Справа № 296/11688/25
Суддя: Пилипюк Л. М.
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Іменем України

про відмову у відкритті провадження у справі

20 жовтня 2025 рокум.Житомир

Суддя Корольовського районного суду міста Житомира Пилипюк Лілія Миколаївна, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: КВЖРЕП № 8 м. Житомира, про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити дію,

у с т а н о в и л а:

15 жовтня 2025 року до Корольовського районного суду м. Житомира надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: КВЖРЕП № 8 м. Житомира, про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити дію. Позовна заява підписана та подана до суду представником позивача адвокатом Сидорчуком М. В.

Позов обґрунтовано тим, що 03 березня 1986 року ОСОБА_1 на підставі ордеру вселився до кімнати гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрував за вказаною адресою своє місце проживання. Наразі у цьому житлі зареєстроване місце проживання також його дружини та дітей. У липні 2025 року ОСОБА_1 з метою приватизації житла звернувся до КВЖРЕП № 8 м. Житомира та просив надати йому ордер, на підставі його було вселено у кімнату гуртожитку. У відповідь на таке звернення позивач отримав відповідь про те, що ордер на кімнату АДРЕСА_2 відсутній. Державний архів Житомирської області також надав відповідь про відсутність відомостей про виділення ОСОБА_1 кімнати гуртожитку.

05 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирської міської ради із заявою про передачу йому у приватну власність кімнати АДРЕСА_3 . Листом від 20 серпня 2025 року Житомирська міська рада відмовила ОСОБА_1 у приватизації житла, оскільки ним не було подано ордеру.

Позивач вважає такі дії та бездіяльність Житомирської міської ради протиправними, оскільки відповідач порушує його право на приватизацію державного житлового фонду.

На підставі наведеного позивач заявляє на вирішення суду такі вимоги: визнати бездіяльність Житомирської міської ради щодо ненадання у приватну власність шляхом приватизації ОСОБА_1 та членам його сім`ї кімнати АДРЕСА_2 , - незаконною та зобов`язати передати вказану кімнату у приватну власність ОСОБА_1 та членів його сім`ї.

Відповідно до положень ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Статтею 20 КАС України розмежовано предметну юрисдикцію адміністративних судів. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 6) адміністративні справи за позовними заявами територіального центру комплектування та соціальної підтримки з приводу тимчасового обмеження громадян України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації.

Аналіз ч. 1 ст. 19 КАС України дає підстави для висновку, що справи про оскарження дій/бездіяльності органів місцевого самоврядування щодо надання права на приватизацію житла не відносяться до предметної юрисдикції місцевого суду як адміністративного.

Разом з тим, суд ураховує, що предметом спору в цій справі є встановлення майнового права власності на житло.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

До адміністративних відносяться ті справи, що виникають зі спорів в публічно-правових відносинах, що стосується тих відносин, в яких один із його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. В цьому випадку спір носитиме приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При цьому, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частиною 3 статті 9 Житлового кодексу України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

У силу положень частин 1, 4 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільно процесуального кодексу України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право майнового або особистого характеру на конкретний об`єкт цивільних правовідносин, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Таким чином, суду необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Зміст позову ОСОБА_1 та заявлені ним позовні вимоги дають підстави для висновку, що позивач звертається до суду за захистом своїх майнових прав на житло, оскільки вважає, що Житомирська міська рада незаконно відмовила йому в наданні права на приватизацію житла.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII.

Згідно із частиною 11 статті 8 цього Закону спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Цивільно процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суд зазначає, що Великою Палатою Верховного Суду вже вирішувалося питання предметної юрисдикції у подібних правовідносинах, зокрема, у справі № 200/10822/18-а (постанова від 19 лютого 2020 року) було зазначено, що у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, установлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними), незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Та обставина, що відповідачем у цій справі є Житомирська міська рада не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Спори щодо реалізації органом місцевого самоврядування функцій щодо відчуження майна на користь інших осіб не можуть бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки не підпадають під визначення публічно-правового спору, наведеного у статті 4 КАС України, з огляду на те, що Житомирська міська рада у таких правовідносинах не виконує владних управлінських функцій, а реалізує повноваження власника майна, що свідчить про приватноправовий характер цього спору.

Таким чином, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку такої особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки пов`язані з поновленням порушеного права у сфері житлових відносин, то такі спори відносяться до тих, що спрямовані на захист цивільних (житлових) прав.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16, від 21 березня 2018 року у справі №К/9901/12678/18, від 22 серпня 2018 року у справі № 826/13571/17, від 03 жовтня 2018 року у справі №757/37024/15-а, від 12 грудня 2018 року у справі №685/1346/15-а, від 19 лютого 2020 року у справі № 200/10822/18-а, від 22 липня 2021 року у справі №320/10329/20, від 31 серпня 2022 року у справі №760/12670/21, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються судом під час вирішення наведеного спору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що заявлений ОСОБА_1 спір про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання передати житло у приватну власність не може здійснюватися у порядку адміністративного судочинства, а підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Також, суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим та має вирішуватись у порядку цивільного судочинства, а тому позивач має право звернутися за вирішенням цього спору до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст.170 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и ла :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: КВЖРЕП № 8 м. Житомира, про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити дію.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження, разом із позовною заявою та доданими до неї документами, надіслати особі, яка її подала. Копія позовної заяви залишається в суді.

Ухвала може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає чинності після закінчення строку на апеляційне оскарження, а у випадку її оскарження після розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК