Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2019 року.

Суть прийнятих рішень полягала в тому, що звернення до суду відповідно до статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону «Про прокуратуру» і КАС України в редакції, чинній на момент подання позову, може бути реалізовано прокурором лише у разі, якщо він доведе, що вказані суб`єкти такий захист не здійснюють або здійснюють його не належним чином. При цьому в такому випадку прокурор не виступає самостійним ініціатором звернення до суду і у разі відкриття провадження у справі не набуває процесуального статусу позивача, яким, в свою чергу, наділяється орган, в особі якого прокурором подається позовна заява. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Перевірка права прокурора на звернення до адміністративного суду передує розгляду питання щодо правомірності дій відповідача про надання дозволу, що оскаржується. Встановлення обставин, що свідчать про відсутність у прокурора підстав для представництва інтересів держави, а отже, і право на звернення до суду, є перешкодою для розгляду справи по суті. Правомірність надання оскаржуваного дозволу, зокрема і з мотивів, наведених прокурором, може бути перевірена за позовом належного позивача.

26 грудня 2019 року відповідач-1 на запит прокуратури від 25 листопада 2019 року повідомив, що не вбачає підстав для звернення до суду з позовом до відповідача-2, оскільки володіє дискреційними повноваженнями та не порушив закону.

13 лютого 2020 року на запит прокуратури Хмельницької області від 25 листопада 2019 року Міністерство енергетики та захисту довкілля Україна направило лист від 31 січня 2020 року, в якому повідомило про підстави видачі спецдозволу відповідачу-2. Вказало, що воно за власні кошти здійснило геологічне вивчення ділянки надр та підрахунок запасів корисних копалин, який затверджено ДКЗ, подало документи на отримання спеціального дозволу не пізніше, ніж протягом трьох років після затвердження запасів. За таких обставин Міністерство енергетики та захисту довкілля повідомило, що не вбачає підстав для звернення до Кабінету Міністрів України з питання скасування наказу Державної служби геології та надр України від 12 серпня 2016 року № 250, а також для його оскарження у судовому порядку.

28 квітня 2020 року прокурор звернувся листом до Міністерства енергетики та захисту довкілля України, в якому повідомив про встановлення порушення відповідачем-1 чинного законодавства про видачу спецдозволів на користування надрами, а саме відповідачу-2 без конкурсних засад при відсутності документів геологічного вивчення ділянки надр та підрахунку запасів корисних копалин, затвердженого ДКЗ, та за документами, виконаними у 80-90-х роках, 2004 року та наявними станом на 01 січня 2011 року. Тож повідомив про намір здійснювати представництво інтересів держави в суді в особі вказаного Міністерства до зазначених відповідачів.

Тому заступник прокурора Хмельницької області 08 травня 2020 року (відповідно до дати прийняття поштового повідомлення) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, а саме: Міністерство енергетики та захисту довкілля України з позовом до відповідачів про визнання протиправним і скасування наказу № 250 та спеціального дозволу № 6155.

Протокольною ухвалою від 25 березня 2025 року Черкаського окружного адміністративного суду здійснено заміну Міністерства енергетики та захисту довкілля України на правонаступника - Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.

Першочерговим у спірних правовідносинах підлягає вирішенню питання про дотримання установлених процесуальним законом строків звернення до адміністративного суду, оскільки про це зазначено в апеляційних скаргах.

Суд першої інстанції вирішував питання щодо строку звернення за заявами відповідачів та в ухвалах від 25 березня 2025 року та 20 травня 2025 року дійшов висновку про відсутність підстав для залишення позову без розгляду, оскільки тримісячний строк, визначений абзацом другим частини другої статті 122 КАС України для суб`єкта владних повноважень, у цьому випадку почав обчислюватися не з дати видання наказу Держгеонадр чи оприлюднення відомостей у відкритих реєстрах, а з моменту виникнення саме «підстав для представництва» прокурором інтересів держави у розумінні статті 23 Закону «Про прокуратуру», тобто після офіційного з`ясування прокурором щодо належного органу (Мінприроди/Міненерго-довкілля) та його відмови вжити заходів захисту в судовому порядку; встановлено, що прокурор звернувся до міністерства в січні 2020 року, отримав відмову у квітні 2020 року й подав позов у травні 2020 року, що вкладається у процесуальний строк. Суд підкреслив, що на прокуратуру не покладено обов`язку постійного моніторингу реєстрів, а отримання повідомлень СБУ та наявність публічної інформації про дозвіл є лише «передумовами» та «приводами» для перевірки, але не юридичними «підставами» для негайного позову. Аналогічно, попередні судові рішення у справі № 826/6673/17 визначили належного позивача та порядок дій прокурора, тому після отримання позиції цього органу підстави для представництва виникли вперше. Суд також відхилив посилання відповідачів на практику Верховного Суду як таку, що стосується непорівнюваних фактичних і правових ситуацій (інший суб`єктний склад, інші «підстави» початку перебігу строку, інша редакція норм), застеріг від повторного подання ідентичних клопотань як зловживання процесуальними правами, та зазначив, що ухвали про відмову у залишенні позову без розгляду не підлягають окремому апеляційному оскарженню (стаття 244 КАС України).

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України передбачає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частин третьої і четвертої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду; якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Застосування строків звернення до суду має на меті дисциплінування учасників адміністративного процесу, досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулювання сторін до своєчасного захисту своїх прав. Невипадково інститут строків звернення до суду тісно пов`язаний з принципом правової визначеності, закріпленим у практиці Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, і є гарантією стабільності публічно-правових відносин.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний наказ Державної служби геології та надр України № 250 в частині надання спеціального дозволу на користування надрами АТОВ «Велес» видано 12 серпня 2016 року, а спеціальний дозвіл на користування надрами № 6155 було видано Державною службою геології та надр України 18 листопада 2016 року.

При цьому прокуратура Хмельницької області отримала відповідні документи та інформацію про надання цього дозволу ще у 2016 році, зокрема: 14 грудня 2016 року Держгеонадра надав відповідь на прокурорський запит, а 07 квітня 2017 року прокуратура отримала лист від Служби безпеки України з копіями матеріалів щодо правомірності видачі дозволу.

Отже, підстави для пред`явлення позову виникли в зазначений період.

Попри це, із позовом до суду прокурор звернувся лише у травні 2020 року, тобто через три роки після отримання певної інформації про спірні наказ і дозвіл, без наведення будь-яких об`єктивних та непереборних причин, які б унеможливлювали своєчасне подання позову.

Надсилання прокурором запитів і листів до державних органів не може вважатися підставою для зупинення перебігу процесуального строку, що прямо випливає з висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/13768/16 та численної практики Верховного Суду (зокрема, постанови від 17 вересня 2020 року у справі № 640/12324/19, від 12 грудня 2023 року у справі № 240/21810/23). У цих рішеннях наголошено, що відсутність активних дій прокурора з подання позову у межах встановленого строку свідчить про недобросовісне користування процесуальними правами та не може бути підставою для поновлення строку.

Більше того, у наведених вище рішеннях Верховного Суду сформульовано підхід, згідно з яким поважними причинами пропуску строку можуть бути лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з істотними перешкодами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів зауважує, що сам факт направлення прокурором прокуратури Хмельницької обласної запиту до Міністерства та отримання від нього відповіді про відсутність підстав для звернення до суду не може вважатися юридичним моментом, з якого починається перебіг процесуального строку звернення до адміністративного суду.

Протилежний підхід фактично означав би надання прокурору можливості самостійно визначати момент початку обчислення строку, шляхом довільного відтермінування звернення до компетентного органу з листом, що суперечить принципу правової визначеності та процесуальній дисципліні.

Початок перебігу строку звернення до суду пов`язується не з моментом отримання відповіді на прокурорський запит, а з моментом, коли в прокурора об`єктивно з`явилася інформація про можливе порушення інтересів держави та наявність належного органу, уповноваженого на захист таких інтересів. У цій справі така інформація була відома прокуратурі ще у 2016- 2017 роках, що підтверджується відповідями Держгеонадр та листом СБУ. Надсилання запитів у 2020 році не змінює цього факту та не перериває перебіг процесуального строку.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що попереднє звернення прокурора до адміністративного суду з іншим позовом у справі № 826/6673/17 з того самого або суміжного предмета спору не може вважатися обставиною, яка зупиняє або перериває перебіг процесуального строку звернення до суду в межах нового позову. Навпаки, зазначена подія лише підтверджує обізнаність прокурора із порушенням прав органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах.

Закон не пов`язує поновлення строків із самим фактом попереднього судового провадження, а визначає виключно наявність об`єктивних, непереборних причин, які унеможливлювали своєчасне звернення до суду, тому очікування прокурора на результати розгляду Верховним Судом справи № 826/6673/17 не можна визнати поважною причиною пропуску строку.

Крім того, судові рішення в попередній справі набрали законної сили 06 листопада 2018 року.

Позивач також не вказав жодних поважних причин неможливості звернення до суду після цієї дати і не підтвердив їх належними доказами.

Отже, є підстави для висновку про пропуск строку звернення до суду без поважних причин.

Тому за наведених обставин, у даній правовій ситуації висновок суду першої інстанції про непропуск строку звернення до суду є юридично неспроможним.

Щодо письмового клопотання Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України від 26 вересня 2025 року про заміну позивача правонаступником, а саме: Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України () на Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України (), слід зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обовязкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обовязкові для особи, яку він замінив.

Водночас застосування цього положення передбачає фактичне вибуття сторони зі спірних правовідносин - тобто припинення її існування як суб`єкта права або повну передачу її функцій іншому органу.

Як вбачається з матеріалів справи та нормативних актів, на які посилається заявник, постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2025 року № 903 «Деякі питання Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства» дійсно прийнято рішення про ліквідацію Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, визначивши правонаступником його прав та обов`язків Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України.

Проте на час розгляду клопотання процес ліквідації Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України триває, відповідне міністерство не припинило свою діяльність, не виключене з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фактично продовжує виконувати свої повноваження у перехідний період.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про можливість забезпечення здійснення Міністерством економіки, довкілля та сільського господарства функцій і повноважень» від 17 вересня 2025 року № 997-р Міністерству економіки, довкілля та сільського господарства з 22 вересня 2025 року погоджено здійснення функцій та повноважень, покладених на нього Постановою № 903, однак це не свідчить про повне припинення Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України як сторони у справі.

Таким чином, вибуття позивача у розумінні статті 52 КАС України наразі не відбулося.

З огляду на наведене, відсутні правові підстави для заміни Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України на Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України як його правонаступника на цій стадії судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

За пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Беручи до уваги порушення судом першої інстанції норм процесуального права та з огляду на пропуск позивачем встановленого законом строку, то відповідно до пункту 3 частини першої статті 315 КАС України рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року підлягає скасуванню, а позов - залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 240, 308, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотання про заміну позивача Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України на правонаступника - Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України.

Апеляційні скарги аграрного товариства з обмеженою відповідальністю «Велес», Державної служби геології та надр України задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року скасувати.

Позов Заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, - Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України до Державної служби геології та надр України, Аграрного товариства з обмеженою відповідальністю «Велес» про визнання протиправними та скасування наказу Державної служби геології та надр України від 12 серпня 2016 року № 250 в частині надання спеціального дозволу на користування надрами АТОВ «Велес», спеціального дозволу на користування надрами від 18 листопада 2016 року № 6155, виданого АТОВ «Велес» на видобування сапонітових глин, придатних для виробництва борошна сапонітового «Сапокорм» - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Файдюк В.В.

Штульман І.В.

Повний текст постанови виготовлено 15.10.2025.