Справа № 520/21783/25
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Григоров Д.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 р. Справа № 520/21783/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/21783/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (далі - відповідач, ГУ ДСНС у Харківській області), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за належне, проте, неотримане речове майно за період з 02.03.2018 по 16.05.2025 за цінами предметів обмундирування, станом на 01.01.2025;

- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але неотримане речове майно протягом служби з 02.03.2018 по 16.05.2025 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу за цінами предметів обмундирування, станом на 01.01.2025.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2025 позовну заяву було залишено без руху з підстав пропуску передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України місячного строку звернення до суду та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в якій вказати підстави та докази на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

25.08.2025 до Харківського окружного адміністративного суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Коломойцева М.М., в якій заявник вказав, що у даному випадку строк звернення до суду становить один місяць з моменту результатів досудового врегулювання. Вказаний порядок було реалізовано шляхом надіслання в інтересах позивача адвокатського запиту, відповідь на який отримано 23.07.2025, після чого адвокат звернувся до суду в інтересах позивача 14.08.2025. Вважає, що жодною нормою законодавства не передбачено строків, протягом яких позивач повинен ініціювати відповідну процедуру досудового врегулювання спору, тобто позивач може ініціювати її будь коли на власний розсуд. Зазначив, що виходячи з помилковості висновків суду першої інстанції про пропуск позивачем строків звернення до суду, виконання умов ухвали у спосіб надання заяви про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду є неможливим.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач через представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного та передчасного вирішення питання про повернення позову, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 року у справі №520/21783/25 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що строк звернення до суду у цій категорії справ визначається з певними особливостями - 1 місяць з моменту результатів досудового врегулювання. Так, відповідач на вирішення запиту, поданого в інтересах позивача зі спірного у справі питання надав листа від 23.07.2025. Позов подано через Електронний суд в межах місячного строку після отримання позивачем відповіді на звернення. Вважає, що строк звернення до суду, визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України, позивач не пропустив. Вказав, що у даному випадку обов`язковим є досудовий порядок вирішення спору і це є нормативною настановою, при цьому, жодною нормою законодавстві не передбачено строків, протягом яких позивач повинен ініціювати відповідну процедуру досудового врегулювання спору. Тобто, процедуру досудового врегулювання позивач може ініціювати у часовому просторі будь - коли на власний розсуд. Вказав, що повертаючи позов суд вважав, що процедура досудового врегулювання адвокатським запитом не ініціюється, вважав передчасними висновки про необхідність залишення позовної заяви без руху, викладені судом раніше в ухвалі від 21.08.2025 та дійшов висновку позовну заяву повернути позивачу в зв`язку з відсутністю доказів звернення до відповідача для досудового врегулювання спору у випадках, в яких законом визначено обов`язковість досудового врегулювання, оскільки її подано передчасно. Вважає, що перекваліфікація підстав для повернення позову з п.1 ч.4 ст.169 КАСУ та ч.2 ст.123 КАСУ за факту попереднього залишення без руху позову по строковому питанню, повноваженнями з відміни якого самостійно суд першої інстанції не наділений, на п.4 ч.4 ст.169 КАСУ вчинена судом першої інстанції поза межами чинного КАС України, оскільки тільки суди вищих інстанцій наділені відповідним правом зміни прийнятого судом першої інстанції судового рішення за іншими підставами.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 16 травня 2025 року звільнений зі служби та виключений з кадрів ДСНС України, знятий з усіх видів забезпечення на підставі витягу з наказу ГУ ДСНС України в Харківській області (по особовому складу) від 16.05.2025 №295 о/с.

15.07.2025 представник позивача - адвокат Коломойцев М.М. звернувся до ГУ ДСНС України в Харківській області із адвокатським запитом щодо надання довідки вартості належного, але недоотриманого позивачем речового майна.

Листом від 23.07.2025 №65050-7885/65131 "Про надання відповіді" ГУ ДСНС України в Харківській області повідомило представника позивача, що на теперішній час чинним законодавством не врегульовано та не передбачено механізм визначення кількості недоотриманого речового майна, прорахунку його вартості за весь період проходження служби, а також компенсація для осіб рядового та начальницького складу служби цивільного захисту при звільненні.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач, в інтересах якого діяв представник, разом із позовною заявою не подав заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду із наведенням поважних причин пропуску такого строку, у зв`язку з чим суд першої інстанції ухвалою від 21.08.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху та надав позивачу строк для усунення вказаного недоліку шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду, в якій вказати підстави та докази на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

Суд першої інстанції вважав, що позивач ще з 16.05.2025 (дати звільнення зі служби) знав про порушення своїх прав, однак з позовом до суду звернувся лише 14.08.2025, тобто з порушенням строку, визначеного частиною п`ятою статті 122 КАС України, а подання відповідачу адвокатського запиту від 15.07.2025 в інтересах позивача до ГУ ДСНС України та отримання листа відповідача "Про надання відповіді" від 23.07.2025р. №65050-7885/65131 не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти із запізненням, виявляючи тривалий час байдужість до своїх прав.

На виконання вказаної ухвали представник позивача надав заяву, в якій вказав, що у даному випадку строк звернення до суду становить один місяць з моменту результатів досудового врегулювання. Вказаний порядок було реалізовано шляхом надіслання в інтересах позивача адвокатського запиту, відповідь на який отримано 23.07.2025, після чого адвокат звернувся до суду в інтересах позивача 14.08.2025. Заявник - адвокат Коломойцев М.М. наполягав на обов`язковості застосування у цій справі досудового порядку врегулювання спору та вважав за належне позовну заяву повернути позивачу в зв`язку з відсутністю доказів звернення саме позивача до відповідача для досудового врегулювання спору.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено доказів, які підтверджують звернення до відповідача для досудового врегулювання спору.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Щодо необхідності досудового врегулювання спору, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не надав доказів звернення до відповідача для досудового врегулювання спору у випадках, в яких законом визначено обов`язковість досудового врегулювання, або на момент звернення позивача із позовом не сплив визначений законом строк для досудового врегулювання спору.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не надав доказів звернення до відповідача для досудового врегулювання спору у випадках, в яких законом визначено обов`язковість досудового врегулювання, або на момент звернення позивача із позовом не сплив визначений законом строк для досудового врегулювання спору.

З аналізу наведеної норми вбачається, що сторони повинні в обов`язковому порядку здійснити досудове врегулювання спору у випадках, прямо передбачених законом.

Колегія суддів зазначає, що досудове врегулювання спору полягає у вчиненні сукупності дій, за допомогою якого юридичний конфлікт вирішується без звернення до суду шляхом досягнення угоди між сторонами або відмови однієї або обох сторін від взаємних претензій. Застосування або незастосування інституту досудового врегулювання спорів є виключним правом особи, за винятком встановлених у законі випадків. Отже, суд вправі очікувати від позивача попереднього проведення заходів досудового врегулювання спору лише у разі встановлення законом обов`язковості таких заходів.

У свою чергу, колегія суддів зауважує, що ані Кодекс адміністративного судочинства України, ані інші нормативно-правові акти з приводу публічної служби не містять норм щодо обов`язковості досудового врегулювання спорів, які виникають у справах про компенсацію вартості за неотримане речове майно, або про обов`язковість досудового врегулювання спорів між суб`єктами владних повноважень та особами публічної служби.

Постанова КМУ від 16 березня 2016 № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно" лише встановлює порядок звернення для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно.

Колегія суддів вказує, що у даному випадку відсутня законодавчо закріплена обов`язковість досудового врегулювання спору між сторонами.

Отже, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що строк звернення до суду з даною позовною заявою обраховується з моменту результатів досудового врегулювання спору, оскільки, як було зазначено вище, у даному випадку відсутня законодавчо закріплена обов`язковість досудового врегулювання спору між сторонами.

З урахуванням зазначено вище, колегія суддів не погоджується з посиланнями суду першої інстанції на необхідність наявності підтверджень звернення позивача до відповідача для досудового врегулювання даного спору.

Щодо висновків суду про наявність підстав для повернення позовної заяви, колегія суддів зазначає наступне.

Так, 14.08.2025 позивач через представника звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за належне, проте неотримане речове майно за період з 02.03.2018 по 16.05.2025 за цінами предметів обмундирування, станом на 01.01.2025 та зобов`язання виплатити грошову компенсацію за вказане речове майно.

Спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання, пов`язані з реалізацією передбачених законом гарантій для військовослужбовця, навіть якщо подання відповідного позову про компенсацію відбувається після його звільнення з публічної (військової) служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною першою статті 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За приписами частини четвертої статті 121 КАС України заява про поновлення процесуального строку подається одночасно із вчиненням відповідної процесуальної дії (подання заяви, скарги, документів тощо), стосовно якої пропущений строк.

Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Колегія суддів вважає, що подання відповідачу адвокатського запиту від 15.07.2025 в інтересах позивача та отримання листа від 23.07.2025 у відповідь не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації права і ця дата не пов`язана з початком перебігу строку звернення до суду.

Колегія суддів не заперечує, що позивач після звільнення його зі служби зберігає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання відповідної заяви. Однак це не свідчить про можливість подання вказаної заяви на отримання компенсації поза межами будь-яких строків.

Колегія суддів вказує, що Верховний Суд у постанові від 10.02.2025 у справі №240/5940/24 наголошував, що чинне законодавство не дозволяє виключити військовослужбовця зі списків особового складу військової частини без його згоди, у разі відсутності повного розрахунку, зокрема компенсації за неотримане речове майно. Це надає можливість останньому впевнитися, що всі фінансові питання з ним були вирішенні до звільнення.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху про те, що позивач ще з 16.05.2025 (дати звільнення зі служби) знав про порушення своїх прав, однак з позовом до суду звернувся лише 14.08.2025, тобто з порушенням строку, визначеного частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Тобто, суд першої інстанції з дотриманням норм чинного законодавства залишив позовну заяву без руху ухвалою від 21.08.2025 з підстав пропуску позивачем місячного строку звернення до суду.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом 14.08.2025 позивач, в інтересах якого звернувся його представник пропустив передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк, доказів поважності причин пропуску такого строку на вимогу суду не надав, що є підставою для повернення позовної заяви відповідно до частини другої статті 123 КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовні заява повертається позивачеві.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для повернення позовної заяви, однак із помилкових мотивів та на підставі процесуальної норми, яка не підлягала застосуванню.

Оцінюючи в сукупності вищезазначене, наявні належні підстави для повернення позовної заяви в адміністративній справі на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, а не на підставі п. 4 ч. 4 ст. 169 КАС України як зазначив суд першої інстанції.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно прийняв рішення про повернення позовної заяви, однак допустив порушення норм процесуального права (в частині визначення правової підстави для повернення позову), через що оскаржувану ухвалу суду слід змінити в частині дійсних підстав і мотивів повернення позовної заяви в адміністративній справі № 520/21783/25.

В решті ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують інших висновків суду першої інстанції щодо прийнятого судового рішення, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 312, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 по справі № 520/21783/25 змінити в частині підстав і мотивів повернення позовної заяви, виклавши їх в редакції даної постанови.

В іншій частині ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 - залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий З.Г. Подобайло