Справа № 120/429/25
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2025-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/429/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Віятик Наталія Володимирівна

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

14 жовтня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

секретар судового засідання: Гавриленко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування:

- вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2023 №Ф-;

- податкового повідомлення-рішення від віл 09.11.2023 №;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.11.2023 №;

- податкового повідомлення-рішення від 09.11.2023 №;

- податкового повідомлення-рішення від 09.11.2023 №.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.05.2025 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що перевірка здійснена в межах компетенції контролюючого органу, а встановлені за її наслідками порушення є очевидними, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення даного позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Зауважив, що ФОП ОСОБА_1 сумлінно виконувалися вимоги податкового законодавства України, зокрема, як вбачається з статті 67 Конституції України та статті 179 ПК України, платником податків були виконані усі зобов`язання щодо подачі до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим законодавством, декларацій, звітності та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів. Разом з тим, вказаний вище, факт, щодо подання у встановлені законодавством строки декларацій, звітності та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податку на додану вартість, не заперечується інформацією викладеною в акті перевірки.

Позивач вказує, що понесені витрати фізичної особи-підприємця відображені в податкових деклараціях підтверджуються належним чином оформленими первинно-бухгалтерськими документами, що складені у відповідності до вимог чинного законодавства.

Вважає, що надані документи (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, квитанції, фіскальні чеки) свідчать про обґрунтованість понесених позивачем витрат на придбання товарів, що утворюють основу для продажу продукції, у відповідних контрагентів.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 25.03.2015 по 05.09.2022 з основним видом діяльності КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами та іншими. Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП за його рішенням 05.09.2022, запис 002002035.

Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято наказ від 06.07.2023 №1928к "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 ", з 29.09.2023 року тривалістю 5 робочих днів. Перевірку провести за період діяльності з 01.01.2017 по 05.09.2022 з метою перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати передбачених законодавством податків і зборів, а також дотримання валютного законодавства та іншого законодавства.

Також податковим органом сформовано лист №б/н від 10.07.2023 про надання документів для перевірки.

03.08.2023 Головним управлінням ДПС у Вінницькій області винесено наказ №2213к "Про внесення змін до наказу ГУ ДПС у Вінницькій області №1928 від 06.07.2023", та викладено в такій редакції: "На підставі ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82, пп. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового Кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 13, п. 9-23 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»". "Провести документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 , з 29 вересня 2023 року тривалістю 5 робочих днів. Перевірку провести за період діяльності з 01.01.2017 по 05.09.2022 та по єдиному соціальному внеску з 25.03.2015 по 05.09.2022 з метою перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати передбачених законодавством податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства."

При цьому, як зазначає відповідач, вищевказані документи направлялися податковим органом позивачу поштовим зв`язком за адресою АДРЕСА_1 . Однак, такі поштові повідомлення були повернуті до відправника із поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

За результатами перевірки складено Акт від 11.10.2023 №16674/02-32-24-05/, яким встановлені порушення вимог:

- п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.10 р. №2755, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся, в розмірі 264 345, 79 грн., в тому числі по звітних (податкових) періодах: за 2017 рік на суму 54 817 грн., за 2018 рік на суму 40 347, 92 грн., за 2019 рік на суму 47 100, 66 грн., за 2020 рік на суму 44 831, 77 грн., за 2021 рік на суму 53 339, 36 грн., за 2022 рік на суму 23 909,08 грн.;

- п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України від 02.12.10 р. №2755, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся, на суму 22 028,81 грн., в тому числі по звітних (податкових) періодах: за 2017 рік на суму 4 568,69 грн., за 2018 рік на суму 3 362, 33 грн., за 2019 рік на суму 3 925,05 грн., за 2020 рік на суму 3 735,98 грн., за 2021 рік на суму 4 444,94 грн., за 2022 рік на суму 1 992,42 грн.

- п. 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг» у результаті не проведення через реєстратор розрахункових операцій 103 070,65 грн. готівкових коштів, які включені до доходу суб`єкта господарювання за 2022 рік. Відповідно до змін, внесених Законами України від 03.03.2022 р. №2118-ІХ та від 15.03.2022 р. №2120-ІХ до п. 12 «Прикінцевих положень» Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України санкції за порушення вимог цього Закону не застосовуються, крім санкцій за порушення порядку здійснення розрахункових операцій при продажу підакцизних товарів.

- п. 44.1, п. 44.3, п. 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України від 02.12.10 р. №2755, у результаті ненадання платником Книги обліку доходів та незабезпечення зберігання первинних, а також інших документів з питань обчислення і сплати належних сум податків протягом установлених строків їх зберігання та ненадання платником оригіналів документів чи їх копій за період, що перевірявся.

- п. 2 частини першої статті 7 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено єдиний внесок, нарахований з чистого оподатковуваного доходу, на суму 282 034,7 грн., у т.ч.: за 2017 рік на суму 62 730,61 грн., за 2018 рік на суму 42 205,35 грн., за 2019 рік на суму 48 910,6 грн., за 2020 рік на суму 47 998,8 грн., за 2021 рік на суму 52 570, 49 грн., за 2022 рік на суму 27 618, 85 грн.

09.11.2024 на підставі матеріалів вищезазначеного акту перевірки ГУ ДПС у Вінницькій області прийнято рішення:

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2023 року №Ф- в сумі 282 034,7 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 09.11.2023 року №, яким встановлено порушення п. 177.2, п. 177.4, п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 та згідно з підпункту 2 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України та п. 123.1 ст. 123, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 25 490,78 грн;

- рішення від 09.11.2023 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкцій у розмірі 72 030,22 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 09.11.2023 року №, яким встановлено порушення п. 4.1, п. 44.3, п. 44.5, ст. 44 Податкового кодексу України та на підставі підпункту 54.3.1 п.54.3 ст.54 глави 4, пункту 119.1 ст. 119 глави 11 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1 020 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 09.11.2023 року №, яким встановлено порушення п. 177.1, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України та згідно з підпункту 2 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України та п. 123.1 ст. 123, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фіз. осіб на суму 295 889,46 грн.

Позивач не погодився із вказаними рішеннями та звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено обґрунтованості висновків перевірки та правомірності рішень, прийнятих на їх підставі.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, яка визначає права контролюючих органів, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Згідно із пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно з підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі, якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Пунктом 78.4 статті 78 ПК України передбачено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.21 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки передбачені статтею 79 ПК України.

За правилами пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а також письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 дійшла висновку, що з метою дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, ПК України встановлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме, підстав для прийняття за її результатами актів індивідуальної дії.

Аналогічна позиція висловлена неодноразово Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 27.01.2015 у справі №21-425а14 визначено, що нормами ПК, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, і завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.

Головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процесуальних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.

Встановлено, що ГУ ДПС у Вінницькій області видано наказ від 06.07.2023 № 1928к «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 » та наказ №2213к від 03.08.2023 "Про внесення змін до наказу ГУ ДПС у Вінницькій області №1928 від 06.07.2023".

При цьому, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не було надано до суду доказів направлення зазначених наказів, а також повідомлення про проведення перевірки на адресу позивача, оскільки зі змісту наданих до суду доказів, зокрема рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень не вбачається, які саме документи було направлено на адресу ОСОБА_1 .

Інших доказів щодо належного повідомлення позивача про проведення перевірки контролюючим органом не надано.

Згідно копії "Розписки №79", яка долучена представником відповідача, неможливо достовірно встановити ані дати, ані змісту даного документу, а також, що це повідомлення про проведення перевірки, яке адресоване саме ОСОБА_1 .

Таки чином, в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем наказу від 06.07.2023 № 1928к, наказу від 03.08.2023 № 2213к та повідомлення. При цьому, позивач зазначив, що про існування вказаних документів йому стало відомо лише після отримання відповіді на запит про отримання інформації.

У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18 вказано, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки; акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність такого рішення. З урахуванням цього Суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог ПК України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.

З урахуванням викладеного, вбачається, що невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить не лише до визнання незаконною перевірки, але й відсутності правових наслідків такої (незаконність прийнятих контролюючим органом за наслідками проведення перевірки рішень).

Аналогічний правовий висновок також міститься в постанові Верховного Суду від 13 травня 2022 року у справі № 640/32377/20.

За усталеною позицією Верховного Суду (постанови від 15 лютого 2024 року у справі № 640/9016/20, від 26 вересня 2023 року у справі № 400/1664/21, від 19 листопада 2024 року у справі № 640/10280/20) невиконання контролюючим органом вимог пункту 78.4 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК України є істотним порушенням процедури перевірки, тобто, є самостійною та достатньою підставою для скасування податкових повідомлень-рішень та інших рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Оскільки контролюючим органом не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів направлення позивачу на його за адресою копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки, суд вважає, що відповідач порушив процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Відповідно до п. 85.1. ст. 85 ПК України забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом.

Згідно із п. 85.2. ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пунктом 85.4. ст. 85 ПК України визначено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Обов`язок платника податків надавати усі первинні документи, пов`язані з предметом перевірки, знаходиться у прямій залежності від факту обізнаності платника податків із призначеною відносно нього перевіркою та її предметом і забезпечення йому можливості взяти участь у її проведенні. За змістом пункту 85.2 статті 85 ПК України такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Оскільки перевірку було проведено у приміщенні податкового органу з 29.09.2023 по 05.10.2023, відсутні підстави вважати, що контролюючий орган вчинив дії, направлені на фактичне отримання від позивача первинних документів після початку проведення перевірки, оскільки запит про надання документів був сформований ще до початку перевірки.

До того ж, наказом №2213к від 03.08.2023 "Про внесення змін до наказу ГУ ДПС у Вінницькій області №1928 від 06.07.2023" розширено підстави та предмет перевірки, при цьому відповідач не надав доказів надіслання позивачу рекомендованим поштовим відправленням запиту про надання документів щодо предмету перевірки.

Згідно з абзацами 1, 2, пунктами 1, 3 абзацу 3, абзацами 5, 7 пункту 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу. Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків. Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Пунктом 10 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1245, встановлено, що запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

Отже, вимоги, які висуваються до змісту запиту, є нормативно визначеними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Відповідно до п. 82.2 ст. 82 ПК України тривалість перевірок, визначених у статті 78 цього Кодексу, не повинна перевищувати 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - 5 робочих днів, для фізичних осіб - підприємців, які не мають найманих працівників, за наявності умов, визначених в абзацах третьому - восьмому цього пункту, - 3 робочі дні, інших платників податків - 10 робочих днів.

Продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 78 цього Кодексу, можливе за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 10 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - не більш як на 2 робочих дні, інших платників податків - не більш як на 5 робочих днів.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у підпункті 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, для фізичних осіб - підприємців, які не мають найманих працівників, проводиться у строк, визначений абзацом першим цього пункту, за наявності за два останні календарні роки одночасно таких умов: платником податку подано податкову декларацію про відсутність доходів від провадження господарської діяльності; платник податку не зареєстрований як платник податку на додану вартість; в контролюючих органах відсутня податкова інформація щодо: використання платником податку найманої праці фізичних осіб; відкритих платником податку рахунків у банках та інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг/електронних гаманцях в емітентах електронних грошей.

Тобто, документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у підпункті 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, для фізичних осіб-підприємців, які не мають найманих працівників, проводиться у строк - 3 робочі дні та за наявності за два останні календарні роки одночасно відповідних умов, при цьому така перевірка може бути продовжена лише за рішенням керівника.

Однак, відповідно до Акту перевірки від 11.10.2023 перевірка відносно позивача проведена з 29.09.2023 по 05.10.2023, тобто поза межами встановлених строків.

При цьому, відповідачем не надано належних доказів продовження даної перевірки.

Пунктом 9 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727 передбачено, що у разі неможливості проведення перевірки складається відповідний акт.

Відповідач не надав доказів складання акта, який засвідчує факт неможливості проведення контролюючим органом документальної позапланової перевірки.

Як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, контролюючий орган висновки акта перевірки побудував виключно на інформації з баз даних ДПС.

Разом з цим, згідно з приписами підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

У постанові Верховного Суду від 16.04.2020 у справі №805/5017/15-а зроблено висновок, що будь-яке автоматизоване співставлення чи дані, отримані з автоматизованих систем контролюючого органу, не є належними доказами в розумінні процесуального закону, оскільки автоматизоване співставлення.

У даному випадку відповідач використав інформацію, наявну в автоматизованих інформаційних системах ДПС щодо господарської діяльності позивача без аналізу первинних документів. Відтак, висновки відповідача є лише припущенням контролюючого органу, що не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Оцінка документів як письмових доказів здійснюється відповідно до принципу допустимості доказів, закріпленого статтею 74 КАС України, частиною другою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Недослідження контролюючим органом первинних документів, що стосуються фінансово-господарської діяльності позивача за період, який перевірявся вказує на те, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем норм податкового законодавства зроблені без належної оцінки та дослідження необхідних документів.

Відтак, враховуючи встановлені обставини справи щодо допущених відповідачем процедурних порушень під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 1 січня 2017 року по 5 вересня 2022 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 25 березня 2015 року по 5 вересня 2022 року, позивач був позбавлений можливості надати до перевірки документи.

Водночас, позивачем надано суду копії документів первинного бухгалтерського та податкового обліку, які долучені до матеріалів справи. Представник відповідача під час розгляду справи не виразив зауважень щодо змісту чи форми поданих позивачем суду первинних документів, лише зауважив, що останній не надав контролюючому органу документи для проведення перевірки, тому вони є неналежним доказом в розумінні ст. 77 КАС України.

Норми податкового законодавства не обмежують період подання платником податків необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки, оскільки положення пункту 44.6 статті 44 ПК України визначають статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежують право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавалися ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучити до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів. В іншому випадку, обмеження судом предмету дослідження призвело би до неповноти дослідження та порушення справедливого балансу.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №9420/2808/20, від 07.12.2022 у справі №200/6156/20-а.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 були виконані усі зобов`язання щодо подачі до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим законодавством, декларацій, звітності та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів. Разом з тим, факт щодо подання у встановлені законодавством строки декларацій, звітності та інших документи, пов`язаних з обчисленням і сплатою податку на додану вартість, не заперечується інформацією викладеною в акті перевірки.

На підтвердження понесених витрат фізичної особи-підприємця відображених у податкових деклараціях позивачем надані до матеріалів справи первинні-бухгалтерські документами, зокрема: фіскальні чеки за 2017-2022 роки, видаткові накладні за 2017-2022 роки, товарно-транспортні накладні за 2017-2022 роки, квитанції за 2017-2022 роки, та інші документи в обґрунтування понесених витрат на придбання товарів, що утворюють основу для продажу продукції, у відповідних контрагентів (ТОВ "Торговий дім "Верленд", ТОВ "БАР-КОМ", ТОВ "Тедіс Україна", ТОВ "Баядера Логістік", ТОВ "Кондитер-С", ОСОБА_2 , ТОВ "УДК", Вінницька філія ТОВ "ФЛКОГРУПА", ФОП ОСОБА_3 , ТОВ "Торговий дім "Львівська Тютюнова Фабрика ЛТД", ТОВ "Торговий дім АВ", Вінницька філія ТОВ "Інтернаціональна група вин України №1", ТОВ "Петрус-Алко", ТОВ "Водограй-В", ТОВ "Вінницька дистрибуційна компанія", ТОВ "ВІ ЕС ВІ ГРУП", ТОВ "ГЛОБАЛ СПІРІТІС ЄВРОПА", ТОВ "ХАРТ-ТРЕЙД", ТОВ "ОЛГА-ТОРГ", ПП "Буковина Трек", ТОВ "ВЕРАМ", ПП "Буковина Трек", ТОВ "Альяна-Логістік", ТЦ №21 філія ТОВ "МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА" у м. Вінниця, ТОВ "СЛАВІЯ ТОРГ", ФОП ОСОБА_4 , ТОВ "ГСЄ", ТОВ "ВІНДИСТРИБЮТ", ТОВ "ГЛОБАЛ ДИСТРИБ`ЮШИН КОМПАНІ").

Таким чином, у ході розгляду даної справи позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, допущення контролюючим органом зазначених порушень процедури проведення перевірки.

З урахуванням сталої та послідовної практики Верховного Суду (зокрема, постанови від 22.05.2020 у справі N 825/2328/16, від 18 січня 2023 року у справі № 826/10888/18) саме собою порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його правомірності, крім випадків, прямо передбачених законом. Зважаючи на міркування розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти як вимоги не до самого акта, а до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на його прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, спричинюють настання дефектних наслідків.

Водночас не кожен дефект акта робить його неправомірним. Фундаментальне порушення це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то вони залежно від характеру можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, але в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його правомірність.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

З урахуванням наведеного у сукупності апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що допущені відповідачем порушення порядку проведення перевірки у сукупності мають фундаментальний характер, а тому акт перевірки є доказом, здобутим з порушенням закону, який не має юридичної значимості, що є самостійною та достатньою підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень, які прийняті на підставі висновків такого акту

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Стаття 132 КАС України визначає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат, згідно ч. 7 ст. 134 КАС України, покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Встановлено, що позивач просив стягнути з відповідачів витрати понесені на правову допомогу у розмірі 45 000,00 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано Договір про надання правничої допомоги - адвокатських послуг від 16.07.2024, Додаткову угоду №1 до договору від 27.12.2024, рахунок на оплату №25 від 12.08.2024, Акт надання послуг №25 від 13.08.2024, детальний розрахунок наданих послуг до Акту №25 від 13.08.2024, квитанцію №0.0..1 від 16.08.2024.

Як видно з матеріалів справи, 16.07.2024 між адвокатом Марченко Валентиною Анатоліївною та ОСОБА_1 укладено Договір про надання правничої допомоги - адвокатських послуг Клієнту №б/н.

Згідно п. 5.1. даного Договору, за надання правової допомоги Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар розмір якого встановлюються виходячи із об`єму роботи та погоджується сторонами.

12.08.2024 адвокатом Марченко В.А. виставлено рахунок на оплату вартості послуг №25 у розмірі 45 000,00 грн.

13.08.2024 сторонами підписано акт наданих послуг №25 та детальний розрахунок до даного акту на загальну суму у розмірі 45 000,00 грн.

16.08.2024 ОСОБА_1 було здійснено часткову оплату послуг у розмірі 22 500,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1.

27.12.2024 між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання правничої допомоги адвокатських послуг від 16.07.2024 про внесення змін до реквізитів сторін вказаного договору у зв`язку із зміною прізвища адвоката з «Марченко» на « ОСОБА_5 ».

З урахуванням наведеного, суд вважає, що факт понесення позивачем вказаних витрат підтверджується матеріалами справи.

Надаючи оцінку співмірності заявленої до стягнення з відповідача суми витрати на правову допомогу із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України, проаналізувавши складність справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, апеляційний суд вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не відповідає умовам співмірності.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу та стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 35 000,00 грн.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 15 жовтня 2025 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.