Справа № 160/32279/24
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 160/32279/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач), суддів: Лукманової О.М., Дурасової Ю.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року (суддя Ільков В.В.) в адміністративній справі №160/32279/24 за позовом ОСОБА_1 до Пенітенціарної академії України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду до Пенітенціарної академії України, в якому просив:

- визнати протиправними дії Пенітенціарної академії України щодо відмови у розгляді заяви ОСОБА_1 щодо підготовки клопотання про виключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 з числа службових;

- зобов`язати Пенітенціарну академію України розглянути заяву ОСОБА_1 щодо підготовки клопотання про виключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 з числа службових та подати до Виконавчого комітету Кам`янської міської ради клопотання про виключення з числа службових квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно на звернення позивача не вирішено питання про виключення службового житла (в якому позивач проживає) з числа службових.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року у задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції зазначив, що факт проживання позивача у квартирі та його бажання про виключення займаної квартири з числа службових не може вказувати на порушення його житлових прав, що, у свою чергу, кореспондує пункту 5.22 Інструкції №792, відповідно до якого факт проживання в службових житлових приміщеннях осіб, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Також виключення квартири, в якій проживає позивач із числа службових буде суперечити цілі Договору пожертви квартири від 24.02.2006 року, зареєстрованому в реєстрі за № 310, адже згідно з умовами Договору, квартира АДРЕСА_2 передавалася для створення фонду службового житла.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що відповідач порушив норми процесуального права, оскільки не направив позивачу відзив на позов, а суд першої інстанції залишив цей факт без уваги. Також позивач є довгостроковим користувачем службової квартири, а тому має право на зобов`язання відповідача вчинити дії щодо підготовки клопотання про виключення з числа службових, оскільки такі прав передбачені Загальною декларацією прав людини.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування зазначено, що прийняття рішення про подання клопотання про виключення квартири зі складу службових відноситься до дискреційних повноважень відповідача, що передбачає йому визначену законодавчими положеннями свободу розсуду при виборі одного із можливих управлінських рішень.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини по справі, колегія суддів, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджено, позивач відповідно до наказу Пенітенціарної академії України від 15.01.2024 року № 26/ос Про звільнення був звільнений із займаної посади начальника центру професійної освіти Територіального відокремленого відділення Кам`янська філія Академії державної пенітенціарної служби.

Згідно долучених до матеріалів справи доказів, станом на 16.01.2024 року вислуга років на день звільнення Позивача становила 21 рік 7 місяців 29 днів.

12.02.2024 року за вхідним №С-40/2024 позивач звернувся до відповідача із заявою від 12.02.2024 року, щодо вирішення питання про

виключення однокімнатної квартири (жилого приміщення) жилою площею 14,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з числа службових.

04.03.2024 року за вихідним № 13-48/2024/С-40/2024 відповідачем було надано відповідь на вказане звернення позивача від 12.02.2024 року.

У відповіді відповідач зазначив про те, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за Дніпродзержинським училищем професійної підготовки працівників кримінально-виконавчої системи.

На цей час відсутні правові підстави для розгляду заяви позивача.

05.03.2024 року лист із відповіддю на звернення було направлено на поштову адресу позивача.

Вважаючи дії Пенітенціарної академії України щодо відмови у розгляді заяви ОСОБА_1 щодо підготовки клопотання про виключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 з числа службових, протиправними, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою за захистом своїх порушених прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 27 Закону України "Про Службу безпеки України" держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців і працівників Служби Безпеки України.

Військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10цієї статті.

Частиною 8 статті 12 Закону України Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, а також звільнені з військової служби особи, які стали особами з інвалідністю I чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, мають право на безплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке вони займають у будинках державного житлового фонду.

Відповідно до частини 10 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці, які проходили військову службу на територіях Автономної Республіки Крим, міста Севастополя, Донецької та Луганської областей, що визнані тимчасово окупованими, та продовжують службу у військових формуваннях України, а також члени їх сімей, які проживають разом із ними, отримали статус внутрішньо переміщених осіб і відповідно до вимог цієї статті забезпечені службовими жилими приміщеннями або їм надано жилі приміщення для постійного проживання на таких територіях, або які мають у приватній власності жилі приміщення, розташовані на таких територіях, якщо право власності на них набуте відповідно до законів України, та які прибули на іншу територію України, забезпечуються жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення за письмовою згодою зазначених осіб та повнолітніх членів їх сімей, посвідченою нотаріально. Відмова від права власності на жиле приміщення, розташоване на тимчасово окупованих територіях Автономної Республіки Крим, міста Севастополя, Донецької та Луганської областей, що перебуває у приватній власності таких категорій осіб, здійснюється в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Особи, зазначені в абзаці першому цього пункту, які на дату початку тимчасової окупації вказаних територій, визначену законодавством, перебували на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, забезпечуються жилими приміщеннями з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Право власності на жиле приміщення, розташоване на тимчасово окупованих територіях Автономної Республіки Крим, міста Севастополя, Донецької та Луганської областей, що перебуває у приватній власності осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, набуває орган, до повноважень якого належить поліпшення житлових умов таких категорій осіб на іншій території України, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок організації забезпечення та надання житлових приміщень військовослужбовцям - особам офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Служби безпеки України, а також особам, звільненим з військової служби в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у Службі безпеки України після звільнення та членам їх сімей, в тому числі, - членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали без вісти під час проходження військової служби, які перебувають на обліку осіб та потребують поліпшення житлових умов врегульований Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженою наказом Служби безпеки України від 06.11.2007 року №792 (далі - Інструкція № 792).

Відповідно до пункту 5.21 Інструкції № 792 за бажанням співробітника або особи, звільненої з військової служби в СБ України, що перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та проживає у службовому житловому приміщенні, це житлове приміщення може бути надано для постійного проживання шляхом виключення його з числа службових у випадках, якщо ця особа: а) має вислугу на військовій службі 20 років і більше; б) звільнена з військової служби за вислугою років, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, унаслідок інвалідності, захворювання, отриманого при виконанні обов`язків військової служби; в) перебувала на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності Законом України від 24.06.2004 "Про внесення змін до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і належить до категорії осіб, які не можуть бути виселені зі службових приміщень без надання іншого житлового приміщення.

Рішення про виключення з числа службових житлових приміщень приймається керівниками відповідних органів, закладів та установ СБ України на підставі пропозицій житлово-побутової комісії та за погодженням з житлово-побутовою комісією Центрального управління СБ України, що затверджується заступником Голови СБ України, до функціональних обов`язків якого належить координація господарського забезпечення, з наданням необхідних документів для його вивчення (пункт 5.12. Інструкції № 792).

Згідно пункту 5.13 Інструкції №792 забезпечення службовими житловими приміщеннями співробітників, переміщених по службі в іншу місцевість, здійснюється після надання ними довідок про відсутність службового житла за попереднім місцем служби.

Пунктом 4.4 Інструкції № 792 передбачено, що у разі наявності у співробітника та членів його сім`ї, які перебувають з ним на квартирному обліку, у приватній власності житла за попереднім місцем проживання, надання постійного житла за новим місцем служби здійснюється відповідно до статті 48 Житлового кодексу України.

Так, статтею 48 Житлового кодексу України визначено, що жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

При передачі громадянам житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі.

Громадяни, які одержали житло у державному фонді на цих умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства.

Жиле приміщення може бути надано з перевищенням норми жилої площі, якщо воно складається з однієї кімнати (однокімнатна квартира) або призначається для осіб різної статі (частина друга статті 50).

Відповідно до статті 47 Житлового кодексу України - норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Проаналізувавши вказані норми законодавства, суд висновує, що матеріальними підставами для визнання права на виключення житла з числа службового є, зокрема, наявність календарної вислуги від 20 років, перебування на квартирному обліку та, до того ж, наявність статусу учасника бойових дій, що надає право на забезпечення постійним житлом, в тому числі і шляхом виключення квартири з числа службових.

У випадку наявності права власності на жиле приміщення за попереднім місцем проживання, надання постійного житла за новим місцем служби здійснюється з урахуванням норми жилої площі у порядку, встановленому статтею 47 Житлового кодексу.

Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу (пункт 11 постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081 Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями).

З матеріалів справи слідує, що згідно з ордером на службове жиле приміщення № 222 від 02.11.2006 року позивачу із сім`єю у складі двох осіб було надано право на заняття службового жилого приміщення - однокімнатної квартири (жилою площею 14,9 кв.м., загальною площею 28,3 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Квартира за вказаною адресою була передана у загальнодержавну власність Дніпродзержинського училища професійної підготовки працівників кримінально-виконавчої системи за Договором пожертви квартири від 24.02.2006 року, зареєстрованому в реєстрі за № 310.

Відповідно до п. 2.1. вказаного Договору пожертви квартири, квартира, що відчужується за цим договором пожертви, передається Обдаровуваному для створення фонду службового житла.

На підставі клопотання Дніпродзержинського училища професійної підготовки працівників кримінально-виконавчої системи від 17.05.2006 року вказану квартиру за рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області від 06.07.2006 року № 391, було включено до числа службових житлових приміщень Дніпродзержинського училища професійної підготовки працівників кримінально-виконавчої системи.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.12.2024 року за №408167729 право загальнодержавної форми власності на об`єкт нерухомості - АДРЕСА_1 зареєстроване за Дніпродзержинським училищем професійної підготовки працівників кримінально-виконавчої системи.

Згідно наказу Державної Пенітенціарної служби України №225/ОД-16 від 28.07.2016 року Дніпродзержинське училище професійної підготовки персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України перейменовано на Дніпровське училище професійної підготовки персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 3906/5 від 29.12.2016 року Дніпровське училище професійної підготовки персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України перейменовано у Дніпровський центр підвищення кваліфікації персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Згідно з наказом Міністерства юстиції України № 1059/5 від 23.03.2021 року Дніпровський центр підвищення кваліфікації персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України реорганізовано шляхом приєднання до Академії Державної пенітенціарної служби (перейменовано в Пенітенціарну академію України відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 3548/5 від 06.10.2023 року).

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 28.09.2021 року №3391/7 Про передачу державного майна за погодженням Фонду державного майна України з балансу Дніпровського центру підвищення кваліфікації персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України на баланс Академії Державної пенітенціарної служби було передано державне майно.

На виконання наказу Міністерства юстиції України, згідно з актом приймання-передачі від 01.10.2021 року на баланс Академії Державної пенітенціарної служби було передано нерухоме майно, згідно з таблицею, передбаченою цим актом приймання-передачі.

З доказів наявних у матеріалах справи слідує, що нерухоме майно, зокрема квартира за адресою: АДРЕСА_1 не ввійшло до складу нерухомого майна, що передавалося на баланс відповідача.

З огляду на наведене суд першої інстанції вірно зазначив, що виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті ради народних депутатів, та відповідно подання такого клопотання є правом, а не обов`язком підприємства, установи, організації.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 760/31360/19.

Тобто, прийняття рішення про подання клопотання про виключення квартири зі складу службових відноситься до дискреційних повноважень відповідача, що передбачає йому визначену законодавчими положеннями свободу розсуду при виборі одного із можливих управлінських рішень.

При цьому право позивача на житло не порушено, оскільки відповідач не позбавляє його можливості проживати у спірному житловому приміщенні та користуватися ним, не ставить питання і про виселення позивача зі спірної квартири.

Окрім того, слід вказати про те, що виключення квартири, в якій проживає позивач із числа службових буде суперечити цілі Договору пожертви квартири від 24.02.2006 року, зареєстрованому в реєстрі за № 310, адже згідно з умовами Договору, квартира АДРЕСА_2 передавалася для створення фонду службового житла.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позову.

Доводи позивача про те, що відповідач порушив норми процесуального, не направивши останньому відзив на позов, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. При цьому до такого відзиву відповідачем було долучено вкладення до цінного листа про направлення його позивачу.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова

суддя Ю. В. Дурасова