Справа № 320/10953/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року (справу розглянуто у порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати висновок від 29.09.2022 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу по втраті працездатності поліцейського у зв`язку з встановленням втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності внаслідок отримання травми під час виконання службових обов`язків у період участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, із захисту незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України, наслідком якого стала часткова втрата працездатності, у відповідності до вимог пункту 5 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», в порядку і розмірах, встановлених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4, згідно з вимогами пункту 5 частини 1 статті 99 Закону України «Про Національну поліцію» у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено:

Визнано протиправним та скасовано висновок Головного управління Національної поліції в Луганській області від 29.09.2022 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Луганській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по втраті працездатності поліцейського у зв`язку з встановленням втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності внаслідок отримання травми під час виконання службових обов`язків у період участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, із захисту незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України, наслідком якого стала часткова втрата працездатності, у відповідності до вимог пункту 5 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», в порядку і розмірах, встановлених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4, згідно з вимогами пункту 5 частини 1 статті 99 Закону України «Про Національну поліцію» у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач вказує, що підстави для призначення і виплати одноразової грошової допомоги позивачу відсутні, оскільки у пункті 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» не зазначено, що відповідна допомога виплачується після звільнення зі служби.

Також апелянт посилається на пропуск строку звернення з відповідним позовом, оскільки 13.10.2022 позивач отримав лист, яким останнього повідомлено про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, в свою чергу, позов подано лише 28.02.2023, що вказує на пропущення місячного строку звернення до суду за відсутності поважних причин.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

14 липня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому позивач вказує про безпідставність відмови у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на правову позицію Верховного Суду від 18.06.2024 у справі № 160/21596/23. Щодо посилань апелянта на пропуск строку звернення до суду зазначає, що оскаржуваний висновок у листі, отриманому 13.10.2022, не було надано, тому позивач не міг з ним ознайомитись, останній отримано лише 30.01.2023.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 07.11.2015 по 12.02.2022 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області.

Наказом Головного управління від 07.02.2022 №54 о/с «По особовому складу» підполковника поліції ОСОБА_1 (0121482), оперуповноваженого організаційно-методичного відділу управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Луганській області звільнено зі служби в поліції з 12.02.2022 за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 25 років 01 місяць 29 днів, у пільговому обчисленні: 33 роки 02 місяці 27 днів.

Перед звільненням зі служби позивач за результатами проходження медичної військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Луганській області» отримав рішення від 13.12.2021, відповідно до якого він придатний до служби в поліції та визначено діагноз і постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва: травма, ТАК, отримана під час виконання службових обов`язків у період участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, із захисту незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України.

Після звільнення позивач 21.02.2022 звернувся до Головного управління про надання направлення до медико-соціальної експертизи на предмет встановлення втрати відсотка працездатності за період проходження служби, яке було надано позивача лише 26.05.2022 за №1512/111/19-2022.

За результатами проходження позивачем медико-соціальної експертизи довідкою Харківського обласного центру медико-соціальної експертизи №037818 від 30.05.2022 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках ОСОБА_1 частково втратив працездатність через травму отриману під час виконання службових обов`язків у період участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, із захисту незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України, ступінь втрати працездатності становить 25%.

На підставі вказаного позивач 02.06.2022 звернувся до відповідача із заявою про отримання одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності.

Листом від 19.07.2022 №2300/111/22/05-2022 Головне управління відмовило позивачу у задоволенні його заяви, оскільки перелік наданих ним документів було надано у сканованому вигляді, що не відповідає вимогам Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 №4.

Позивач 11.08.2022 після усунення недоліків повторно подав заяву про виплату одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності.

Листом від 12.10.2022 №3070/111/22/05-22 Головне управління повідомило позивача, що було складено висновок про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки наданий ним пакет документів для отримання вказаної виплати відповідає пункту 5 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», який передбачає нарахування діючим співробітникам, тобто поліцейським.

Відповідно до Висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , затвердженого заступником начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області полковником поліції Д.В. Отставних 29.09.2022, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з відсутністю у ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» підстави для призначення та виплати одноразової грошової допомоги втрати працездатності, без встановлення інвалідності, після звільнення з поліції, внаслідок травми пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Вважаючи висновок про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що відповідачем не доведено правомірність відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу у відповідності до вимог пункту 5 частини першої статті 97 Закону України Про Національну поліцію, в порядку і розмірах, встановлених Порядком № 4, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» поліція - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

В силу приписів ст.24 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейські наділені додатковими повноваженнями, виконання яких може бути покладене на поліцію виключно законом, а саме у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості; у ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони, органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, можуть підпорядковуватися за рішенням керівника поліції відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві; під час дії воєнного стану поліція особливого призначення в ході відсічі збройної агресії проти України за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, може брати участь в обороні України відповідно до Закону України «Про оборону України» шляхом безпосереднього ведення бойових дій.

Пунктом 5 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, чи в період дії воєнного стану під час безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.99 Закону України «Про Національну поліцію» розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 5, - у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Частиною 1 ст.100 Закону України «Про Національну поліцію» визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів.

Згідно з ч.1 ст.101 Закону України «Про Національну поліцію» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:

а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;

б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);

г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (частина друга статті 97 Закону України «Про Національну поліцію»).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок № 4).

Пунктом 4 р.І Порядку № 4 встановлено випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського, зокрема під час виконання службових обов`язків (пункти 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Відповідно до п.3 р.ІІІ Порядку № 4 заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Згідно із п.1 та 4 р.IV Порядку № 4 фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2.

Висновок про призначення одноразової грошової допомоги складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п`ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 квітня 2020 року № 3-р(І)/2020 щодо питань соціального захисту військовослужбовців та працівників органів правопорядку висловив позицію, згідно з якою «Конституція України виокремлює й інші категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема гарантій соціального захисту. До них насамперед належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі в органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку» (абзац перший пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002). Соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій (абзац одинадцятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Також Конституційний Суд України у цьому рішенні зазначив, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону України «Про Національну поліцію»).

З метою забезпечення виконання повноважень, покладених на поліцію, статтею 62 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено гарантії професійної діяльності поліцейського; зокрема, держава гарантує поліцейському право на отримання соціального і правового захисту, передбаченого Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина десята).

Закон України «Про Національну поліцію», окрім іншого, в системі соціального захисту поліцейських передбачає урегулювання питання про виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Виходячи з аналізу положень Закону України «Про Національну поліцію», визначальним при призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги поліцейському в разі визначення втрати працездатності без визначення йому інвалідності передусім, є отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції, визначених Законом України «Про Національну поліцію».

З довідки № 83/зв від 13.12.2021за результатами проходження медичної військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Луганській області» вбачається, що позивач має травму, так, отримана під час виконання службових обов`язків у період участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, із захисту незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України; травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків, захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в поліції.

За результатами проходження позивачем медико-соціальної експертизи довідкою Харківського обласного центру медико-соціальної експертизи №037818 від 30.05.2022 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках ОСОБА_1 частково втратив працездатність через травму отриману під час виконання службових обов`язків у період участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, із захисту незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України, ступінь втрати працездатності становить 25%.

Тобто наявними у справі документами підтверджено факт отримання позивачем травми під час виконання службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції, наслідком якої є часткова втрата позивачем працездатності без визначення йому інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції.

На переконання колегії суддів, зазначення у вказаних документах формулювання «Травма отримана під час виконання службових обов`язків у період дії воєнного стану під час безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» не виключає можливості отримання позивачем одноразової грошової допомоги на підставі п.5 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якої одноразова грошова допомога виплачується у разі отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення інвалідності під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, чи в період дії воєнного стану під час безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України.

Судом першої інстанції правильно зазначено про відсутність підстав, визначених ст.101 Закону України «Про Національну поліцію», які б унеможливлювали виплату позивачу одноразової грошової допомоги.

Відповідачем не доведено правомірність відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог п.5 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію», в порядку і розмірах, встановлених Порядком № 4, з урахуванням вимог, встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 18.06.2024 у справі № 160/21596/23, при розгляді аналогічних правовідносин.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права та правової позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення.

При цьому, у вказаній вище постанові Верховного Суду від 18.06.2024 у справі № 160/21596/23 спір також мав місце після звільнення позивача зі служби, тому посилання відповідача на відсутність підстав для призначення і виплати одноразової грошової допомоги позивачу відсутні, оскільки у пункті 5 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» не зазначено, що відповідна допомога виплачується після звільнення зі служби, є безпідставними.

Щодо доводів апелянта про пропуск строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, предметом оскарження у цій справі є висновок від 29.09.2022 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Апелянт вказує, що позивача листом ГУ НП в Луганській області від 12.10.2022 № 3070/111/22/05-22 повідомлено про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, позивач отримав цей лист 13.10.2022, а до суду з даним позовом позивач звернувся 28.02.2023, тобто з пропущенням місячного строку звернення до суду.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що вказаним листом ГУ НП в Луганській області від 12.10.2022 № 3070/111/22/05-22, на отримання якого посилається апелянт, було лише повідомлено про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, однак, до цього листа не було долучено безпосередньо спірного висновку від 29.09.2022 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Таким чином, 13.10.2022 позивач отримав лише лист відповідача з повідомленням про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, однак, не саме рішення суб`єкта владних повноважень, яке є предметом оскарження.

Разом з тим, як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач в подальшому після отримання повідомлення про відмову неодноразово листами від 14.10.2022, 16.11.2022, 26.01.2023 звертався до відповідача з проханням надати йому висновку про призначення одноразової грошової допомоги та повернення оригіналів документів.

Оскаржуваний висновок від 29.09.2022 разом з оригіналами документів листом від 02.12.2022 № 3725/111/22/05-22 позивачем отримано лише 30.01.2023, що не заперечується відповідачем та підтверджується матеріалами справи, долученими до позову.

Відтак, звернення позивача до суду 28.02.2023 відбулось в межах встановленого законом місячного строку від дати отримання оскаржуваного висновку (30.01.2023), що спростовує відповідні доводи апелянта.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма