Справа № 750/9017/25
Суддя: Рахманкулова І. П.
Дата ухвалення: 2025-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/9017/25
Провадження № 2-а/750/221/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря Левченко К.С.,

за участі представника позивача - Малай А.В.,

представника відповідача Обуховського О.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Малая Андрія Володимировича, звернувся з позовом до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Чернігівській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЧН № 001540 від 24 червня 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ст. 175 КУпАП, згідно якої позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн., а провадження у справі закрити.

Позивач отримав оскаржувану постанову 24.06.2025.

Позивач обґрунтував свій позов тим, що він обіймає посаду начальника управління освіти Чернігівської міської ради з 26 січня 2016 року. 20.06.2025 відповідачем проведено комплексне обстеження об`єкту фонду захисних споруд цивільного захисту (найпростішого укриття) Управління освіти Чернігівської міської ради, що розташоване за адресою: м. Чернігів, вул. Мстиславська, 17А. За результатами вищевказаного комплексного обстеження було виявлено ряд порушень, а саме: відсутність в підвальному приміщенні системи протипожежного захисту та системи керування евакуюванням людей в частині оповіщення про пожежу та покажчиків напрямку руху. При цьому, протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався (ч. 3 ст. 258 КУпАП). Інформація про сформовану адміністративну справу щодо ОСОБА_1 відсутня. 24 червня 2025 відносно позивача було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ст. 175 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення штрафу є необґрунтованою та підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю за відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Представник позивача у позові зазначив, що позивачем, як посадовою особою, було вжито всіх заходів щодо усунення порушень, він систематично звертався до осіб, відповідальних за складання та затвердження місцевого бюджету, з метою забезпечення бюджетного фінансування освіти, в тому числі на утримання найпростіших укриттів. Натомість кошти на цілі, включаючи виготовлення проектно кошторисної документації для організації системи протипожежного захисту у Чернігівському дошкільному навчальному закладі №17 Чернігівської міської ради (м. Чернігів, вулиця Мстиславська, 17-А), не виділялися. Відтак, винна дія чи бездіяльність, як обов`язкова складова адміністративного правопорушення (проступку) в діях (бездіяльності) ОСОБА_1 - відсутня.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2025 року прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 липня 2025 року призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом учасників справи.

Представник відповідача надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач, як керівник головного розпорядника коштів місцевого бюджету управління освіти Чернігівської міської ради, зобов`язаний був надати пропозиції до проекту місцевого бюджету, в яких спланувати необхідність обладнання системою протипожежного захисту (системою пожежної сигналізації, системою керування евакуюванням людей в частині системи оповіщення про пожежу та покажчиків напрямку руху) дошкільного навчального закладу № 17. Про необхідність обладнання будівель закладів освіти системами протипожежного захисту (в тому числі і найпростіших укриттів), крім існуючого у власника, користувача, балансоутримувача обов`язку дотримання вимог Правил пожежної безпеки в Україні, позивачу повідомлялось, зокрема листами Чернігівського районного управління ГУ ДСНС України у Чернігівській області № 13-17/5089 від 26.08.2022, № 70 13 01-2389/70 13 від 11.08.2023, № 70 13 01-2330/70 13 від 28.08.2024. Однак, як свідчить Бюджетний запит управління освіти Чернігівської міської ради на 2022-2024 роки, попри виділені кошти за ціллю державної політики № 24 «Реалізація заходів та робіт з територіальної оборони та з удосконалення мережі найпростіших укриттів міста» на 2022 рік, в сумі 4 690 977,19 грн, обладнання найпростіших укриттів закладів освіти, в тому числі найпростішого укриття ДНЗ № 17, системами протипожежного захисту проведено не було. Крім того, як свідчить вказаний документ, на 2023-2026 рік кошти на дану ціль управлінням освіти взагалі не заплановано. З урахуванням наведеного вище законодавчого визначення бюджетного запиту, відсутність пропозицій від головного розпорядника щодо необхідності планування коштів на певні видатки, спростовує викладену в позовній заяві позицію про неможливість виконання окремих заходів через відсутність коштів, підтвердженням чого мають слугувати неодноразові звернення щодо виділення коштів.

