Справа № 520/16575/25
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2025 року № 520/16575/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Комунального закладу охорони здоров`я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" (вул. Літературна,буд. 6,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61058, ) про визнання протиправними та скасування висновку, довідки,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, який в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати висновок Комунального закладу охорони здоров`я Обласний центр медико-соціальної експертизи, яким скасовано рішення Міжрайонної Шевченківської медико-соціальної експертної комісії Комунального закладу охорони здоров`я Обласного центру медико-соціальної експертизи Департаменту охорони здоров`я № 688943 від 04.05.2023 року про встановлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІІ групи інвалідності безстроково;

- скасувати довідку Комунального закладу охорони здоров`я Обласний центр медико-соціальної експертизи про невизнання ОСОБА_1 інвалідом ІІ групи № 1 від 29.11.2024 року як таке, що: прийняте органом, який не мав юридичної дієздатності; порушує процедуру, встановлену п. 9, 19 та 22 Положення № 1317; ухвалене без підстав та участі особи; порушує право на належну адміністративну процедуру.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуваний висновок Комунального закладу охорони здоров`я Обласний центр медико-соціальної експертизи, яким скасовано рішення Міжрайонної Шевченківської медико-соціальної експертної комісії Комунального закладу охорони здоров`я Обласного центру медико-соціальної експертизи Департаменту охорони здоров`я № 688943 від 04.05.2023 року про встановлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІІ групи інвалідності безстроково є протиправним, оскільки під час його прийняття відповідачем порушено процедуру його прийняття, визначену Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 за №1317.

Відповідач - Комунальний заклад охорони здоров`я "Обласний центр медико-соціальної експертиз", надав до суду відзив на позов, в якому заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову, в обґрунтування чого посилався на відсутність порушень приписів Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 за № 1317 та прийняття оскаржуваного рішення за результатами аналізу медичної справи позивача в межах кримінального провадження.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був вперше оглянутий міжрайонною Шевченківською МСЕК та визнаний особою з інвалідністю другої групи загального захворювання без строку переогляду.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03.11.2023 по справі № 953/9728/23, в межах кримінального провадження № 000867 від 28.07.2023 накладено арешт на медичні документи ОСОБА_1 , вилучені в порядку обшуку в міжрайонній Шевченківській МСЕК, слідчі дії управління Головного управління Національної поліції України в Харківській області тривають.

Під час слідчих дій було встановлено, що направлення на медико-соціальну експертну комісію за формою № 088/о ОСОБА_1 сформовано КНП Солоницівської селищної ради «Медичний центр здоров`я +» Харківського району, зокрема лікарями «Підрозділу первинної медичної допомоги смт. Вільшани», які не входять до складу лікарсько-консультативної комісії і не мають відповідних повноважень, тобто, Направлення на медико-соціальну експертну комісію фальсифіковане.

За виявленими обставинами була призначена перевірка медико-експертних справ осіб за направленням МСЕК (формою № 088/о) КНП Солоницівської селищної ради «Медичний центр здоров`я +» Харківського району, зокрема з направленням «Підрозділу первинної медичної допомоги смт. Вільшани» на підставі документів, які надавались Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції України в Харківській області до Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи».

Була призначена розширена експерта комісія (далі РЕК), до якої залучались експерти- фахівці: лікар невропатолог; лікар-хірург; лікар-терапевт; лікар-кардіолог.

В ході роботи РЕК та аналізу наданої на час перевірки медичної справи ОСОБА_1 виявлено, що направлення на медико-соціальну експертну комісію складене та видане не уповноваженими на складання та видачу даних документів особами - лікарями, які не входять до складу лікарсько-консультативної комісії, а вказаний діагноз не верифікований і не відповідав критеріям встановлення другої групи інвалідності, безстроково - що стало підставою скасування інвалідності.

За результатами винесено Рішення у формі довідки Комунального закладу охорони здоров`я Обласний центр медико-соціальної експертизи про невизнання ОСОБА_1 інвалідом ІІ групи № 1 від 29.11.2024 року як таке, що: прийняте органом, який не мав юридичної дієздатності; порушує процедуру, встановлену п. 9, 19 та 22 Положення № 1317.

Позивач, вважаючи протиправним рішення про невизнання особою з інвалідністю протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, які мають значення для правильного вирішення спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 №875-XII, в редакції на момент прийняття спірного рішення (далі - Закон №875-ХІІ) особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (стаття 3 Закону №875-ХІІ).

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначені Законом України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" №2961-IV від 06.10.2005 (далі - Закон №2961-IV).

За визначенням, наведеним у статті 1 вказаного Закону, медико-соціальна експертиза це встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.

Відповідно до частин першої-шостої статті 7 цього Закону, медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів. Особа з обмеженнями повсякденного функціонування направляється для проходження медико-соціальної експертизи з метою підтвердження стійкого обмеження життєдіяльності та встановлення статусу "особа з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю" у разі виявлення мультидисциплінарною реабілітаційною командою ознак стійкого обмеження життєдіяльності, що зазначається в індивідуальному реабілітаційному плані. Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності. Перша група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від міри втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягів потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або диспансерному нагляді. До підгрупи А першої групи інвалідності належать особи з виключно високою мірою втрати здоров`я, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування. До підгрупи Б першої групи інвалідності належать особи з високою мірою втрати здоров`я, значною залежністю від інших осіб у забезпеченні життєво важливих соціально-побутових функцій і які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування.

Згідно з частиною восьмої цієї ж статті, медико-соціальні експертні комісії визначають:

- групу інвалідності, її причину і час настання (особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини);

- види трудової діяльності, рекомендовані особі з інвалідністю за станом здоров`я;

- причинний зв`язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою;

- ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання;

- ступінь втрати здоров`я, групу інвалідності, причину, зв`язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи, військової агресії Російської Федерації проти України;

- медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

Частина дванадцята статті 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" №2961-IV від 06.10.2005 містить відсилочну норму про те, що положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями встановлені Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 "Питання медико-соціальної експертизи" (далі - Положення №1317), чинної станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 3 вказаного Положення медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (п. 4 Положення №1317).

За правилами пункту 11 Положення №1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають, зокрема, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Згідно з пунктом 12 Положення №1317, Кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії:

здійснюють організаційно-методичне керівництво та контроль за діяльністю відповідно районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють правомірність прийнятих ними рішень і в разі визнання їх безпідставними змінюють їх;

повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють якість розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснюють контроль за повнотою і якістю їх виконання;

проводять у складних випадках огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій;

визначають медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним;

надають лікарям комісій консультаційну допомогу з питань проведення медико-соціальної експертизи;

впроваджують наукові принципи і методи, розроблені науково-дослідними інститутами, готують пропозиції щодо вдосконалення порядку проведення медико-соціальної експертизи, узагальнюють і поширюють передовий досвід роботи;

беруть участь у розробленні комплексних заходів щодо профілактики і зниження рівня інвалідності, а також удосконалення порядку проведення реабілітації осіб з інвалідністю;

проводять аналіз рівня та динаміки інвалідності, стан реабілітації осіб з інвалідністю в Автономній Республіці Крим, області, місті, районі;

вживають заходів до підвищення кваліфікації фахівців комісій;

проводять разом з профспілковими та громадськими організаціями осіб з інвалідністю конференції, наради, семінари з питань профілактики інвалідності, реабілітації та адаптації осіб з інвалідністю;

вносять відповідно до компетенції до Централізованого банку даних з проблем інвалідності інформацію про громадян, які пройшли медико-соціальну експертизу;

узагальнюють, аналізують та подають до Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ, обласних (міських) центрів медико-соціальної експертизи, а також управлінь охорони здоров`я обласних (міських) державних адміністрацій інформацію про випадки необґрунтованого прийняття рішень міськими, міжрайонними, районними комісіями та направлення хворих лікарсько-консультативними комісіями на огляд до комісій для встановлення інвалідності.

Пунктом 17 Положення №1317 визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно із пунктом 19 Положення №1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України (п. 20 Положення №1317).

Відповідно до пункту 23 "Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності" у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або інвалід має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву, зокрема, до обласної комісії або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.

Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ, яке за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи. В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер (п. 24 Положення № 1317).

За змістом пункту 25 "Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності" рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

Згідно із пунктом 26 "Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності", особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється І, II чи III група інвалідності.

Як передбачено п. 1.3 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої МОЗ України 05.09.2011 №561, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 р. за №1295/20033 (далі - Інструкція №561), відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, медико-соціальна експертиза проводиться хворим, що досягли повноліття, інвалідам, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності.

Таким чином, із аналізу наведених вище норм Положення про медико-соціальну експертизу, Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності та Інструкції №561 слідує, що медико-соціальна експертиза проводиться хворим, що досягли повноліття, інвалідам, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності. Залежно від ступеня розладу функцій організму, за наведених умов, особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.

У разі, якщо особа з інвалідністю не погоджується із рішенням районної, міжрайонної, міської МСЕК, вона має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до МСЕК вищого рівня.

Матеріалами справи підтверджується, що Комунальним закладом охорони здоров`я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" призначена медико-соціальна експертиза, проведений заочний розгляд справи за наявними медичними документами ОСОБА_1 , за результатом якого рішенням Харківської обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я КЗОЗ Обласний центр медико-соціальної експертизи № 1 від 29.11.2024 року про невизнання ОСОБА_1 інвалідом ІІ групи.

Разом із тим, пунктом 15 Положення №1317 передбачено, що комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Крім того, пункт 5 цього Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності також передбачає, що у разі коли особа, що звертається для встановлення інвалідності, не може прибути на огляд до комісії за станом здоров`я згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії у зв`язку з тим, що проживає у віддаленій місцевості, огляд проводиться за місцем проживання (вдома), у тому числі за місцем проживання у стаціонарних установах для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб або в закладах охорони здоров`я, в яких така особа перебуває на лікуванні.

У разі подання письмової заяви особою, що звертається для встановлення інвалідності (її законним представником), у якої наявні захворювання, дефекти, необоротні морфологічні стани, порушення функцій органів та систем організму, за яких група інвалідності встановлюється безстроково, перелік яких затверджується МОЗ, комісія може приймати рішення про встановлення інвалідності заочно на підставі направлення лікарсько-консультативної комісії.

Встановлення інвалідності заочно не проводиться за п`ятьма найбільш поширеними нозологічними формами захворювань, визначеними у переліку, що затверджується МОЗ, а також у разі, коли вона спричинена:

нещасним випадком на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я);

професійним захворюванням;

захворюванням, одержаним під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;

захворюванням, пов`язаним з впливом радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

захворюванням, одержаним в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.

У разі тимчасового легального перебування громадян України за кордоном на території держав, з якими укладено міждержавні договори (угоди) про соціальне забезпечення, комісія може за заявою особи, що звертається для встановлення інвалідності, приймати рішення про встановлення інвалідності заочно за результатами медичного обстеження в державі перебування.

Суд звертає увагу, що пунктом 2 постанови "Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України" від 08.03.2022 №225 (далі - Постанова №225), в редакції, чинний на момент виникнення спірних правовідносин, було установлено, що на період дії воєнного стану на території України: пункт 5 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. №1317 Питання медико-соціальної експертизи (Офіційний вісник України, 2009 р., №95, ст. 3265), не застосовується.

Згідно з пп. 1 п. 1 Постанови №225 на період дії воєнного стану на території України та протягом шести місяців після його припинення або скасування: у разі коли особа, що звертається для встановлення інвалідності, не може прибути на огляд до медико-соціальної експертної комісії, така комісія може приймати рішення про встановлення інвалідності заочно на підставі направлення лікарсько-консультативної комісії.

Кримська республіканська, обласні, центральні міські у м. Києві та Севастополі, міські, міжрайонні та районні медико-соціальні експертні комісії здійснюють свої функції з забезпеченням принципу екстериторіальності та забезпечують проведення медико-соціальної експертизи за направленням лікарсько-консультативною комісією незалежно від місця реєстрації, проживання або перебування особи, що звертається для встановлення інвалідності (пп. 2 п. 1 Постанови №225).

Таким чином, як Положенням №1317, так і Постановою №225, в тому числі на період дії воєнного стану, встановлена особиста участь особи на огляд до медико-соціальної експертної комісії.

І лише у разі коли особа, що звертається для встановлення інвалідності, не може прибути на огляд до медико-соціальної експертної комісії, така комісія може приймати рішення про встановлення інвалідності заочно на підставі направлення лікарсько-консультативної комісії.

Відтак, законодавством визначена можливість комісії приймати рішення про встановлення інвалідності заочно, лише у тому випадку, коли особа, що звертається для встановлення інвалідності, не може прибути.

Матеріали справи не містять доказів запрошення відповідачем для проходження огляду позивача, яке відбулося заочно, на чому він й наголосив у позовній заяві.

Поміж тим, суд враховує ту обставину, що позивач не виявляв бажання не прибувати на огляд та не вказував підстави для неможливості прибуття, що є умовою для прийняття заочного рішення про визначення групи інвалідності.

З аналізу наданих відповідачем суду документів та аргументів, викладених у відзиві на позов, суд дійшов висновку, що Комунальний заклад охорони здоров`я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" без участі позивача, заочно прийняла рішення про відмову у визначені йому групи інвалідності.

У спірних правовідносинах, що виникли між сторонами, суд враховує положення пункту 1.10 Інструкції №561, чинної на час виникнення спірних правовідносин, де вказано, що при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Відповідач не довів суду належними та допустимими доказами обґрунтованість прийняття спірного рішення, якому мало передувати опитування хворого, повне медичне обстеження, проведення всіх досліджень, оцінка результатів лікування, встановлення наявності чи відсутності стійкого порушення функцій організму.

Суд зазначає, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно відповідати критерію обґрунтованості.

Так, даний критерій правомірності рішення передбачає, що рішення має бути прийнятим обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії. Даний критерій вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідач приймаючи оскаржуване рішення не діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, і порушив права та інтереси позивача у справі. Тому вказане рішення не відповідає встановленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про протиправність прийнятого 29.11.2024 відповідачем рішення про невизнання ОСОБА_1 особи з інвалідністю, та необхідності його визнання протиправним та скасування.

При ухваленні рішення суд враховує позицію Другого апеляційного адміністративного суду, викладену в постанові від 21.07.2025 по справі № 520/2112/25.

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України" (Заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Решта доводів і заперечень сторін не впливають на висновки суду у даній справі.

Щодо подання позивачем заяви про зміну підстав позову. Оскільки, позивач у вказаній заяві просить суд, вважати подану уточнену позовну заяву такою, що подана лише для виправлення технічних неточностей, не змінюючи предмета або підстав позову і розглядати справу з урахуванням виправленого тексту. Суд приймає до уваги вказану заяву.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову частково.

Розподіл судових витрат має бути проведений відповідно до ст.ст.132-139 КАС України.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Комунального закладу охорони здоров`я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" (вул. Літературна,буд. 6,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61058, ) про визнання протиправними та скасування висновку, довідки задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення у формі довідки Комунального закладу охорони здоров`я Обласний центр медико-соціальної експертизи від 29.11.2024 року № 1 про невизнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю з 02.05.2023 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Комунальний заклад охорони здоров`я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" (вул. Літературна,буд. 6,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61058, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Заічко О.В.