Справа № 638/17511/25
Суддя: Латка І. П.
Дата ухвалення: 2025-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/492/25
РІШЕННЯ

Іменем України

21 жовтня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

05 вересня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Шевченківського районного суду міста Харкова, як до адміністративного, з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, в якій просив суд скасувати постанову № 817/П від 26.08.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуваною постановою його притягнуто до відповідальності за те, що він після прибуття до нового місця проживання отримав довідку ВПО, проте у семиденний строк не став на облік у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови були порушені його процесуальні права на участь у розгляді справи, постанова не містить посилання на докази вчинення правопорушення, застосування положень ч. 3 ст. 210 КУпАП порушує конституційний принцип заборони зворотної дії в часі закону, який погіршує становище особи. Окрім того, стягнення на нього накладено поза межами строку, передбаченого ст. 38 КУпАП. Зазначив, що має відстрочку від мобілізації, свою адресу повідомляв ТЦК та СП саме при оформленні відстрочки, тобто 24.04.2025. З цих підстав просив оскаржувану постанову скасувати.

Ухвалою суду від 11 вересня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву, роз`яснено, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішить справу за наявними матеріалами, а неподання відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Копію ухвали від 11 вересня 2025 року разом з копією позовної заяви та додатків до неї відповідач отримав 11 вересня 2025 року.

Станом на 21 жовтня 2025 року відповідач відзиву на позовну заяву не подав, з клопотання про продовження строку на подання відзиву не звертався, про поважність причин неподання відзиву не повідомив.

З урахуванням викладеного, суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів.

В судове засідання сторони не з`явилися, були належним чином повідомлені про судове засідання, причини неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 серпня 2025 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 виніс постанову № 817/П по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, якою наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Фактичною підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності стало те, що він після прибуття до нового місця проживання отримав довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (задеклароване/зареєстроване місце проживання), однак в семиденний строк не повідомив своє фактичне місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив ч. 4 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За змістом ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративна відповідальність за частиною третьою статті 210 КУпАП настає за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Тобто, диспозиція ст. 210 КУпАП є бланкетною та відсилає до спеціального законодавства та підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини щодо оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти, які залишили або покинули своє місце проживання, зобов`язані в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідному підрозділу розвідувальних органів України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено ст. 286 КАС України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено.

Системний аналіз наведених положень дає підстави стверджувати, що будь-яке рішення суб`єкта владних повноважень, зокрема і постанова про накладення адміністративного стягнення, має бути законною та обґрунтованою. При цьому, обов`язок доведення об`єктивних фактів, на підставі яких таке рішення ухвалено, покладається саме на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень.

З огляду на фактичні обставини, які стали підставою накладення на позивача адміністративного стягнення, відповідач повинен довести порушення позивачем обв`язку, передбаченого ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме, що він, будучи військовозобов`язаним, після вибуття зі свого місця проживання у семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не став на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ст. 73-77 КАС України, для доведення цих обставин відповідач як суб`єкт владних повноважень повинен надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які підтверджують вибуття позивача з місця свого проживання, взяття його на облік як ВПО та невжиття позивачем заходів щодо постановки на військовий облік за місцем перебування ВПО. У разі доведення відповідачем цих обставин, на позивача покладається обов`язок довести наявність об`єктивних та непереборних обставин, які перешкоджали йому виконати зазначений обов`язок.

Разом з тим, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідач не надав доказів, що позивач вибув з місця проживання, був взятий на облік ВПО та не став у семиденний строк на військовий облік за місцем перебування ВПО. Оскаржувана постанова також не містить посилання на докази, на підставі яких суб`єкт владних повноважень дійшов висновків про порушення позивачем ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Виклад фактичних обставин вчинення правопорушення не містить відомостей про дату вибуття позивача з місця проживання, дату взяття його на облік ВПО, що позбавляє суд можливості визначити дату, з якої є закінченим склад інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, тобто наступний день після закінчення семиденного строку для постановки на облік військовозобов`язаного.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_1 як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим така постанова підлягає скасуванню.

Враховуючи позицію ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, 28.10.2010), відповідно до якої суди зобов`язані обґрунтовувати рішення, але не зобов`язані відповідати на кожен довід, суд зазначає, що всі ключові питання у справі розглянуто та істотні доводи оцінено. Інші доводи позивача є несуттєвими, не впливають на вирішення спору, а не потребують окремої оцінки.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено порушення ОСОБА_1 вимог ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Керуючись ст. 2, 72-77, 79, 90, , 241-246, 286 КАС України, суд

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 № 817/П по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, - закрити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 21 жовтня 2025 року.

Суддя І.П. Латка