Щодо посилання позивача на порушення адміністративної процедури та позбавлення права на захист, представник відповідача зазначив, що вважає помилковим твердження позивача про суперечність постанови про накладання адміністративного стягнення від 24.06.2025 вимогам Кодексу цивільного захисту щодо строків усунення порушення. Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 175 КУпАП, якою передбачена адміністративна відповідальність за порушення встановлених законодавством вимог пожежної та техногенної безпеки, а не за неусунення недоліків (виявлених порушень), викладених в акті обстеження об`єкта фонду захисних споруд цивільного захисту. Відповідальність за порушення вимог щодо утримання у готовності до використання за призначенням та експлуатації об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту в мирний час та в особливий період несуть власники, користувачі об`єктів та юридичні особи, на балансі яких вони перебувають, відповідно до закону (пункт 18. статті 32 КЦЗУ).

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ЧН № 001540 від 24 червня 2025 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. за ст. 175 КУпАП, оскільки 20 червня 2025 року о 12 год. 00 хв., при проведенні комплексного обстеження об`єкту фонду захисних споруд цивільного захисту (найпростішого укриття) Управління освіти Чернігівської міської ради за адресою: м. Чернігів, вул. Мстиславська, 17А, встановлено, що начальник Управління освіти Чернігівської міської ради Білогура В.О., будучи відповідальною посадовою особою за стан утримання та експлуатації найпростішого укриття, порушив вимоги «Правил пожежної безпеки в Україні», затверджених наказом МВС України № 1407 від 30 грудня 2014 року (далі ППБУ), а саме: підвальне приміщення (найпростіше укриття) не обладнано системою протипожежного захисту (системою пожежної сигналізації) (пункт 5 розділу ІІ Вимоги щодо утримання та експлуатації об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту, затвердженого наказом МВС України від 09 липня 2018 року № 579 (далі Вимоги), (пункт 1, 2 глави 1 розділу V ППБУ; пункт 23 таблиці А.1 додатку А ДБН В.2.5-56-2014 «Системи протипожежного захисту»); підвальне приміщення (найпростіше укриття) не обладнано системою протипожежного захисту (системою керування евакуюванням людей в частині системи сповіщення про пожежу та покажчиків напрямку руху) (пункт 5 розділу II Вимог, пункт 1.2. глави 1 розділу V ППБУ, пункт 5.1 таблиці Б.1 додатку Б ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту») (а.с. 18).

У графі «примірник постанови отримав» наявний підпис позивача та міститься запис «з постановою не згоден».

Позивачем, як начальником Управління освіти Чернігівської міської ради, неодноразово надсилалися листи на адресу Чернігівської міської військової адміністрації Чернігівського району Чернігівської області та заступнику міського голови В. Геращенку з проханням виділити додаткові кошти на облаштування об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту (укриттів) у закладах освіти, в тому числі виготовлення проєктно-кошторисної документації (а.с. 20-34, 43-44, 48-49).

Також, листом від 21.04.2025 на адресу Чернігівської міської військової адміністрації Чернігівського району Чернігівської області, Виконавчий комітет Чернігівської міської ради зазначив, що зважаючи, що питання забезпечення пожежної безпеки суб`єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб`єктів господарювання, управляння освіти звертається з клопотанням щодо фінансування, відповідно до програми «Безпечний заклад освіти» на 2025-2027 року, заходів протипожежної безпеки (а.с. 37-42).

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що всі запити позивача, як посадової особи, про виділення додаткових коштів на утримання укриттів, не були задоволені, кошти не виділялися.

Відповідачем доводи представника позивача належними доказами не спростовані.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо) неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-і кіно зйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки(відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ст. 223 КУпАП, розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст.175 КУпАП, віднесено до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, від імені якого розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право, зокрема, і державні інспектори з нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки в областях.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2025 № 1052, передбачено, що Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.

ДСНС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Статтею 175 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення встановлених законодавством вимог пожежної та техногенної безпеки, а також використання протипожежної, аварійно-рятувальної або іншої спеціальної техніки або засобів протипожежного захисту не за призначенням.

Відповідно до ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За правилами ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пунктів 1-2 частини першої статті 32 Кодексу цивільного захисту України (далі КЦЗ України) до захисних споруд цивільного захисту належать: сховище -герметична споруда для захисту людей, в якій протягом певного часу створюються умови, що виключають вплив на них небезпечних факторів, які виникають внаслідок надзвичайної ситуації, воєнних (бойових) дій та терористичних актів; протирадіаційне укриття - негерметична споруда для захисту людей, в якій створюються умови, що виключають вплив на них іонізуючого опромінення у разі радіоактивного забруднення місцевості та дії звичайних засобів ураження.

Згідно з частиною другою статті 32 КЦЗ України для укриття населення також використовуються споруди подвійного призначення, наземні або підземні будівлі/споруди чи їх окремі частини, що спроектовані або пристосовані для використання за основним функціональним призначенням, у тому числі для захисту населення, та в яких створені умови для тимчасового перебування людей.

В особливий період нарощування фонду захисних споруд цивільного захисту здійснюється шляхом будівництва швидкоспоруджуваних захисних споруд цивільного захисту та створення найпростіших укриттів.

Найпростіше укриття - це фортифікаційна споруда, цокольне або підвальне приміщення, інша споруда підземного простору, в якій можливе тимчасове перебування людей з метою зниження комбінованого ураження від небезпечних чинників, а також від дії засобів ураження в особливий період.

Захисні споруди цивільного захисту, споруди подвійного призначення та найпростіші укриття складають фонд захисних споруд цивільного захисту і належать до засобів колективного захисту.

Отже найпростіше укриття є складовою фонду захисних споруд цивільного захисту.

Механізм створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту (далі захисні споруди), у тому числі споруд подвійного призначення та найпростіших укриттів, та ведення його обліку визначає Порядок створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 № 138 (далі Порядок №138).

Також питання утримання та експлуатації фонду захисних споруд цивільного захисту врегульовано Вимогами щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.07.2018 №579 (далі Згідно з пунктом 2 розділу І «Правил пожежної безпеки в Україні», затверджених наказом МВС України №1417 від 30.12.2014, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.03.2015 за № 252/26697, ці Правила є обов`язковими для виконання суб`єктами господарювання, органами державної влади, органами місцевого самоврядування (далі підприємства), громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах.

Згідно з ч. 1 ст. 64 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб.

Статтею 66 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.

Під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати обставини, які є складовою об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення, а саме, у кого на балансі перебуває споруда цивільного захисту, хто несе відповідальність за обладнання указаної споруди системами протипожежного захисту, з яких джерел такі роботи фінансуються, ким мають виконуватися, та чи була реальна можливість, фінансові та технічні спроможності у особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, здійснити ефективні заходи щодо виявлення та усунення порушень.

Як видно із наданих позивачем до позову доказів, позивач, як начальник управління освіти Чернігівської міської ради, систематично звертався до Чернігівської міської військової адміністрації Чернігівського району Чернігівської області та до заступника міського голови В. Геращенку з проханням виділити додаткові кошти на облаштування об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту (укриттів) у закладах освіти (а.с. 20-34, 43-44, 48-49).

Суд звертає увагу, що для покладення на конкретну особу адміністративної відповідальності, недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані.

Зважаючи на специфіку створення та функціонування захисних споруд, ОСОБА_1 , як посадова особа, має вкрай обмежені повноваження, а також не наділений фінансовими та технічними можливостями для ефективного забезпечення дотримання протипожежних вимог на цих об`єктах, систематично звертався до розпорядників бюджетних коштів з метою фінансування відповідних заходів з протипожежної безпеки, а тому у даному випадку не повинен нести відповідальність за порушення правил пожежної безпеки, а тому вимоги позивача про скасування оскаржуваної постанови є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що "…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…".

Також, відповідно до статті 139 КАС України необхідно здійснити розподіл судових витрат.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 16 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Малай Андрій Володимирович на підставі договору про надання правової допомоги №11/3 від 25 червня 2025 року та ордеру на надання правничої допомоги серії СВ №1133561 від 29.06.2025 (а.с.61,63)

Згідно із частиною другою, третьою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною дев`ятою статті 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Розрахунком по договору про надання правової допомоги підтверджується домовленість між сторонами про вартість правничої допомоги в сумі 20000 грн., які позивач оплатив на картковий рахунок адвоката 27.06.2025 (а.с.62, 64)

Враховуючи викладене, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом позивачу послуг та перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи, що така розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, виходячи з критерію розумності та співмірності, суд вважає за можливе стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу у даній справі, однак в сумі 2000 грн.

Також, відповідно до статті 139 КАС на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року в справі № 543/775/17 вказала, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Чернігівській області (місцезнаходження: проспект Миру, 190-А, м. Чернігів, 14037, ) про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову державного інспектора з нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки Чернігівського районного управління ГУ ДСНС України у Чернігівській області Мелещенка Романа Леонідовича від 24.06.2025 серії ЧН № 001540 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 175 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 175 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок на відшкодування сплаченого судового збору та 3000 грн. (три тисячі) на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст постанови складено 22.10.2025.

Суддя І.П. Рахманкулова