Справа № 296/4562/25
Суддя: Пилипюк Л. М.
Дата ухвалення: 2025-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/4562/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 рокум.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої судді Пилипюк Л. М., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

28 квітня 2025 року до Корольовського районного суду м. Житомира надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення. Позовна заява підписана та подана до суду представником позивача адвокатом Галагуз Д. М.

Позов обґрунтовано тим, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 № 67/41 від 02 лютого 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень. Відповідно до змісту вищевказаної постанови «04 жовтня 2025 року» ОСОБА_1 отримав повістку з вимогою прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 11:00 год 14 жовтня 2024 року для уточнення військово-облікових даних та проходження ВЛК, а також для визначення його призначення на особливий період. Однак, ОСОБА_1 виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 проігнорував, у визначений строк не з`явився та не повідомив поважності причин свого неприбуття. 29 листопада 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 направлено звернення до РУ ГУНП в Житомирській області про розшук та доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина ОСОБА_1 для складання протоколу про адміністративне правопорушення. 07 лютого 2025 року ОСОБА_1 був доставлений до мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Представник позивача зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності неправомірно, в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Фактично ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за неявку 14 жовтня 2024 року по отриманій ним 04 жовтня 2024 року повістці. Однак, позивач жодних повісток не отримував, а тому не знав про свій обов`язок з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскаржувана постанова не містить відомостей чи був складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, чи були роз`яснені йому процесуальні права як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності. Внаслідок того, що ОСОБА_1 07 лютого 2025 року був затриманий службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 після дорожньо-транспортної пригоди, в якій він отримав струс головного мозку, то він погано себе почував та не пам`ятає обставин складання відносно нього оскаржуваної постанови. При цьому, ОСОБА_1 заперечує, що відмовлявся від підпису та отримання оскаржуваної постанови. На переконання представника позивача, оскаржувана постанова складена формально, без участі ОСОБА_1 та з грубими порушеннями.

На підставі наведеного позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 67/41 від 07 лютого 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 квітня 2025 року вищевказану справу передано для розгляду судді Корольовського районного суду міста Житомира Сингаївському О. П.

Ухвалою судді Корольовського районного суду міста Житомира Сингаївськиого О. П. відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

03 червня 2025 року від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, представник відповідача зазначає, що відповідно до п. 34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16 травня 2024, повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання. Представник відповідача також зазначає, що згідно з п. 41 Порядку належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання. 04 жовтня 2024 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 надіслано повістку про виклик поштовим відправленням АТ «Укрпошта». Зазначене поштове відправлення 17 жовтня 2024 року повернулося відправнику в зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. А тому, позивач був повідомлений належним чином про вимогу прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак проігнорував таку вимогу та не повідомив про наявність поважних причин неможливості з`явитись за викликом. Так, 07 лютого 2025 року позивача було доставлено працівниками поліції до мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 для прийняття рішення відповідно до чинного законодавства. Під час опитування ОСОБА_1 не зміг пояснити причину неотримання поштового відправлення та причину неприбуття у визначений законом термін за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В жодному медичному документі, які ОСОБА_1 долучив до позовної заяви, не зазначено що його стан не дозволяв йому в повній мірі чітко усвідомлювати та оцінювати події, які відбувалися за його участі 07 лютого 2025 року. Справа про притягнення позивача до адміністративної відповідальності розглянута в його присутності. Під час розгляду справи ОСОБА_1 не був обмежений в своїх правах, а також будь-яких клопотань заявляв. Позивач особисто ознайомився з постановою за справою про адміністративне правопорушення та отримав її другий екземпляр. В подальшому ОСОБА_1 відмовився від підпису постанови в присутності двох свідків. Вважаючи вимоги позову необґрунтованими та безпідставними, представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити.

На підставі Розпорядження Корольовського районного суду міста Житомира № 227 від 02 вересня 2025 року справу № 296/4562/25 передано для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оскільки суддя Корольовського районного суду міста Житомира ОСОБА_3 звільнений у відставку.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2025 року вищевказану справу передано для розгляду судді Корольовського районного суду міста Житомира Пилипюк Л. М.

Ухвалою судді Корольовсткого районного суду міста Житомира Пилипюк Л. М. від 05 вересня 2025 року вказану справу прийнято до провадження, призначено судове засідання.

Представник позивача адвокат Галагуз Д. М. заявою від 03 жовтня 2025 року просить розгляд справи здійснювати без участі сторони позивача.

Заявою від 25 вересня 2025 року представник відповідача просить розгляд справи здійснювати без участі представника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 194 КАС України).

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).

За наявності згоди учасників процесу суд постановляє ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні.

Суд, вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, враховує таке.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач зазначає, що він дізнався про наявність оскаржуваної постанови лише 17 квітня 2025 року, оскільки на його картковий рахунок було накладено арешт. Копію оскаржуваної постанови він отримав після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження щодо примусового виконання цієї постанови. Таким чином, позивач вважає, що строк на звернення до суду ним пропущено з поважних причин.

Частиною 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Частиною першою статті 121 КАС встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Датою ухвалення оскаржуваної постанови є 07 лютого 2025 року, дата звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом - 28 квітня 2025 року. Установлено, що в оскаржуваній постанові міститься запис про те, що ОСОБА_1 відмовився від отримання примірника вказаної постанови, що засвідчено підписами двох свідків. Матеріали відзиву не містять доказів складання акту про відмову позивача підписувати та отримувати оскаржувану постанову. Доказів того, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом оскаржуваної постанови саме 07 лютого 2025 року матеріали справи не містять. Належних та достовірних доказів про отримання позивачем вказаної постанови засобами поштового зв`язку суб`єкт владних повноважень також не надав.

Наведене дає підстави для висновку, що причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду є поважними, а тому заява позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду підлягає до задоволення.

Дослідивши наявні в справі докази, враховуючи доводи та аргументи сторін, суд установив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд установив, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 67/41 від 07 лютого 2025 року по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Відповідно до змісту вищевказаної постанови «04 жовтня 2025 року» ОСОБА_1 отримав повістку з вимогою прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 11:00 год 14 жовтня 2024 року для уточнення військово-облікових даних та проходження ВЛК, а також для визначення його призначення на особливий період. Однак, ОСОБА_1 виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 проігнорував, у визначений строк не з`явився та не повідомив поважності причин свого неприбуття. 29 листопада 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 направлено звернення до РУ ГУНП в Житомирській області про розшук та доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина ОСОБА_1 для складання протоколу про адміністративне правопорушення. 07 лютого 2025 року ОСОБА_1 був доставлений до мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_1 порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказує, що 07 лютого 2025 року він був учасником дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження, що підтверджено копією складеного учасниками ДТП Європротоколом та медичними документами за фактом проходження позивачем огляду лікарями та медичних обстежень.

Згідно військово-облікового документа, сформованого в РЕЗЕРВ+ 17 квітня 2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , - військовозобов?язаний, адреса місця проживання вказана: АДРЕСА_1 ;

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відповідно до ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.

Положеннями статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, відповідно до ч.1 ст.210-1 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 3 ст. 210-1 КУпАП).

Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України» Закони України «Про Збройні Сили України», Закони України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 за № 36/41381 (далі - Інструкція).

Тобто, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.

Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту своїх прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Підставою прийняття оскаржуваної постанови № 67/41 від 07 лютого 2025 року стала неявка ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 за викликом у строк, зазначений в повістці від 04 жовтня 2024 року за № 292292.

Згідно з п. 8 Положення №154, завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

На виконання п. 9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Отже, саме на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки законодавцем покладено обов`язок здійснювати заходи оповіщення та призову громадян.

Згідно з абзацом 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Також, положеннями ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено й чіткий виключний перелік поважних причин неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені відповідними документами, а саме: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

Адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачено статтею 210-1 КУпАП.

Диспозицією ч. 3 ст. 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі по тексту Порядок №560).

