Справа № 200/1305/25
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2025-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року справа №200/1305/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі № 200/1305/25 (головуючий І інстанції Абдукадирова К.Е.) за позовом ОСОБА_1 до Військової НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 » відносно ОСОБА_1 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з такими судовими рішеннями, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що він не отримував вказівки про прибуття на 09.00 год 11.10.2024 в місце управління військової частини НОМЕР_1 , що розташоване в АДРЕСА_1 для виконання своїх службових обов`язків, а саме оформлення документів військовослужбовців, які на той момент самовільно залишили військову частину, згідно бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_2 від 01.10.2024 №4382. Насправді 10.10.2024 після закінчення робочого дня у позивача була домовленість про прибуття на 08.00 год 11.10.2024 до будинку по АДРЕСА_2 , але фізично прибути не зміг про, що по телефону повідомив вчасно о 08.00 год 11.10.2024. Позивач вважає, що ОСОБА_2 надав суду неправдиве пояснення постільки з ним в одному приміщенні ніколи не проживав. Позивач наголошує на тому, що він самовільно не покидав місця тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 11.10.2024, а знаходився на робочому місці по АДРЕСА_2 , про, що по телефону повідомляв керівництво в /ч НОМЕР_1 . Крім того позивач зазначає, що у нього з ОСОБА_2 склалися неприязні відносини . Пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть бути однозначним доказом в справі оскільки вони є зацікавленими особами при розгляді цієї справи.

Суд також не звернув увагу, що службові особи в/ч НОМЕР_1 проігнорували поданий мною рапорт та пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Також судом не враховано, що позивач не був присутнім при проведенні службового розслідування, про його проведення ніхто не повідомляв, з матеріалами службового розслідування ніхто не знайомив, а тому уповноважені особи провели його з грубим порушенням Порядку №608, що тягне за собою скасування самого наказу.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.08.2024 № 221 включений у списки особового складу військової частини НОМЕР_1 , з 08.08.2024 зарахований до списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Згідно зі службовою характеристикою, за час проходження служби зарекомендував себе не з кращої сторони. До виконання службових обов`язків відноситься посередньо, поставлені завдання виконує не в повній мірі. Функціональні обов`язки, відповідно до займаної посади знає, і застосовує свої знання в повсякденній службовій діяльності. Над підвищенням свого професійного рівня працює недостатньо. На критику з боку командирів реагує, але недоліки усуває невчасно. Військову службу переносить з певними труднощами.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 11.10.2024 №753-АГД «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем» було призначено проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення позивачем військової частини.

Наведений наказ був прийнятий на підставі рапорту (вх. №3087 від 11.10.2024) капітана ОСОБА_3 , заступника командира військової частини НОМЕР_1 з психологічної підтримки персоналу про те, шо 11.10.2024 під час проведення перевірки особового складу була виявлена відсутність лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_1 .

За результатами службового розслідування складено Акт службового розслідування.

В ході проведення службового розслідування було встановлено, що 11.10.2024 лейтенант ОСОБА_1 , офіцер групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_1 , самовільно залишив місце тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . В подальшому, а саме: 13.10.2024 лейтенант ОСОБА_1 , офіцер групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_1 , відповідно до рапорту від 13.10.2024 вх. капітана ОСОБА_3 заступника командира з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , прибув до місця несення служби. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.10.2024 № 757-АГД приступив до виконання своїх службових обов`язків. Пояснення щодо своєї відсутності не надав.

З пояснень заступника командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , лейтенанта ОСОБА_2 стало відомо, що лейтенант ОСОБА_1 , офіцер групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_1 проживає з ним в одному приміщенні в АДРЕСА_1 згідно бойового розпорядження, однак 11.10.2024 він самовільно залишив місце тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 та повернувся лише 13.10.2024. Військовослужбовець на телефоні дзвінки не відповідав. Де він перебував ОСОБА_6 невідомо. Також, після повернення до місця проживання лейтенанта ОСОБА_2 не побачив на ньому жодних тілесних ушкоджень, відомостей про його затримання уповноваженими особами або ж виконання ним інших завдань ОСОБА_7 їм не повідомляв.

Також, з пояснень заступника командира військової частини НОМЕР_1 з психологічної підтримки персоналу капітана ОСОБА_3 стало відомо, що лейтенант ОСОБА_1 , офіцер групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_1 11.10.2024 самовільно залишив військову частину, та 13.10.2024 повернувся до місця тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 . Пояснень що до своєї відсутності не надав.

Зокрема, старший лейтенант ОСОБА_1 11.10.2024 о 09.00 год. мав прибути в місце управління військової частини НОМЕР_1 , що розташоване в АДРЕСА_1 для виконання своїх службових обов`язків, а саме оформлення документів військовослужбовців, які на той момент самовільно залишили військову частину, згідно бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_2 від 01.10.2024 №4382.

Однак, у визначений час він не прибув, на телефонні дзвінки не відповідав, попередньо жодних повідомлень про можливу причину відсутності не надавав, ніхто його не уповноважував виконувати інші завдання. Тобто, причини неприбуття до місця несення служби ОСОБА_1 не надав.

В подальшому, при спілкуванні зі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 щодо своєї тривалої відсутності на місці несення служби відповіді не надав. Будь-яких тілесних ушкоджень не мав.

В Акті зазначено, що факт самовільного залишення військової частини, в умовах правового режиму воєнного стану, старшим лейтенантом ОСОБА_1 офіцером групи морально- психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_1 повністю доведено.

Актом службового розслідування встановлено, що вина військовослужбовця виражається у не виконанні вимог статей 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 «Самовільне залишення військової частини або місця служби» Кримінального кодексу України.

За результатами службового розслідування комісією запропоновано керуючись вимогами статей 45, 48, 54 та 84 закону України Про Дисциплінарний статут Збройних сил України за порушення вимог військової дисципліни з боку старшого лейтенанта ОСОБА_1 офіцера групи морально-психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_1 накласти дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани. Не включати старшого лейтенанта ОСОБА_1 офіцера групи морально-психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_1 до наказу на виплату додаткової винагороди за жовтень 2024 року, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, за самовільне залишення місця служби без зброї під час дії воєнного стану в Україні; позбавити виплати грошового забезпечення з 11 жовтня 2024 року відповідно до пункту 15 наказу Міністра оборони України від 26.09.2023 року № 566, відповідно до пункту 15 розділу І наказу Міністра оборони України Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 року № 260 та позбавити виплат щомісячної премії за жовтень 2024 року в повному обсязі, відповідно до пункту 5 розділу XVI наказу Міністра оборони України Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 року № 260, за самовільне залишення місця служби без зброї під час дії воєнного стану в Україні. Заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з психологічної підтримки персоналу капітану ОСОБА_3 організувати проведення занять з особовим складом військової частини НОМЕР_1 по недопущенню порушень військової дисципліни та самовільного залишення військової частини, з метою надання правової оцінки діям старшого лейтенанта ОСОБА_1 офіцера групи морально-психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_1 . прийняття рішення, що до внесення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та подальшого проведення слідчих дій - направити копії даного акту службового розслідування та копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 Про результати службового розслідування керівнику Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Краматорськ.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 13.10.2024 №757-АГД «Про повернення з самовільного залишення військової частини військовослужбовця та йому відновлення виплат» вирішено вважати лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_1 , таким, шо самовільно залишив військову з 11.10.2024 по 13.10.2024.

Керуючись вимогами статей 45,48,54 та 84 Закону України про Дисциплінарний статут Збройних сил України за порушення вимог військової дисципліни лейтенантом ОСОБА_1 , накласти на нього дисциплінарне стягнення СУВОРА ДОГАНА.

Відновити грошове забезпечення на картковий рахунок лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_1 з 14 жовтня 2024 року. Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 зі змінами, постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб зі змінами, телеграми Міністра оборони України від 16 січня 2024 року №183/уд, позбавити виплати грошового забезпечення з 11 жовтня 2024 року по 13 жовтня 2024 року лейтенанта ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 5 розділу XVI наказу Міністра оборони України Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 року №260 зі змінами, позбавити виплат додаткової винагороди за жовтень 2024 року лейтенанта ОСОБА_1 . Відповідно до вимог постанови КМУ від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану зі змінами та позбавити виплат щомісячної премії за жовтень 2024 року, відповідно до пункту 5 розділу XVI наказу Міністра оборони України Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 року №260 зі змінами, за самовільне залишення місця служби без зброї під час дії воєнного стану в Україні, відповідно телеграми Міністра оборони України від 16 січня 2024 року №183/уд, в повному обсязі.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232).

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно зі статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 40 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі: призначення на посаду і звільнення з неї; присвоєння військового звання; вручення нагороди; відбуття чи повернення з відрядження, відпустки або лікування.

Виходячи з наведених правових норм, за своєю суттю самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікування є порушенням військової дисципліни.

При цьому, самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі.

Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо чи інші надзвичайні події та обставини, які підтверджені відповідними документами.

Таким чином, не вважається самовільним залишення військової частини за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування військової частини, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. В будь-якому випадку вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.

Відсутність у командира відомостей (доказів) про причини залишення чи нез`явлення військовослужбовця зобов`язує командира доповісти про такий факт своє командування та повідомити відповідний орган досудового розслідування.

Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" №551-XIV від 24.03.1999 року затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Згідно зі статтею 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних учинків.

За приписами частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 83 - 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок).

Приписи п.3 розд. IV Порядку №608 визначають, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Згідно п.1-3 Розділу VІ Порядку за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Отже, за своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, підставою для винесення оскаржуваного наказу та застосування до позивача дисциплінарної відповідальності був висновок службового розслідування, викладений в акті службового розслідування від 13.10.2024, згідно якого в ході проведення службового розслідування було встановлено, що 11.10.2024 лейтенант ОСОБА_1 , офіцер групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_1 , самовільно залишив місце тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . В подальшому, а саме: 13.10.2024 лейтенант ОСОБА_1 , офіцер групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_1 , відповідно до рапорту від 13.10.2024 вх. капітана ОСОБА_3 заступника командира з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , прибув до місця несення служби.

Згідно пояснень заступника командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , лейтенанта ОСОБА_2 , лейтенант ОСОБА_1 , офіцер групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_1 проживає з ним в одному приміщенні в АДРЕСА_1 згідно бойового розпорядження, однак 11.10.2024 він самовільно залишив місце тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 та повернувся лише 13.10.2024. Військовослужбовець на телефоні дзвінки не відповідав. Де він перебував невідомо. Також, після повернення до місця проживання лейтенанта ОСОБА_2 не побачив на ньому жодних тілесних ушкоджень, відомостей про його затримання уповноваженими особами або ж виконання ним інших завдань ОСОБА_7 їм не повідомляв.

Також, згідно пояснень заступника командира військової частини НОМЕР_1 з психологічної підтримки персоналу капітана ОСОБА_3 , лейтенант ОСОБА_1 , офіцер групи психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_1 11.10.2024 самовільно залишив військову частину, та 13.10.2024 повернувся до місця тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 . Пояснень що до своєї відсутності не надав.

Зокрема, старший лейтенант ОСОБА_1 11.10.2024 о 09.00 год. мав прибути в місце управління військової частини НОМЕР_1 , що розташоване в АДРЕСА_1 для виконання своїх службових обов`язків, а саме оформлення документів військовослужбовців, які на той момент самовільно залишили військову частину, згідно бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_2 від 01.10.2024 №4382.

Однак, у визначений час він не прибув, на телефонні дзвінки не відповідав, попередньо жодних повідомлень про можливу причину відсутності не надавав, ніхто його не уповноважував виконувати інші завдання. Тобто, причини неприбуття до місця несення служби ОСОБА_1 не надав.

В подальшому, при спілкуванні зі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 щодо своєї тривалої відсутності на місці несення служби відповіді не надав. Будь-яких тілесних ушкоджень не мав.

В Акті зазначено, що факт самовільного залишення військової частини, в умовах правового режиму воєнного стану, старшим лейтенантом ОСОБА_1 офіцером групи морально- психологічного супроводу та відновлення військової частини НОМЕР_1 повністю доведено.

Відповідно до пояснень позивача, він 11.12.2024, вранці о 7 годині 40 хвилин виїхав з АДРЕСА_2 в напрямку до вул. Криворіжська в м.Слов`янськ Донецької області відповідно до розпорядження керівництва військової частини НОМЕР_1 . Проїхавши меншу половину дороги, на зустрічну смугу виїхав автомобіль і тому позивачу довелося з`їхати в кювет, щоб уникну ДТП з цим автомобілем, в результаті чого він вдарився головою об стійку дверного пройому. Після чого відчув біль в голові, головокружіння, не міг самостійно ходити. позивач відразу повернувся до свого місця проживання. Позивач прийняв ліки, які приймав від отриманих контузій, та ліг на своє ліжко. Про це позивач повідомив керівництво військової частини НОМЕР_1 . В такому стані він перебував дві доби. 13 жовтня 2024 року позивач став себе краще почувати та приїхав до місця служби групи психологічної підтримки персоналу, де дізнався, що позивача звинувачують у самовільному залишенні місця несення служби.

При цьому, жодних доказів на підтвердження наведених вище пояснень позивачем надано не було.

Долучені позивачем пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_8 колегією суддів не прийняті в якості належних доказів по справі, оскільки пояснення були надані цими особами зі слів позивача.

Окрім того, пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_8 не спростовують встановлений під час проведення службового розслідування факт самовільного залишення позивачем місця тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до медичної характеристики позивача, наданої військовою частиною НОМЕР_1 за час проходження служби у військовій частині, позивач за медичною допомогою звертався:

06.11.2024 з приводу гіпертонічної хвороби, призначено лікування;

24.01.2021 з приводу варикозної хвороби вен лівої нижньої кінцівки, 25.01.2024 проконсультований лікарем н.м. Білозерське, призначено лікування, отримав звільнення від службових обов`язків 5 днів;

30.01.2025 госпіталізований в КНП «Зінківська МЛЦ» з приводу гіпертонічного кризу;

04.02.2025 виписаний з КНП «Зінківська МЛЦ».

Вказані в довідці відомості спростовують посилання позивача на отримання контузій, та прийом ліків від контузій.

Відповідно до пункту 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника тощо).

Згідно з статтею 254 Статуту військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби (стаття 255 Статуту).

Згідно статті 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини.

До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора). У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

Військовослужбовці мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. За відсутності за місцем проходження військової служби військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я чи відповідних відділень або спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках медична допомога надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

У випадках, коли військовослужбовець потребує екстреної (невідкладної) медичної допомоги, він має право самостійно звернутися за медичною допомогою до найближчих закладів охорони здоров`я, в тому числі зателефонувавши до служби екстреної медичної допомоги за телефоном 103. При цьому військовослужбовець повинен повідомити медичним працівникам про те, що він перебуває на військовій службі у Збройних Силах України та доповісти безпосередньому командиру (начальнику).

Згідно пункту 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 455 від 13.11.2001 (далі - Інструкція №455) тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Пунктом 2.19 Інструкції №455 визначено, що особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов`язковим зазначенням часу проведеної консультації.

Пунктом 2.2 Інструкції №455 визначено, що при втраті працездатності внаслідок захворювання або травми лікуючий лікар в амбулаторно-поліклінічних закладах може видавати листок непрацездатності особисто терміном до 5 календарних днів з наступним продовженням його, залежно від тяжкості захворювання, до 15 календарних днів. Якщо непрацездатність триває понад 15 календарних днів, продовження листка непрацездатності до 30 днів проводиться лікуючим лікарем спільно з завідувачем відділення, а надалі - ЛКК, яка призначається керівником лікувально-профілактичного закладу, після комісійного огляду хворого, з періодичністю не рідше 1 разу на 10 днів, але не більше терміну, встановленого для направлення до МСЕК.

В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до медичних установ протягом спірного періоду, а також повідомлення командира про необхідність отримання медичної допомоги у встановленому вище порядку.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що станом на дату видання командиром Військової частини НОМЕР_1 оскаржуваного наказу у відповідача були відсутні відомості щодо наявності законних підстав перебування позивача поза межами військової частини, тому оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем правомірно, в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України, і підстави для його скасування відсутні.

З огляду на те, що факт самовільного залишення позивачем військової частини в умовах правового режиму воєнного стану доведено матеріалами справи, надані позивачем пояснення не спростовують встановленого факту, колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутність позивача при проведенні службового розслідування, не є самостійною підставою для скасування спірного наказу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі № 200/1305/25 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі №200/1305/25 - залишити без змін.

Постанова у повному обсязі складена 16 жовтня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко