Справа № 420/24872/25
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2025-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщені суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дії протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду у якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач) щодо незарахування ОСОБА_1 , до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи на посаді медичної сестри-анестезистки травматологічного відділення у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня № 5» Одеської міської ради з 28.05.1974 по 23.05.1983 роки, на посаді медичної сестри-анестезистки 3-го травматологічного відділення у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради - з 24.05.1983 по 05.08.1985 роки, на посаді лікаря-інтерна анестезіологічного відділення у Комунальному некомерційному підприємстві «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради - з 01.08.1985 по 05.08.1986 роки, на посаді лікаря-анестезіолога у Комунальному некомерційному підприємстві «Стоматологічна поліклініка № 3» Одеської міської ради - з 11.08.1986 по 23.10.1989 роки, на посаді лікаря-анетезіолога інтенсивної терапії відділення анестезіології та інтенсивної терапії у Комунальному некомерційному підприємстві «Біляївська багатопрофільна лікарня» Біляївської міської ради - з 01.01.2004 по 29.02.2024 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , до страхового стажу в подвійному розмірі з дати призначення пенсії 11.12.2006 року періоди роботи на посаді медичної сестри-анестезистки травматологічного відділення у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня № 5» Одеської міської ради - з 28.05.1974 по 23.05.1983 роки; на посаді медичної сестри-анестезистки 3-го травматологічного відділення у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради - з 24.05.1983 по 05.08.1985 роки; на посаді лікаря-інтерна анестезіологічного відділення у Комунальному некомерційному підприємстві «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради - з 01.08.1985 по 05.08.1986 роки; на посаді лікаря-анестезіолога у Комунальному некомерційному підприємстві «Стоматологічна поліклініка № 3» Одеської міської ради - з 11.08.1986 по 23.10.1989 роки; на посаді лікаря-анетезіолога інтенсивної терапії відділення анестезіології та інтенсивної терапії у Комунальному некомерційному підприємстві «Біляївська багатопрофільна лікарня» Біляївської міської ради - з 01.01.2004 по 30.11.2006 роки;

- з дати перерахунку пенсії з 01.02.2009 року період роботи на посаді лікаря-анетезіолога інтенсивної терапії відділення анестезіології та інтенсивної терапії у Комунальному некомерційному підприємстві «Біляївська багатопрофільна лікарня» Біляївської міської ради з 01.12.2006 по 31.01.2009 роки;

- з дати перерахунку пенсії з 01.04.2013 року - період роботи на посаді лікаря-анетезіолога інтенсивної терапії відділення анестезіології та інтенсивної терапії у Комунальному некомерційному підприємстві «Біляївська багатопрофільна лікарня» Біляївської міської ради з 01.02.2009 по 28.02.2013 роки;

- з дати перерахунку пенсії з 01.04.2018 року - період роботи на посаді лікаря-анетезіолога інтенсивної терапії відділення анестезіології та інтенсивної терапії у Комунальному некомерційному підприємстві «Біляївська багатопрофільна лікарня» Біляївської міської ради з 01.03.2013 по 28.02.2018 роки;

- з дати перерахунку пенсії з 01.04.2020 року - період роботи на посаді лікаря-анетезіолога інтенсивної терапії відділення анестезіології та інтенсивної терапії у Комунальному некомерційному підприємстві «Біляївська багатопрофільна лікарня» Біляївської міської ради з 01.03.2018 по 29.02.2020 роки;

- з дати перерахунку пенсії з 01.04.2022 року - період роботи на посаді лікаря-анетезіолога інтенсивної терапії відділення анестезіології та інтенсивної терапії у Комунальному некомерційному підприємстві «Біляївська багатопрофільна лікарня» Біляївської міської ради з 01.03.2020 по 28.02.2022 року;

- з дати перерахунку пенсії з 01.04.2024 року - період роботи на посаді лікаря-анетезіолога інтенсивної терапії відділення анестезіології та інтенсивної терапії у Комунальному некомерційному підприємстві «Біляївська багатопрофільна лікарня» Біляївської міської ради з 01.03.2022 по 28.02.2024 роки. В обґрунтування відмови у призначенні пенсії відповідач послався на ч.3 ст.114 Закон України №1058-IV та зазначив, що її посада відсутня у списку №1 визначеним постановою КМУ №461 від 24.06.2016р., що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 23.07.2025р. відкрито провадження та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 01.10.2025 року позов залишено без руху.

Ухвалою суду 13.10.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в частині позовних вимог, що стосуються зобов`язання нарахувати та виплатити пенсію за період з дати призначення пенсії 11.12.2006 року до 24.01.2025 року залишити без розгляду. Також ухвалою продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в решті позовних вимог.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вимоги не визнає, та вказує, що оскільки позивач звернувся до Головного управління не із заявою за додатком 3 до Порядку №22-1, а із заявою довільної форми, така заява була розглянута Головним управлінням в порядку Закону України від 02.10.1996 № 394/96- ВР «Про звернення громадян». З урахуванням наведеного Головне управління листом-відповіддю від 10.07.2025 №19248-18216/Х-02/8-1500/25 на звернення позивача було надано обґрунтовану та вмотивовану відповідь по суті порушених питань з роз`ясненням підстав та умов проведення перерахунку пенсії відповідно до норм Закону № 1058. У період з 01.01.2004 страховий стаж обчислюється відповідно до Закону № 1058, за період до 01.01.2004 - на підставі законодавства, що діяло раніше. До набрання чинності Законом № 1058 пенсійне забезпечення регулювалось Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788 (надалі - Закон № 1788). Згідно зі ст. 60 Закону № 1788 робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Тобто страховий стаж до 01.01.2004 обчислюється з урахуванням норм ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж з 01.01.2004 обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

На підставі зазначених положень законодавства, періоди роботи позивача роботи з 27.11.1989 по 03.01.1990, з 04.01.1990 по 27.12.1994, з 02.01.1995 по 03.07.2003 та з 08.07.2003 по 31.12.2003 були зараховані до страхового стажу в подвійному розмірі.

Враховуючи те, що з 01.01.2004 набрав чинності Закон № 1058, яким не передбачаються пільги у вигляді зарахування стажу в подвійному розмірі для посад, на яких працював Позивач, з 01.01.2004 відсутні законні підстави для обчислення стажу Позивача в подвійному розмірі.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається саме на ст. 60 Закону № 1788, як на підставу для зарахування спірного періоду роботи в подвійному розмірі. Вважає, що посилання Позивача на ст. 60 Закону № 1788 є безпідставними з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 16 Розділу "Прикінцеві положення" Закону № 1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

При цьому, положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Отже, Законом № 1058 визначено, що положення Закону № 1788 застосовуються виключно в частині призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій осіб.

При цьому будь-який закон або інший нормативно-правовий акт застосовується виключно у разі якщо він не суперечить положенням Закону № 1058.

Враховуючи те, що ст. 60 Закону № 1788 вочевидь суперечить положенням ст. 24 Закону № 1058 в порядку обчислення страхового стажу, такі положення не можуть бути застосовані.

Відповідно статті 60 Закону України № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 в подвійному розмірі до 31.12.2003 зараховується робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у паталого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я.

Для зарахування періодів роботи з 04.03.1974 по 23.05.1974, з 28.05.1974 по з 24.05.1983 по 05.08.1985, з 11.08.1986 по 23.10.1989 підстави відсутні, оскільки травматологічне відділення, відділення хірургічної стоматології та стоматологічна поліклініка, в яких Позивач працювала, не передбачені переліком закладів (відділеннь) зазначеної статті Закону України "Про пенсійне забезпечення". Стаж в подвійному розмірі після 01.01.2004 розраховується тільки для права.

Окрім того, звертаємо увагу суду, що згідно із раніше діючими наказами Міністерства охорони здоров`я України в реанімаційній службі існували такі відділення: відділення (групи) анестезіології-реанімації; палати для реанімації і інтенсивної терапії; групи анестезіології-реанімації.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.10.1997 № 303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих ВООЗ, із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації.

Таким чином періоди роботи в анестезіологічних відділеннях зараховуються до страхового стажу у подвійному розмірі за умови, що в закладі охорони здоров`я ці періоди не було окремого реанімаційного відділення.

З урахуванням наведеного, оскільки в наданих Позивачем довідках не зазначено про відсутність окремого реанімаційного відділення в зазначеному закладі охорони здоров`я, у Головного управління були відсутні підстави для врахування спірного періоду роботи у подвійному розмірі.Проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону.

Дослідивши заяви по суті справи, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, встановив наступні обставини.

26.06.2025 року ОСОБА_1 1951р.н. яка перебуває на обліку в Пенсійному органі з 2005 року звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про зарахування до її страхового стажу в подвійному розмірі всі періоди роботи на посадах анестезіологічної служби з березня 1974року по жовтень 1989 року та з січня 2004 року по теперішній час до якої додала копію трудової книжки.

Відповідач листом від 10.07.2025 року вих.№19248-18216/Х-02/8-1500/25 надав відповідь у якій вказав, що до страхового стажу в подвійному розмірі зараховані періоди роботи позивача з 27.11.1989 по 03.01.1990, з 04.01.1990 по 27.12.1994, з 02.01.1995 по 03.07.2003 та з 08.07.2003 по 31.12.2003.

Зарахування періоду проходження спеціалізації лікаря-інтерна в анестезіологічному відділенні з 01.08.1985 по 05.08.1986 з урахуванням статті 60 Закону можливе за умови надання підтверджуючої довідки з уточненням періодів перебування/неперебування по догляду за дитиною до 3-х років та у відпустках без збереження заробітної плати.

Для зарахування періодів роботи з 04.03.1974 по 23.05.1974, з 28.05.1974 по 23.05.1983, з 24.05.1983 по 05.08.1985, з 11.08.1986 по 23.10.1989 підстави відсутні, оскільки травматологічне відділення, відділення хірургічної стоматології та стоматологічна поліклініка, в яких Ви працювали, не передбачені переліком закладів (відділень) зазначеної статті Закону України Про пенсійне забезпечення. Проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону.

Згідно записів у трудовій книжці позивача від 01.09.1967 :

№7 від 28.05.1974 року зарахована на посаду мед.сестри -анестезиста травматологічного відділення Міськлікарні №5; №8 від 23.05.1983 року звільнена в зв`язку з реорганізацією травматологічної служби лікарні та переведена до в МКЛ №11 ленінського району ;

№9 від 24.05.1983 прийнята на посаду МКЛ №11 м.Одеса в 3-е травматологічне відділення на посаду мед.сестри -анестезист, №10 від 05.08.1985 року звільнена з посади;

Згідно записів трудової книжки від 01.08.1985року : №11 зарахована лікарем -інтерном в анестезіологічне відділення №12 Обласної клінічної лікарні від №12 від 05.08.1986р. звільнена з посади;

№13 з 11.08.1986 року зарахована на посаду лікар-анестезіолог стоматологічної поліклініки №1 м.Одеси; №14 від 23.10.1989 звільнена із займаної посади;

№22 від 08.07.2003 року зарахована на посаду лікаря-анестезіолога інтенсивної терапії відділення анестезіології та інтенсивної терапії Біляївську ЦРЛ;

Згідно довідки №2775 від 26.06.2025 року КНП «Міська клінічна лікарня №11» в період з 24.05.1983 по 05.08.1985 року в МКЛ №11 окреме реанімаційне відділення було відсутнє.

Згідно довідки № 01-11/3068 від 26.06.2025 року КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» у період з 01.08.1985р. по 05.08.1986р. ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною не була та у відпустках без збереження заробітної плати не перебувала.

Згідно довідки №02-428 від 26.06.2025 року КНП «Стоматологічна поліклініка №3» ОМР в період з 11.08.1986р по 23.10.1989р. за штатним розписом стоматологічної поліклініки №1 м.Одеси не було передбачено окремого реанімаційного відділення.

Позивач не погодилась із незарахування періодів роботи до страхового стажу в подвійному розмірі та звернулась до суду з позовом.

Джерела права та висновки.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 303 від 08 жовтня 1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28 травня 2002 року № 10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року № 02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, посади на яких працював позивач дають йому право на зарахування спірного періоду трудового стажу у пільговому обчисленні, що передбачено ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зазначені обставини відповідачем в апеляційному порядку не оскаржуються.

Що стосується висновків суду першої інстанції про те, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стосується наявного стажу роботи до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-IV), колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 3 ст. 40 Закону № 1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Вимогами п. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Суд зазначає, що редакція ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час.

Стаття 24 Закону № 1058-IV не скасовує ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

Таким чином, суд доходить висновку, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому, не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

Висновки у цій справі узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 11 грудня 2018 року у справі № 310/385/17(2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі № 485/103/17 та від 4 грудня 2019 року у справі № 689/872/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 462/1713/17.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.1997 №303 проведена реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Згідно з роз`ясненням, наданим Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28.05.2002 №10.02.11/450 та від 21.06.2002 №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Отже, до стажу роботи у подвійному розмірі за нормами статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зараховуються періоди роботи: у реанімаційних відділеннях; після перейменування відділень реанімацій, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.1997 №303: у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії; групах анестезіології та інтенсивної терапії; відділеннях інтенсивної терапії.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 27.02.2020 у справі №462/1713/17, від 11.12.2018 у справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019 у справі №485/103/17 та від 04.12.2019 у справі №689/872/17.

Оскільки як судом вже зазначалось вище, що згідно ст. 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, судом досліджено трудові книжки позивача що стосується спірного періоду та з якої вбачається, що в період з 02.06.2006 по 30.09.2014 позивач перебувала на посаді медсестри-анестезиста анестезіологічного відділення пологового будинку м. Стаханова. Таким чином, трудовою книжкою позивача підтверджується його право на врахування періоду роботи з з 01.01.2004 по 29.02.2024 у Комунальному некомерційному підприємстві «Біляївська багатопрофільна лікарня» Біляївської міської ради до страхового стажу в подвійному розмірі.

Водночас вказану заяву відповідач розглянув як звернення за Законом України «Про звернення громадян» а не Порядку №22-1.

Згідно абзац другий пункту 1.1 розділу I Постанови Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.

Відповідно до п.4.2-4.3. розділу IV Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Проте як раніше зазначено судом розгляд заяви не відбувся відповідно до Порядку 22-1 та відповідне рішення пенсійним органом визначеним за принципом екстериторіальності не приймалось, та документи крім копії трудової книжки до пенсійного органу не надавались, а були подані разом із позовом до суду та оцінка їх відповідачем не здійснювалась, тому підстав для задоволення вимог щодо визнання протиправними дії та зобов`язання зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відсутні.

При цьому суд зазначає, що не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій, перерахунку пенсій громадянам, та на свій розгляд розраховувати пенсію позивачки, оскільки прийняття рішень про призначення/перерахунок пенсії відноситься до компетенції відповідача, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача, суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відтак, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає необхідним задовольнити позовну заяву шляхом : Визнати протиправним бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.06.2025 року в Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зареєструвати заяву ОСОБА_1 від 26.06.2025 року для її розгляду та прийняття рішення в Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року з урахуванням висновків суду..

Враховуючи те, що суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково обгрунтовані та позов підлягає задоволенню частково.

Суд звертає увагу, що відповідно до абз.2 ч.4 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта і владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачкою, суд приходить до висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивачки, покладену в основу позовних вимог, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, частково не довів суду правомірність та законність своїх дій всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України.

Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи часткове задоволення адміністративного позову, в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження на користь позивача судових витрат пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: судового збору у розмірі 605,60грн.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Визнати протиправним бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.06.2025 року в Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зареєструвати заяву ОСОБА_1 від 26.06.2025 року для її розгляду та прийняття рішення в Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 605,60коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (84122, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3) .

Суддя Е.А.Іванов