Справа № 490/4275/25
Суддя: Черенкова Н. П.
Дата ухвалення: 2025-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/116/2025 Справа № 490/4275/25
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Черенкової Н.П.,

секретаря судового засідання Романової К.Т.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про скасування постанови про притягнення до адиіністративної відповідачльності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, від імені та в інтересах якого діє її представниця адвокат Луконіна Н.В., звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідача, в якому просила скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення, ухвалену на підставі повідомлення серії МУК №2500787 від 03.02.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП України та закрити провадження в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на наступне.

25.05.2025 року в рамках розгляду Центральним районним судом цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки, з відзиву представника відповідача Бублич Н.П. стало відомо про існування постанови МУК №2500787 від 03.02.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки, до якого, власне і було долучено копію постанови від 03.02.2025 року, що була винесена на підставі повідомлення про вчинення адміністративного правопорушення серії MYK № №2500787 від 31.01.2025 року, щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після ознайомлення з постановою, стало відомо, що позивачкою було допущено адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що було зафіксоване не в автоматичному режимі і полягає воно в тому, що особа, яка керувала належним ОСОБА_1 транспортним засобом volksvagen passat, д.н.з. НОМЕР_1 здійснила зупинку транспортного засобу ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів та створила суттєву перешкоду дорожньому руху, чим порушила п. 15.9 «е» ПДР України та була притягнена до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122, ч. 3 ст. 265-4 КУпАП України у вигляді штрафу в сумі 680 грн.

Позивачка категорично не погоджується із вказаною постановою, вважаючи її безпідставною та протиправною.

Сторона позивачки вказує, що з наявних фотоматеріалів правопорушення неможливо встановити, на якій саме відстані від посадкового майданчика чи від дорожніх знаків 5.45.1 та 5.47.1 розташований транспортний засіб позивачки. Також незрозуміло від якого саме об`єкту (посадкового майданчика чи стовпа з дорожніми знаками) здійснювалися вимірювання відстані, бо сама по собі позначка на світловіддалемірі 15.052 м за таких умов не може слугувати доказом розташування автомобілю ближче, ніж 30 метрів до посадкового майданчику, як про це зазначено в оскаржуваній постанові.

Так, належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що й підтверджувало б факт зупинки транспортного засобу ближче 30 метрів від від посадкових майданчиків, а не зупинки маршрутного транспорту або коли посадковий майданчик, як елемент зупинки, відсутній, то вказана відстань вимірюється від дорожнього знака зупинки. Разом з тим, з фотографій, долучених відповідачем до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, встановити від якої саме точки здійснювалося вимірювання відстані, не можливо.

За такого, позивачка вважає, що відповідачем незаконно притягнуто її до адміністративної відповідальності, а отже, оскаржувана постанова серії MYK № №2500787 від 31.01.2025 року підлягає скасуванню, в зв`язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу від 03.06.2025 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П.

Ухвалою судді від 04.06.2025 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

20.06.2025 року від представниці Виконавчого комітету Миколаївської міської ради Бублич Н.П. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вважала вимоги позивача безпідставними, виходячи з наступного.

Під час фіксації вищевказаного порушення ПДР України інспектором з паркування Костенком Д.М. було зроблено 5 фотографій, які підтверджують, що 31.01.2025 о 11:36:34 год. за адресою: вул. Марка Кропивницького, 30, м. Миколаїв, Миколаївська область, Україна, особа, яка керувала автомобілем (водій) Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , порушила правила зупинки, а саме: здійснила зупинку транспортного засобу ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів (а саме на відстані 15,052 м, що майже у два рази менше дозволеного) та створила суттєву перешкоду дорожньому руху, чим порушила п. 15.9 «е» ПДР України. Вимір відстані здійснено ручним лазерним світловіддалеміром Bosch GLM 50-22 Professional. На кожному фотодоказі щодо місця розташування автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , на підставі яких було винесено Постанову MYK 2500787 від 03.02.2025, автоматично вказані координатні дані, синхронізовані з Google-локацією. Так, на фото 5 (місця виміру відстані), від знаків 5.45.1 «Пункт зупинки автобуса», 5.47.1 «Пункт зупинки тролейбуса», координатні дані: Миколаїв 46.9729403, 31.9850724 31.01.2025, 11:33:58; на фото 1, де зафіксовано задню частину автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , координатні дані: Миколаїв 46.972944, 31.9850733 31.01.2025, 11:34:19.

Щодо заперечення Позивача про вимір відстані від зупинки маршрутного транспорту до транспортного засобу Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , сторона відповідача повідомляє наступне.

Інспектором з паркування Костенком Д.М. під час складання Повідомлення серії MYK № 2500787 від 31.01.2025 здійснено виміри, що підтверджується фотофіксацією відстані на світловіддалемірі лазерному ручному GLM 50-22 (3 601 K72 S00), зав. № 325403378. Вказаний світловіддалемір сертифіковано, Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 494-ГМ від 08.11.2024 видане ДП «Одесастандартметрологія». Також, факт проведення вимірювання відстані від зупинки маршрутного транспорту (згідно розділу 8.2. ПДР України Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою), позначеної знаками 5.45.1 «Пункт зупинки автобуса», 5.47.1 «Пункт зупинки тролейбуса», до ТЗ Volkswagen Passat, підтверджується відеозаписом з нагрудної боді-камери інспектора з паркування Костенка Д.М., яким підтверджується, що вимірювання відстані від початку посадкового майданчика до автомобіля Volkswagen Passat, здійснювалось від знаків 5.45.1 «Пункт зупинки автобуса», 5.47.1 «Пункт зупинки тролейбуса».

Таким чином, сторона відповідача вважає, що постанова серії MYK № 2500787 від 31.01.2025 року у справі про адміністративне правопорушення винесена інспектором є обгрунтованою та законною. За такого, на підставі вищевказаного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Від представниці позивачки адвоката Луконіної Н.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Від представника відповідача заяви чи клопотання про відкладення слухання сприви чи інші заяви по суті спору не надходили.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтею 288 КУпАП передбачено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до суду у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими КУпАП.

Статтею 286 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом постановлено про розгялд справи у відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.02.2025 року відносно Недвіги Л.О. інспектором з паркування - головним спеціалістом сектору контролю за стоянкою і зупинкою відділу безпеки дорожнього руху та паркування управління транспортного коплексу, зв`язку та телекомунікацій Миколаївської міської ради - Костенко Д.М. було винесено Постанову про визнання її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та із визначенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 680,00 грн.

При цьому, змістом даної постанови визначено, що 31.01.2025 о 11:36:34 год. за адресою: вул. Марка Кропивницького, 30, м. Миколаїв, Миколаївська область, Україна, особа, яка керувала автомобілем (водій) Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_2 , порушила правила зупинки, а саме: здійснила зупинку транспортного засобу ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів (а саме 15,052 м) та створила суттєву перешкоду дорожньому руху, чим порушила п. 15.9 «е» Правил дорожнього руху України.

Вимір відстані здійснено ручним лазерним світловіддалеміром GLM 50-22 (3 601 K72 S00), зав. № 325403378.

Вказаний світловіддалемір сертифікований, що підтверджується Свідоцтвом про провірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 494-ГМ від 08.11.2024 виданим ДП «Одесастандартметрологія».

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993р. № 3353, встановлюють ПДР, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306.

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до п. 15.9 е) ПДР зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Відповідно до п. 15.9 Правил дорожнього руху, який має імперативний характер, тобто зобов`язує учасника дорожнього руху діяти у чіткій відповідності до його приписів, зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Із матеріалів фото- та відеофіксації, які відповідачем долучені до відзиву на позовну заяву, вбачається, що приналежний позивачці транспортний засіб зупинено ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, а саме посадковий майданчик маршрутних транспортних засобів за адресою: вул. Марка Кропивницького, 30, м. Миколаїв.

На кожному фотодоказі щодо місця розташування автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , на підставі яких було винесено Постанову MYK 2500787 від 03.02.2025, автоматично вказані координатні дані, синхронізовані з Google-локацією. Так, на фото 5 (місця виміру відстані), від знаків 5.45.1 «Пункт зупинки автобуса», 5.47.1 «Пункт зупинки тролейбуса», координатні дані: Миколаїв 46.9729403, 31.9850724 31.01.2025, 11:33:58; на фото 1, де зафіксовано задню частину автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , координатні дані: Миколаїв 46.972944, 31.9850733 31.01.2025, 11:34:19.

Таким чином, позивачка здійснила зупинку транспортного засобу ближче 30 м від посадкового майданчика, що є очевидним.

Доводи сторони позивачки про те, що з наявних фотоматеріалів правопорушення неможливо встановити, на якій саме відстані від посадкового майданчика чи від дорожніх знаків 5.45.1 та 5.47.1 розташований транспортний засіб позивачки суд оцінює критично, оскільки в даному випадку вказані обставини підтверджені матеріалами відеофіксації з нагрудної боді-камери інспектора з паркування ОСОБА_3 , з якого очевидне порушення позивачкою пункту 15.9 «е» ПДР України.

Надані відеодокази дозволяють в повній мірі ідентифікувати транспортний засіб, визначити факт проведення вимірювання відстані від зупинки маршрутного транспорту (згідно розділу 8.2. ПДР України Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою), позначеної знаками 5.45.1 «Пункт зупинки автобуса», 5.47.1 «Пункт зупинки тролейбуса», до ТЗ Volkswagen Passat.

Отже, з відеозапису з нагрудної боді-камери інспектора з паркування Костенка Д.М. вбачається, що вимірювання відстані від початку посадкового майданчика до автомобіля Volkswagen Passat, здійснювалось від знаків 5.45.1 «Пункт зупинки автобуса», 5.47.1 «Пункт зупинки тролейбуса», а тому посилання сторони позивача на те, що незрозуміло від якого саме об`єкту (посадкового майданчика чи стовпа з дорожніми знаками) здійснювалися вимірювання відстані, не заслуговують на увагу.

Згідно зі ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 80 КАС України речовими доказами є зокрема електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Надані докази дозволяють в повній мірі визначити факт паркування транспортного засобу позивачки на відстані менше 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних засобів.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних до нього причин.

Таким чином, позивачкою суду не було надано належних та допустимих доказів щодо спростування факту вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, а саме того, що водієм не було порушено вимог п.15.9.е ПДР.

В свою чергу, стороною відповідача надано фото- та відеофіксацію та скриншотом з електронної версії Googlеmaps, що долучені до матеріалів справи, яка повністю підтверджує наявність в діях позивачки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

Суд приходить до висновку, що при винесенна постанова по справі про адміністративне правопорушення серії MYK № 2500787 від 31.01.2025 року інспектор з паркування Костенком Д.М. діяв на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачений діючим законодавством України, та правомірно притягнув правопорушника ОСОБА_1 до передбаченої законом адміністративної відповідальності, наклавши на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680,00 грн.

Враховуючи встановлені факти на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що доводи позовної заяви є недоведеними та спростовуються доказами наданими відповідачем.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає доцільним зазначити, що уникнення особи відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху з формальних підстав є невиправданим лібералізмом щодо таких осіб, оскільки це може закріпити в них відчуття безкарності за свої вчинки і сприятиме зростанню кількості правопорушень.

За результатами розгляду справи, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваної постанови про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд зазначає, що взяття судом до уваги лиш формальні підстави для скасування постанови не забезпечить дотримання принципу справедливості та не спростує вчиненого позивачкою адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята із дотриманням законодавства.

Ухвалюючи дане судове рішення, суд керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейськоїкомісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 "Ковач проти України","Мельниченко проти України", "Чуйкіна проти України").

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення судового рішення.

З урахуванням вказаних норм законодавства, суд дійшов висновку, що постанову серії MYK № 2500787 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від31.01.2025 року, слід залишити без змін, а позов залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст. ст. 5, 9, 19, 77, 241-246, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про скасування постанови про притягнення до адиіністративної відповідачльності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а учасниками справи, яким повне рішення не було вручене у день його проголошення, у той же строк з дня його вручення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 16 жовтня 2025 року.

Суддя Н.П. Черенкова