Справа № 160/21021/21
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Військова частина НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_2 , позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач), в якій позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 заподіяну державі шкоду у розмірі 16 830,54 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 08.01.2019 ОСОБА_1 зараховано до списків ВЧ НОМЕР_1 на всі види забезпечення згідно з наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 08.01.2019 №4. Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 13.01.2020 №7 відповідача виключено зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 та звільнено зі Збройних Сил України на підставі підпункту «д» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (через службову невідповідність). 11.01.2020 за підсумками службового розслідування відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 11.01.2020 №7 відповідача притягнуто до матеріальної відповідальності за втрачене державне майно, видане йому у тимчасове користування, у розмірі 18 454,74 грн. Відповідно до книги витрат та нестач ВЧ НОМЕР_2 з грошового забезпечення ОСОБА_1 в порядку частини 1 статті 13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, заподіяну державі» проведено відрахування в розмірі 1 624,20 грн. Таким чином, залишкова сума до відшкодування відповідачем, складає 16 830,54 грн. Крім того, відповідач не заперечував проти проведення з його грошового забезпечення відрахувань та не оскаржував наказ командира ВЧ НОМЕР_2 від 11.01.2020 №7, тим самим погоджуючись із результатами службового розслідування. Оскільки відповідачем не виплачена заборгованість із заподіяної державі шкоди, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 21.01.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову), разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали суду.
На підставі ухвали від 28.03.2022 суд перейшов до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 28.04.2022.
В підготовче засідання 28.04.2022 учасники справи не з`явились.
25.04.2022 до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі до припинення його перебування у складі Збройних Сил України.
26.08.2025 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Також, надано довідку про наявність заборгованості у відповідача.
В підготовче засідання 03.09.2025 учасники справи не з`явились.
Чергове підготовче засідання призначено на 19.09.2025.
В підготовче засідання 19.09.2025 учасники справи не з`явились; про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Судом направлено повістку про виклик в судове засідання на адресу місця реєстрації ОСОБА_1 , втім згідно з трекінгом з сайту АТ «УКРПОШТА» відправлення повернуто відправнику (одержувач відсутній за вказаною адресою).
Враховуючи норму частини 11 статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.
В судове засідання 15.10.2025 учасники справи не з`явились.
Відповідач суду відзив на позов не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив.
На підставі частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Згідно з наказом командира ВЧ НОМЕР_2 №4 від 08.01.2019 (по стройовій частині) ОСОБА_1 з 08.01.2019 зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 на всі види забезпечення.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 №7 від 11.01.2020 (з основної діяльності) закінчено службове розслідування; позбавлено премії у повному обсязі ОСОБА_1 за січень 2020; внесено суму нестачі, спричиненої ОСОБА_1 за втрачене майно речової служби в розмірі 18 454,74 грн до книги нестач військової частини та утримано суму збитків з військовослужбовця в розмірі 50% від грошового забезпечення до повного погашення заборгованості.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 №7 від 13.01.2020 (по стройовій частині) ОСОБА_1 з 13.01.2020 виключено зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_2 , всіх видів забезпечення та звільнено зі Збройних Сил України на підставі підпункту «д» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (через службову невідповідність).
У книзі грошових стягнень і нарахувань ВЧ НОМЕР_1 міститься інформація, що залишок шкоді, завданої державі ОСОБА_1 , станом на 25.06.2021, рахується в сумі 16 830,54 грн.
Згідно з довідкою про заборгованість за номенклатурою майна речової служби ОСОБА_1 ВЧ НОМЕР_2 від 03.08.2025 №2560 становить 16 830,54 грн.
У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості, позивач звернувся до суду.
Матеріали справи не містять сплати відповідачем заборгованості в сумі 16 830,54 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.
Згідно з частиною 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).
Відповідно до пункту 9 Розділу 1 Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Положеннями пункту 16 Розділу 1 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно з пунктом 26 Розділу 1 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно по пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-IX (далі Закон №160-IX), матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність (частина 1 статті 3 Закону №160-IX).
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди (частина 2 статті 3 Закону №160-IX).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 6 Закону №160-IX, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Згідно з частиною 1 статті 7 Закону №160-IX, розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Ні підставі частин 1, 2, 4 статті 10 Закону №160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.
Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування.
У разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку (частина 1 статті 12 Закону №160-IX).
Згідно зі статтею 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, збитки, що складаються із заборгованості ОСОБА_1 перед державою в особі ВЧ НОМЕР_1 , складають 16 830,54 грн.
На час розгляду справи відповідач не надав доказів відшкодування завданої матеріальної шкоди.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, позовні вимоги є позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки позивач є суб`єктом владних повноважень судові витрати зі сплати судового збору розподілу не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Позов Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 кошти у розмірі 16 830 (шістнадцять тисяч вісімсот тридцять) гривень 54 копійки.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар