Справа № 240/1672/25
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року м. Житомир справа № 240/1672/25

категорія 102020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Громадської організації "Проти придурків та ідіотів", в якому просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області у наданні інформації на запит позивача від 05.12.2024 року "05.12.24 ВП заява МЄ";

- зобов`язати Житомирське РУП ГУНП в Житомирській області надати позивачу інформацію на його запит від 05.12.2024 року "05.12.24 ВП заява МЄ".

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що як особа з інвалідністю, яка має проблеми з пересуванням, 05.12.2024 року він звернувся до відповідача із запитом на інформацію "05.12.24 ВП заява МЄ", у якому просив надати інформацію, де розміщена стоянка для інвалідів, передбачена в кількості не менше 10 % паркомісць, найближче до входу. Однак, як стверджує позивач, у встановлений законодавством термін жодної інформації по суті запиту не надійшло.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).

12.02.2025 року Головне управління Національної поліції в Житомирській області (далі ГУ НП в Житомирській області) надіслало письмові пояснення від 10.02.2025 року, зазначивши, що ЖРУП ГУНП в Житомирській області знаходиться в підпорядкуванні ГУ НП в Житомирській області та не може бути відповідачем у справі.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ГУ НП в Житомирській області вказало, що позивач 16.12.2024 року отримав відповідь на свою заяву, про що свідчить запис у Журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до ЖРУП ГУН в Житомирській області, однак з матеріалів щодо розгляду звернення неможливо достеменно підтвердити факт отримання відповіді на заяву позивача, оскільки останній не зазначив у названому Журналі реєстраційний номер відповіді.

Як стверджує ГУ НП в Житомирській області, з метою усунення такого недоліку та організації повторного направлення відповіді за заявою позивача від 05.12.2024 року йому направлено лист від 04.02.2025 року №29322-2025, а 07.02.2025 року ЖРУП ГУНП в Житомирській області позивачу надано відповідь на лист відділу правового забезпечення за 31388-2025 із копією супровідного листа про повторне направлення позивачу відповіді за його зверненням від 05.12.2024 року.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 року здійснено заміну неналежного відповідача Житомирського відділу поліції ГУ НП в Житомирській області на належного відповідача - Головне управління Національної поліції в Житомирській області.

У відзиві на позовну заяву ГУ НП в Житомирській області просило відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, які були зазначені у письмових поясненнях від 10.02.2025 року.

13.02.2025 року позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, у якій просив пункт 1 прохальної частини позову, а саме "визнати неправомірною бездіяльність Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області у наданні інформації на запит позивача від 05.12.2024 року "05.12.24 ВП заява МЄ" викласти у наступній редакції: "визнати відповідь Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області на запит ОСОБА_1 від 05.12.2024 року "05.12.24 ВП заява МЄ", яка викладена у листі без дати та № "Копії супровідного листа, відповіді та фіскального чеку про поштове відправлення" протиправною".

25.02.2025 року до суду надійшло клопотання відповідача від 24.02.2025 року про закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з тим, що листом №43271-2025 від 21.02.2025 року позивачу надано вичерпну відповідь на його заяву

У додаткових поясненнях від 24.02.2025 року, що надійшли до суду 25.02.2025 року, позивач просить відхилити клопотання відповідача про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що відсутність чіткої та зрозумілої відповіді на питання "Де розміщена стоянка для інвалідів, передбачена в кількості не менше 10 паркомісць найближче до входу?", зокрема, відповіді про відсутність такої стоянки, оформленої відповідно до норм Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях, затверджених наказом Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від 18.06.2015 року № 1000/5, позбавляє позивача належного доказу у справі № 935/284/25 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, розглянувши заяви учасників справи по суті, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.

Як свідчать матеріали справи, позивач 05.12.2024 року звернувся до начальника Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області із заявою, в якій запитав, де розміщена стоянка для інвалідів, передбачена в кількості не менше 10 % паркомісць найближче до входу.

Заява отримана Житомирським районним управлінням поліції ГУ НП в Житомирській області.

Посилаючись на неотримання відповіді на свою заяву, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Водночас, з наданих відповідачем після відкриття провадження у справі документів вбачається, що згідно листа Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від 13.12.2024 року № 93853-2024 позивача повідомлено про те, що згідно державних будівельних норм чітко визначені обов`язкові параметри, деталізовані вимоги та наведено конкретні приклади влаштування паркомісць для людей з інвалідністю та інших груп маломобільного населення на відкритих автостоянках, що становить не менше 10 % машиномісць на відкритих парковках. На автостоянці, яка закріплена за Житомирським РУП ГУНП в Житомирській області, виділено місця для обслуговування людей з інвалідністю. На час реконструкції та проведення ремонтних робіт дані місця будуть приведені до вимог норм чинного законодавства та будуть помічені дорожніми знаками та горизонтальною розміткою відповідно до ПДР.

Також відповідачем надано витяг з Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, у якому міститься відмітка про отримання ОСОБА_1 16.12.2024 року письмової відповіді з приміткою про відсутність заперечень зі сторони заявника.

Листом №СЕД- від 20.12.2024 року Житомирське РУП ГУНП в Житомирській області повідомило позивача, що за результатами проведеної за його зверненням від 05.12.2024 року перевірки з приводу можливих неправомірних дій окремих поліцейських порушень діючого законодавства не встановлено.

Із змісту листа № 31540-2025 від 05.02.2025 року, надісланого позивачеві 06.02.2025 року, слідує, що відповідь від 13.12.2024 року йому надсилається повторно.

Позивач факти отримання названих листів не спростував.

Суд зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень (органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової чи службової особи, іншого суб`єкта при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень) - це пасивна поведінка такого суб`єкта, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Таким чином, факт бездіяльності відповідача належними доказами не підтверджено.

В подальшому, після відкриття провадження у цій справі відповідач листом від 21.02.2025 року № 43271-2025 надав позивачу відповідь такого змісту:

"Повідомляємо, що Ваше звернення (№Х-5948-СЕД від 05.12.2024) до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області повторно розглянуто.

Інформуємо, що стоянка для інвалідів поблизу Житомирського РУП № 1 розташована за адресою: вул. Лесі України, 17 м. Житомир (поблизу в`їзних воріт на територію підрозділу).

Крім цього, на виконання статті 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" розроблено проектну документацію з організації дорожнього руху на паркувальному майданчику транспортних засобів за адресою: вул. Лесі Українки,14, м. Житомир. Зазначеною вище проектною документацією передбачено два місця паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю (загальна кількість місць для паркування 17).

Після погодження вказаної проектної документації уповноваженим підрозділом поблизу паркомісць будуть розташовані дорожні знаки 5.42.1 з табличкою 7.1, а також горизонтальною розміткою відповідно до Правил дорожнього руху України.

Зазначені роботи планується завершити до 15.03.2025 року".

Разом з тим, як слідує з пояснень позивача, його не влаштовує зміст усіх наданих відповідей відповідача, оскільки вони не надають йому можливості спростувати обставини, які є предметом розгляду у справі 935/284/25 та пов`язані із зупинкою позивача в районі будинку, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Лесі Українки, 1, з порушенням вимог п. 33, знак "3.34" Правил дорожнього руху України, за що передбачено відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону України статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" № 2939-VI (далі Закон № 2939-VI) передбачено, що суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання є розпорядниками інформації.

Відповідно до статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Статтею 3 зазначеного Закону визначені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, відповідно до якої право на доступ до публічної інформації гарантується:

1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;

2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;

3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації;

4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством;

5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації;

6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до ст. 4 цього Закону доступ до публічної інформації здійснюється на принципах:

1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень;

2) вільного отримання та поширення інформації, крім обмежень, встановлених законом;

3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Розділом II зазначеного Закону визначений порядок доступу до інформації, відповідно до статті 5 якого доступ до інформації забезпечується шляхом:

1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом;

2) надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно частини 1 статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Як передбачено частинами 2, 3 статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Частиною 1 статті 20 вищезазначеного Закону передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до частини 2 статті 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запитувач публічної інформації має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію;4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач звернувся до начальника Житомирського відділу поліції ГУ НП в Житомирській області із заявою, у якій поставив запитання: де розміщена стоянка для інвалідів, передбачена в кількості не менше 10 % паркомісць найближче до входу?

З вимог позивача вбачається, що спершу він просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині невирішення питання запиту, в подальшому, змінивши предмет позовних вимог, просив визнати протиправними дії щодо надання необґрунтованої відповіді на запит на інформацію.

Однак, оцінюючи зміст поданої заяви, суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 6 частини другої статті 10 Закону України від 6 вересня 2005 року № 2807-IV "Про благоустрій населених пунктів" визначення місць стоянок транспортних засобів та майданчиків для паркування на об`єктах благоустрою належить до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, зважаючи на що позивач звернувся із своєю заявою не до розпорядника такої інформації.

Водночас, беручи до уваги те, що у заяві, незважаючи на відсутність достатньої конкретизації щодо запитуваної інформації, зокрема, незазначення, до якої саме території, об`єкта чи адреси має відношення викладене прохання заявника повідомити про розміщення стоянки для інвалідів, в контексті обставин, що склалися між учасниками справи, вказана заява розцінюється судом як звернення, а не як запит на публічну інформацію.

Як встановлено судом, запит позивача було зареєстровано відповідачем та прийнято до розгляду, розглянуто та надано вмотивовану відповідь на питання, які ставилися у запиті позивачем, що свідчить про вчинення певних дій з боку відповідача та про відсутність бездіяльності з боку останнього щодо ненадання ґрунтовної відповіді на запит позивача.

Суд вважає за необхідне підкреслити, що між сторонами не виникало різного тлумачення стосовно того, що згадуване звернення позивача (у формі заяви) Житомирське РУП ГУНП в Житомирській області, підпорядкове відповідачу, розглянуло з дотриманням встановлених для цього формальних підстав і порядку. Іншими словами, Житомирське РУП ГУНП в Житомирській області не залишило звернення без реагування, а розглянуло його і надало заявнику відповідь в об`єктивно можливому обсязі. Адже цей спір підвідомчий адміністративному суду саме у взаємозв`язку з розглядом звернення, відтак, зазначене зауваження суду покликане засвідчити дотримання відповідачем приписів Закону № 393/96-ВР "Про звернення громадян", які покладають на нього як державний орган відповідні обов`язки щодо розгляду заяв.

За статтею 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Суд, керуючись статтею 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 70 КАС України визначені поняття належності та допустимості доказів, відповідно до якої належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

З наведених процесуальних норм Закону випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. У контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що факт невирішення питання заяви та надання неґрунтовної відповіді, а отже, і порушення права позивача, не знайшов підтвердження, оскільки запит відповідачем розглянуто в межах повноважень, у строки та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86, 158-163,167,185,186 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління поліції в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії у справі № 240/1672/25 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко