Справа № 640/2791/22
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2025 року Справа № 640/2791/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіНіколайчук С.В.
за участі секретаря судового засіданняБеседа Г.Р
представник позивача представник відповідача представник третьої особи Винник Б.Б. Майданевич Є.А. не з`явився (повідомлениц належним чином)
- стягнути на користь ПАТ «Укрнафта» суму сплаченого судового збору.
Накладення на ПАТ «Укрнафта» суми штрафної (фінансової) санкції, розрахованої в розмірі 120 000,00 грн, є незаконним, бо виходить за межі умов застосування санкції, визначеної п. 128-1.1 ст. 128-1 Податкового кодексу України.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 січня 2022 року суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
09.01.2023 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, де підтримав висновки викладені у позовній заяві.
Однак, після отримання Дніпропетровським окружним адміністративним судом матеріалів справи № 640/2791/22 з Окружного адміністративного суду міста Києва відзив в матеріалах справи був відсутній.
Законом України від 13.12.2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до положень абзаців другого-четвертого пункту 2 розділу ІІ Закону № 2825-IX до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цього пункту.
Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 152 та частини п`ятої статті 153 Закону України Про судоустрій і статус суддів, Закону України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825 Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, з метою відновлення належного доступу громадян та юридичних осіб до правосуддя у публічно-правових спорах, наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 року №399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі - Порядок № 399).
На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2825 Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали адміністративної справи № 640/2791/22.
03.02.2025 року на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративної справи № 640/2791/22.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2025 року ця адміністративна справа передана судді Ніколайчук С.В. для розгляду.
Ухвалою від 10 лютого 2025 року суд прийняв адміністративну справу 640/2791/22 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення до свого провадження.
Ухвалою від 03 березня 2025 року суд залучив до участі у справі № 640/2791/22 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Львівській області.
27.02.2025 року відповідач подав пояснення на позовну заяву, де вказав, що Головним управлінням ДПС у Львівській області було проведено фактичну перевірку АЗС «Укрнафта».
Цією перевіркою встановлено факт порушення позивачем вимог п. п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України, що полягало у 230.1.2 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України, яке полягало у не обладнані рівнемірами-лічильниками рівня пального у резервуарі та дві паливо роздавальні колонки обладнані двома витратомірами кожна.
Отже, станом на 23.07.2021 позивач не здійснив реєстрацію в Єдиному державному реєстрі 4-х витратомірів лічильників та 4-х рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, чим порушено вимоги п. п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України. Складом правопорушення, визначеного п. 128-1.1 ст. 128-1 ПК України, є необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників.
На думку відповідача, до позивача правомірно застосована штрафна санкція, інші твердження позивача не спростовують висновок контролюючого органу.
Щодо тверджень позивача про протиправність призначення перевірки, відповідач зазначає, що деякі з них є дотичними також і до справ, у яких фактичну перевірку платника податків призначено відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, проте в повній мірі вони не є застосовними, з огляду на правовий зміст підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, який має певні особливості.
Ухвалою від 20 червня 2025 року суд вирішив подальший розгляд справи № 640/2791/22 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, третя особа: Головне управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 17 липня 2025 року 10-50 год.
24.06.2025 року позивач подав пояснення стосовно позовної заяви, де останній зазначив, що в наказі ГУ ДПС в Львівській області відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності Товариства вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом, що свідчить про незаконність прийняття Головним управлінням ДПС в Львівській області наказу від 14 липня 2021 року № 2417-ПП «Про проведення фактичної перевірки».
Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, з огляду на що оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.
Суд переніс розгляд справи на 26.08.2025, 16.09.2025.
Ухвала від 26 серпня 2025 року суд продовжив строк підготовчого провадження у справі № 640/2791/22 на 30 днів. Призначив підготовче засідання на 16.09.2025.

Ухвалою від 16 вересня 2025 року суд закрив підготовче провадження в адміністративній справі № 640/2791/22. Призначив розгляд справи по суті у судовому засіданні на 06.10.2025.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у задоволенні позовних вимог заперечував.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» є юридичною особою, зареєстрованим за адресою: 04053, м. Київ, Нестерівський провулок, 3-5.

На підставі направлень від 14.07.2021р. №7808, від 14.07.2021 №7811, виданих Головним управлінням ДПС у Львівській області, відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 82.2 статті 80 Податкового кодексу України проведено фактичну перевірку на підставі наказу Головного управління ДПС у Львівській області від 14.07.2021 року № 2417-ПП з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС, Товариства з обмеженою відповідальності ПАТ «УКРНАФТА» (код за ) юридична адреса:04053, м. Київ, Нестерівський провулок,3-5 (далі - ПАТ «УКРНАФТА») .

Об`єкт фактичної перевірки, місце проведення перевірки (місце здійснення діяльності з виробництва, зберігання, торгівлі пальним або місце знаходження платника податків (для оптової торгівлі без місць торгівлі): місце знаходження акцизного складу платника податків ПАТ «УКРНАФТА» за адресою: Львівська область, м. Борислав, вул. Гірна 42, з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС.

При проведенні перевірки використані документи, зокрема:

- ліцензія на право зберігання пального № 01900028 від 23.07.2019;

- державний акт на право постійного користування землею від 22.12.1994 року № 004;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03.12.2007 року;

- дозвіл на право експлуатувати технологічне устаткування об`єктів нафтогазовидобувної промисловості виданий ГУ Держпраці у Київськійо області № 31008.18.32 від 23.04.2018 дійсний до 23.04.2023 році;

- дозвіл виконувати роботи підвищеної небезпеки виданий ГУ Держпраці у Київській області № 165.18.30 від 07.05.2018 року дійсний до 07.05.2023 року;

- паспорти резервуарів для нафтопродуктів ;

- паспорти колонок паливороздавальних.

Перевіркою встановлено порушення, а саме: станом на 23.07.2021 рік ПАТ «Укрнафта» не здійснено реєстрацію в Єдиному державному реєстрі 4-х витратомірів-лічильників та 4-х рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, чим порушено вимоги пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України.

За результатами перевірки складено акт від 26.07.2021 року № 15258/13-01-09-07/00135390.

Не погодившись з висновками, викладеними в акту перевірки, позивач подав заперечення на акт перевірки від 26.07.2021 року, за результатами розгляду яких Головне управління ДПС у Львівській області зазначило, що заперечення не спростовують фактів порушень, вказаних в акті перевірки від 26.07.2021, тому висновки цього акту залишено без змін.

25.08.2021 року до ПАТ «Укрнафта» надійшло податкове повідомлення-рішення від 18 серпня 2021 року №, яке прийняте Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків на підставі акта перевірки №15258/13-01-09- 02/00135390 від 26.07.2021 року (713/31-00-007-04-03/00135390 від 02.08.2021 року - реєстраційний номер та дата реєстрації акту в органі ДПС за місцем реєстрації) та висновку ГУ ДПС у Львівській області від 11.08.2021 року N292/13-01-09-02/00103590 на заперечення до акту перевірки та/або за даними інформаційних баз контролюючого органу встановлено порушення п.п.230. 1.2 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 18 серпня 2021 року № до ПАТ «Укрнафта» застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 160 000,00 грн.

ПАТ «Укрнафта» оскаржило в адміністративному порядку податкове повідомлення-рішення від 18 серпня 2021 року № до Державної податкової служби України.

23.12.2021 року на адресу ПАТ «Укрнафта» надійшло рішення ДПС України №28987/6/99-00-06-03-01-06 від 23.12.2021 року, яким частково задоволено скаргу позивача, а саме: ДПС скасувало податкове повідомлення-рішення від 18 серпня 2021 року № Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 18 серпня 2021 року № в частині застосованих штрафних санкцій у сумі 40 000,00 грн., в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення від 18 серпня 2021 року № залишено без змін.

04.01.2022 року на адресу ПАТ «Укрнафта» надійшло податкове повідомлення-рішення від 30 грудня 2021 року № 2 , яке прийняте Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків на підставі рішення ДПС України №28987/6/99-00-06-03-01-06 від 23.12.2021 року.

ПАТ «Укрнафта» вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 30 грудня 2021 року № є протиправним, тому позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Податкового кодексу України.

Згідно з приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).

Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема (1) у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, (2) а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Отже, перевірку за цим підпунктом може бути призначено за наявності хоча б однієї з двох перелічених підстав.

Відсутність в спірному наказі конкретизації інформації не є підставою для визнання протиправним та скасування наказу про призначення фактичної перевірки, оскільки такої підстави, як здійснення функцій, визначених законодавством, є достатньо для призначення фактичної перевірки відповідачем.

Стосовно тверджень позивача, що наказ №2417-ПП від 14.07.2021 року не містить посилання на отриману інформацію про порушення товариством вимог законодавства, як підставу проведення перевірки, то суд зазначає, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформувала правовий висновок у справі № 420/9909/23, відповідно до якого судова палата акцентувала увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки».

Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах Податкового кодексу України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.

Наведене спростовує твердження позивача про протиправність прийнятого наказу про проведення фактичної перевірки внаслідок не зазначення в такому наказі чіткої підстави у межах підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Інщих процесуальних порушень призначення та проведення перевірки під час розгляду цієї справи суд також не встановив.

Як слідує з матеріалів справи, штрафні санкції до позивача застосовані за порушення підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України.

Згідно з п. 230.1 ст.230 Податкового кодексу України акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.

Відповідно до пп. 14.1.6 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу (підпункт 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно із вимогами підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;

б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Абзацом четвертим пункту 18 підрозділу 5 розділу XX ПК України передбачено, що норми пункту 128-1.1 статті 128-1 цього Кодексу застосовуються до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів - з 1 квітня 2020 року.

Отже згаданими вище пунктами підрозділу 5 Розділу XX ПК України встановлено строки для виконання обов`язку платником податку для облаштування акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками рівня пального у резервуарі та реєстрації таких в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, а також передбачено дату, з якої до таких платників застосовуються норми пункту 128-1.1 статті 128-1 Податкового кодексу України.

Відповідно до приписів пункту 109.1 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно із пунктом 128-1.1 статті 128-1 ПК України необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.

Тобто складом правопорушення, визначеного пункту 128-1.1 статті 128-1 Податкового кодексу України, за яке передбачена штрафна санкція, є саме необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників.

Суд встановив, що підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення- рішення стало порушення позивачем п.п.230.1.2 п.230.1 ст. 230 ПК України, а саме: ПАТ «Укрнафта» не здійснено реєстрацію в Єдиному державному реєстрі 4-х витратомірів-лічильників та 4-х рінемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, відсутність яких позивач не заперечує.

Верховний Суд в постанові від 04 квітня 2024 року у справі № 420/20864/23 зробив висновок про те, що положеннями п. п. 12 та 18 підрозділу 5 розділу XX ПК України встановлено строки для виконання обов`язку платником податку для облаштування акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівнемірамилічильниками рівня пального у резервуарі та реєстрації таких в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, а також передбачено дату, з якої до таких платників застосовуються норми п. 128-1.1 ст. 128-1 ПК України.

Верховний Суд у вказаному судовому рішенні акцентував увагу на тому, що складом правопорушення, визначеного п. 128-1.1 ст. 128-1 ПК України, за яке передбачена штрафна санкція, є саме необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників

Таким чином, на суд вважає, що позивач не звільняється від відповідальності за неможливість своєчасної реєстрації лічильників.

Підстави, якими позивач обґрунтовує протиправність оспорюваного податкового повідомлення-рішення, спростовуються матеріалами справи, а інших підстав для визнання неправомірності вказаного рішення відповідача суд не встановив, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Докази, подані позивачем, переконують у безпідставності позовних вимог. Натомість, відповідач виконав покладений на нього ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок, а саме довів правомірність своїх дій та рішень, чим спростував твердження позивача про порушення його прав та інтересів.

Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд зробив висновок, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, Несторівський пров., 3-5, ) до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (02068, м. Київ, вул. Кошиця, буд. 3, код ЄДРПОУ ВП 44082145), третя особа: Головне управління ДПС у Львівській області (79003, Україна, Львівська обл., місто Львів, вулиця Стрийська, будинок, 35, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 16 жовтня 2025 року.

Суддя С.В. Ніколайчук