Справа № 260/7212/25
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2025-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2025 рокум. Ужгород№ 260/7212/25
Закарпатський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Дору Ю.Ю. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить:

1.Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області № 38 від 01 серпня 2025 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , період проходження військової служби з 30.06.1987 по 22.06.1989 згідно військового квитка НОМЕР_2 від 10.06.1987 року; періоди роботи з 24.04.1991 по 11.05.1992 та 08.02.1993 по 01.07.2001 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_3 від 13.07.1984.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 10.07.2025 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області судові витрати у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Позов мотивований тим, що пенсійний орган безпідставно не зарахував позивачу до страхового стажу періоди проходження військової служби з 30.06.1987 по 22.06.1989 згідно військового квитка НОМЕР_2 від 10.06.1987 року та періоди роботи з 24.04.1991 по 11.05.1992 та 08.02.1993 по 01.07.2001 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_3 від 13.07.1984., у зв`язку з чим порушив право позивача на пенсійне забезпечення.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження за вказаним позовом та визначено строк учасникам справи для подання заяв по суті справи.

У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області просить відмовити у задоволенні позову, в обгрунтування своїх заперечень вказує, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано період проходження військової служби відповідно до військового квитка НОМЕР_2 від 10.06.1987 з 30.06.1987 по 22.06.1989, оскільки в військовому квитку запис про звільнення з

військової служби не завірено підписом командира.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 24.04.1991 по 11.05.1992 відповідно трудової книжки НОМЕР_3 від 13.07.1984 , оскільки наявне виправлення в даті прийняття на роботу та в номері наказу на прийняття на роботу. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 08.02.1993 по 01.07.2001 відповідно трудової книжки НОМЕР_3 від 13.07.1984 , оскільки неповна дата звільнення та неповна дата наказу на звільнення.

Відтак, вважає, що спірні періоди правомірно не зараховані до страхового стажу позивача та позивач матиме право на пенсійну виплату при наданні необхідних документів, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Дослідивши докази, суд встановив такі обставини справи.

25.07.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності, до якої долучив всі необхідні документи.

Вказану заяву було розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та рішенням № 38 від 01 серпня 2025 р. було відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно вказаного рішення відповідачем не було враховано період проходження військової служби відповідно до військового квитка НОМЕР_2 від 10.06.1987 з 30.06.1987 по 22.06.1989, оскільки в військовому квитку запис про звільнення з військової служби не завірено підписом командира.

До страхового стажу також не зараховано період трудової діяльності з 24.04.1991 по 11.05.1992 відповідно до трудової книжки НОМЕР_3 від 13.07.1984, оскільки наявне виправлення в даті прийняття на роботу та в номері наказу на прийняття на роботу.

Також до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 08.02.1993 по 01.07.2001 відповідно до трудової книжки НОМЕР_3 від 13.07.1984, оскільки неповна дата звільнення та неповна дата наказу про звільнення.

Позивач вважаючи Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 38 від 01 серпня 2025 р. про відмову в призначенні пенсії по інвалідності протиправним звернувся з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058)

Відповідно до статті 9 Закону №1058 в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058 встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону №1058 пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно з ч.1 статті 32 Закону №1058 страховий стаж, необхідний для призначення пенсії по інвалідності особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема для осіб з інвалідністю II та III груп від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 вказаної статті Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У свою чергу, відповідно до статті 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, період роботи позивача в малому підприємстві «Універсал» 24.04.1991 по 11.05.1992, оскільки наявне виправлення в даті прийняття на роботу та в номері наказу на прийняття на роботу, а періоди трудової діяльності в палому підприємстві «Крок» з 08.02.1993 по 01.07.2001 не зараховані до страхового стажу оскільки неповна дата звільнення та неповна дата наказу на звільнення.

Вказані доводи відповідача щодо неможливості зарахувати вищевказаних періодів роботи до загального страхового стажу, суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_4 від 13.07.1984 року вбачається, що у період з 24.04.1991 по 11.05.1992 позивач працював у малому підприємстві «Універсал», та у період з 08.02.1993 по 01.07.2001 позивач працював у малому підприємстві (акціонерна фірма) «Крок». Вказані записи скріплені печаткою підприємства та підписом відповідальної особи.

Згідно статті 62 Закону №1788 та частини першої статті 48 Кодексу законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Разом з тим, відповідно до положень Інструкції по порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, яка затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, трудова книжка заповнюється адміністрацією підприємства.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.2 Інструкції №58 встановлено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З наведених норм права вбачається, що трудова книжка заповнюється роботодавцем і на працівника не покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці.

Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі №423/1881/17.

Додатково суд звертає увагу, що постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із пунктом 4.2 Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Таким чином, наведеними нормами права передбачено право пенсійного органу на перевірку наданих пенсіонером документів для їх підтвердження.

Разом із тим, відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що ГУПФУ в Закарпатській області зверталось до підприємств, у яких працював позивач або до архівної установи для підтвердження відомостей щодо спірних періодів роботи позивача. При цьому, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.

Щодо доводів пенсійного органу про неможливість зарахування періоду проходження військової служби відповідно до військового квитка НОМЕР_2 від 10.06.1987 з 30.06.1987 по 22.06.1989, оскільки в військовому квитку запис про звільнення з військової служби не завірено підписом командира, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються, зокрема, військові квитки.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідач не врахував до стажу позивача період проходження строкової військової служби, оскільки запис про звільнення з військової служби не завірено підписом командира.

Суд зазначає, що жодних підстав вважати військовий квиток недійсним чи підробленим не вбачається. Всі записи завірено підписами військового комісару та печатками військової частини, а тому підстав ставити під сумнів відомості, що містяться у військовому квитку не вбачається.

Законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачають зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, але при цьому як законодавство, що діяло на момент служби позивача в армії, так і чинне законодавство містять особливі умови для зарахування служби в армії до пільгового стажу.

Зокрема, згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Так, згідно відомостей військового квитка НОМЕР_2 від 10.06.1987 року, копія якого наявна в матеріалах справи, позивач з 30.06.1987 по 22.06.1989 роки проходив службу в Радянській Армії. Вказаний запис містить обов`язкову інформацію про дату призову (зарахування) 30.06.1987 рік та дату звільнення зі служби 22.06.1989 рік.

Крім того, суд звертає увагу, що запис про початок проходження позивачем військової служби завірений підписом військового комісара, вказані записи між собою пов`язані хронологічно, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку із чим, відсутні підстави для відмови у зарахуванні вищезазначеного періоду проходження військової служби до стажу позивача.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018.

Тому позивач мав право на зарахування періоду проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.

Отже, період проходження строкової військової служби з 30.06.1987 по 22.06.1989 роки згідно з відомостями військового квитка НОМЕР_2 від 10.06.1987 року підлягає зарахуванню позивачу до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії.

Щодо позовних вимог у частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 10.07.2025 року.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Слід зазначити, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідний розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Суд звертає увагу на те, що розгляд питання щодо зарахування певних періодів до страхового стажу особи, як і прийняття рішення про призначення пенсії відноситься до повноважень Головних управлінь Пенсійного фонду України.

У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

В даному випадку, враховуючи той факт, що відповідачем у справі Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області при прийнятті оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії не було досліджено питання наявності підстав для призначення пенсії по інвалідності із зарахуванням до страхового стажу роботи позивача зазначених вище періодів, суд приходить до висновку, що адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади (в даному випадку Головне управління ПФУ в Житомирській області) та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку, що підстави для прийняття судом рішення про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 10.07.2025 року відсутні.

В свою чергу, суд зазначає, що спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії за віком № 38 від 01.08.2025 року не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

При цьому, враховуючи те, що суд за даних обставин не може перебирати на себе повноваження Головного управління ПФУ в Житомирській області та вирішувати замість суб`єкта владних повноважень питання, які віднесені до його компетенції, зокрема, питання наявності чи відсутності підстав для призначення пенсії, суд вважає, що з метою захисту порушеного права позивача, ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , періоди проходження військової служби з 30.06.1987 по 22.06.1989 згідно військового квитка НОМЕР_2 від 10.06.1987 року та періоди роботи з 24.04.1991 по 11.05.1992; з 08.02.1993 по 01.07.2001 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_3 від 13.07.1984 та повторно розглянути заяву позивача від 25.07.2025 року щодо призначення пенсії по інвалідності.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 241 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, Житомирська область, м. Житомир, вул. Ольжича, буд. 7, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області № 38 від 01 серпня 2025 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) період проходження військової служби з 30.06.1987 по 22.06.1989 згідно військового квитка НОМЕР_2 від 10.06.1987 року; періоди роботи з 24.04.1991 по 11.05.1992 та з 08.02.1993 по 01.07.2001 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_3 від 13.07.1984 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії по інвалідності від 25.07.2025 з урахуванням вказаного стажу.

У задоволенні позову у частині решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, Житомирська область, м. Житомир, вул. Ольжича, буд. 7, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 (шістсот п`ять гривень 60 копійок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяЮ.Ю.Дору