Пункт 21 Порядку №560 передбачає, що за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Відповідно до п. 28 Порядку №560, виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Зокрема, абз. 3 пп. 2 ст. 41 вказаного Порядку, визначено, що належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки є у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку день проставлення у поштовому повідомленні, зокрема, відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Обґрунтовуючи протиправність притягнення до адміністративної відповідальності, позивач зазначав, що він повістку ІНФОРМАЦІЯ_2 з викликом на 14 жовтня 2024 року не отримував.

Представник відповідача до матеріалів відзиву надав копію повістки від 04 жовтня 2024 року за № 292292, копію опису вкладення до рекомендованого поштового відправлення № 062, копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію конверта, адресованого на ім`я ОСОБА_1 , з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд ураховує, що за номером поштового відправлення 062 за допомогою онлайн-трекінгу на веб-сайті АТ Укрпошта» з`ясовано, що «Дані про відправлення за номером 062 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі».

Крім того, опис вкладення до рекомендованого поштового відправлення № 062 не містить відмітки (штампу) поштового відділення про прийняття вказаного поштового відправлення.

Змінами, внесеними постановою уряду від 8 жовтня 2024р. №1147 до Правил надання послуг поштового зв`язку передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). Рекомендовані листи з позначками «Повістка ТЦК», «Вручити особисто» підлягають врученню особисто адресатам.

У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».

Якщо ж протягом 3 робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК необхідна сукупність обставин: 1) направлення судової повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, та 2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою.

Дослідивши матеріали справи, суд ураховує відсутність належного підтвердження того, що працівник пошти здійснив повідомлення позивача за наявним номером телефону та/або вклав до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».

За відсутності таких доказів суд позбавлений можливості встановити факт належного оповіщення позивача про необхідність отримання повістки ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також встановити факт обізнаності позивача про обов`язок з`явитись за вказаною повісткою. Якщо позивач не був належним чином оповіщений про обов`язок з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повісткою, то в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, адже факт його свідомого ухилення чи умисного невиконання обов`язку не доведено.

Суд вважає, що це є суттєвим порушенням порядку надсилання та вручення поштової кореспонденції в даній категорії відправлень, оскільки необізнаність особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.

Також суд ураховує, що ОСОБА_1 викликався з метою уточнення військо-облікових даних, однак матеріали справи не містять відомостей про неможливість отримання таких даних з відповідних реєстрів. Навпаки, долучені відомості свідчать про те, що з моменту взяття на облік ОСОБА_1 , відповідач мав військово-облікові дані позивача. Можливість отримання таких даних виключає підстави для застосування статті 210-1 КУпАП, що відповідає примітці ст. 210 КУпАП.

Крім того, як вбачається із оскаржуваної постанови, відповідачем було надіслано ОСОБА_1 судову повістку до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 14 жовтня 2024 року.

Відповідно до ч. 9 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Відтак, днем виявлення порушення є наступний день за днем неявки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення військово-облікових даних, тобто 15 жовтня 2024 року.

Наведене свідчить, що на момент складання постанови в справі про адміністративне правопорушення 07 лютого 2025 року відносно ОСОБА_1 сплинув тримісячний строк, в межах якого можливе накладення адміністративного стягнення, що також свідчить про протиправність оскаржуваної постанови.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Позивач не визнає вчинення ним адміністративного правопорушення, а тому вказані обставини відповідно до частини другої статті 77 КАС України зобов`язують відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, в межах адміністративних прав щодо оскарження правомірності рішень суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення та подавати на підтвердження цього всі можливі докази. В такий же спосіб законодавство закріплює презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, яку останній має спростувати, застосовуючи всі можливі процесуальні механізми.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано презумпцію, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України та не доведено правомірності свого рішення, а отже, з урахуванням також вищенаведених обставин та положень законодавства, таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що за результатом розгляду справ суд дійшов висновку про задоволення позову, тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на сплату судового збору в розмірі 605,60 гривень.

Керуючись ст. 2, 5-10,20,44,47,48,241,243-246, 268, 271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 67/41 від 07 лютого 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК