Справа № 930/1452/25
Суддя: Науменко С. М.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 930/1452/25 №2-а/930/33/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року Немирівський районний суд

Вінницької області

у складі: головуючого судді Науменка С.М.,

за участі секретаря судового засідання Андрущак Л.П.,

учасників справи: представника позивача адвоката Кіцули В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Немирів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення ,-

ВСТАНОВИВ:

До Немирівського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, в якому просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № Т/25/936 від 08 травня 2025 року, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

В обґрунтування вимог вказує, що 08 травня 2025 року, в м. Тульчин, начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 було підписано постанову № Т/25/936 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення у розмірі 17 000 гривень на нього ОСОБА_1 , згідно змісту якої він порушив вимоги абз. 8 ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч.2 ст. 17 Закону України «Про оборону України» а саме: «у відповідності до розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №Р 25/03/1176 25 березня 2025 року не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних».

Про наявність зазначеної постанови йому стало відомо 20 червня 2025 року, коли працівниками поштового відділення йому було передано по місцю його проживання поштовий конверт із текстом вказаної вище постанови та супровідний лист.

08 травня 2025 року о 10.00 годин він ОСОБА_1 , добросовісно з`явився до приміщення тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, де був зареєстрованим відповідальним працівником.

Через деякий час до нього підійшла працівниця військомату та повідомила, що постанова вже винесена, на нього накладено штраф, копію постанови він отримає по пошті. Таким чином, ніхто його полковник ОСОБА_2 до себе не викликав, ніякого пояснення з приводу протоколу він нікому не давав.

В тексті оскаржуваної постанови чомусь взагалі не зазначено чи був він присутнім при розгляді справи чи відбувався розгляд справи без нього.

Вважає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Науменка С.М. Справу передано судді 25.06.2025 року.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 27.06.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку розгляду окремих категорій термінових адміністративних справі. Копію даної ухвали надіслано сторонам та запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву та копію відзиву одночасно надіслати позивачеві.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому вказує про те, що 01.05.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 було встановлено, що у відповідності до розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №Р25/03/1176 військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_1 , повинен був прибути за викликом 25 березня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний виклик ОСОБА_1 проігнорував та у зазначену дату, час та місце не прибув, тим самим порушив вимоги ч.2 ст. 17 Закону України «Про оборону України», абз. 8 ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 3 п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

З метою притягнення до адміністративної відповідальності, 01 травня 2025 року головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 було складено відносно ОСОБА_1 протокол № Т/25/936 за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

ОСОБА_1 був повідомлений про дату, час та місце розгляду, а також про свої права, передбачені ст.. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що підтверджується його підписом у протоколі. Додатково, ОСОБА_1 отримав копію протоколу, що також підтверджується його підписом.

На розгляд справи ОСОБА_1 прибув та пояснив, що повістку не отримував.

Як слідує з відстеження номеру поштового відправлення 925, за яким було надіслано повістку про виклик ОСОБА_1 , рекомендований лист за повісткою прибув 12 березня 025 року до відділення, яким обслуговується адреса ОСОБА_1

19 березня 2025 року, тобто через 6 днів, лист був повернутий відправнику по причині «Одержував відсутній за вказаною адресою».

08 травня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 17 000 грн.. а тому просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник, адвокат адвокат Кіцула В.І., в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності № Т/25/936 від 08 травня 2025 року. Просить позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою по справі про адміністративне правопорушення № Т/25/936 від 08 травня 2025 року, прийнятої начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Як вбачається зі змісту викладеного в оскаржуваній постанові порушення, 25 березня 2025 року, ОСОБА_1 , не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних, чим порушив ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

З вказаних матеріалів також вбачається, що згідно протоколу № Т/25/936 про адміністративне правопорушення, складеного 01.05.2025 року головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , встановлено, що ОСОБА_1 не прибув у визначений день та час (08.05.2025 на 10.00 год.), до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Отже повістка про виклик ОСОБА_1 була направлена засобами поштового зв`язку за його домашньою адресою, відповідно головою Брацлавської селищної ради було дотримано вимог законодавства.

Як слідує з відстеження номеру поштового відправлення 925, за яким було надіслано повістку про виклик ОСОБА_1 , рекомендований лист за повісткою прибув 12 березня 025 року до відділення, яким обслуговується адреса ОСОБА_1

19 березня 2025 року, тобто через 6 днів, лист був повернутий відправнику по причині «Одержував відсутній за вказаною адресою».

З огляду на наведене, зазначені в позовній заяві доводи про те, що ОСОБА_1 не знав та не міг знати про необхідність його явки за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 в судовому засіданні знайшли підтвердження.

Таким чином, у відповідача відсутні об`єктивні підстави стверджувати про належність та вручення позивачу повістки з дотримання вимог передбачених пунктами 28, 34, п.п.2 п.41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560.

Розглядаючи даний спір, суд виходив з наступних мотивів та норм права.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина 2 цієї статті встановлює, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оборону України" визначено, що оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної державної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту також готовності населення і території держави до оборони.

З моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій (ч. 8 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію").

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, та діє на час розгляду даної справи.

Відповідно до диспозиції ч.3 ст.210-1 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.3 статті 210-1 КУпАП, полягає у порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період.

Відповідно до вимог ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» порушення якого інкриміновано ОСОБА_4 передбачає обов`язок громадян з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, визначається, Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, (абз.2 п.1 Порядку).

Згідно пунктів 20, 21 Порядку з оголошенням мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Відповідно до пункту 27 підпункту 1 Порядку, серед іншого передбачено, що під час мобілізації громадяни викликаються з метою уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки).

Згідно п.28 Порядку визначено, що виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Відповідно до підпункту 2 пункту 41 Порядку, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку, день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

Суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Оцінюючи протокол про адміністративне правопорушення №Т/25/936 від 08.05.2025 року та долучені до нього матеріали справи суд приходить до висновку, що такі не доводять належними та допустими доказами порушення ОСОБА_1 , вимог ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» , тобто з порушенням вимог підпункту 2 пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, а відтак відповідачем не надано достатності доказів, які б надавали можливість стверджувати поза розумним сумнівом, про наявність у діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210- 1 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Оскаржувана постанова містить відомості про те, що було вчинене адміністративне правопорушення, однак не містить доказів порушення позивачем вимог ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». При цьому, окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Беручи до уваги вищенаведене та те, що відсутні докази про обізнаність позивача про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 на зазначений у адресованій йому повістці день 08.05.2025, суд приходить до висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що постанова за таких обставин підлягає скасуванню, оскільки вона винесена без достатніх доказів, а позовна заява в цій частині підлягає задоволенню.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено ст. 286 КАС України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного та виходячи із встановлених обставин, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення №Т/25/936 від 08.05.2025 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст.9, 210, 245, 247, 251, 252, 255, 256, 280, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5-11, 13-15, 72-79, 90, 268-271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити повністю.

Поновити строк на оскарження постанови №Т/25/936 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 08 травня 2025 року.

Скасувати постанову №Т/25/936 від 08 травня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу у розмірі 17 000 грн., та провадження у справі закрити.

Рішення може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Немирівський районний суд Вінницької області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.М.Науменко