Справа № 148/2418/25
Суддя: Дамчук О. О.
Дата ухвалення: 2025-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 148/2418/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Дамчук О.О.,

за участю секретаря Носулько К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчині за правилами спрощеного позовного провадженнябез повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом адвоката Воронюк Лілії Романівни, яка діє на підставі ордеру АІ № 1937267 від 11.09.2025, в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Воронюк Л.Р. в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд з вказаним вище позовом, в обґрунтування позовних вимог послалася на те, що Постановою № 2/25/188 від 13.03.2025 року позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 210 КУпАП за порушення вимог передбачених в абз. 2 пп.10-1 п.1 Правил військового обліку призовників військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою Кабінету Міністра України №1487 від 30 грудня 2022 року, оскільки ОСОБА_1 не мав при собі військово-обліковий документ.

07.03.2025 року ОСОБА_1 був затриманий співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_2 та доставлений в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Причина затримання була неправомірною, адже на вимогу пред`явити військово-обліковий документ ОСОБА_1 надав витяг зі застосунку «Резерві», у якому було зазначено, що у нього оновленні дані 06.07.2024 року, та повідомив, що він перебуває на обліку за місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Протримавши добу ОСОБА_1 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , 08.03.2025 року його було мобілізовано і відправлено до навчального центру, з подальшим проходженням військової служби.

13.03.2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 , полковник ОСОБА_2 виніс постанову за ч. 3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 , наклавши штраф у сумі 17 000 грн.

Дана постанова була винесене без участі позивача, оскільки останній з 08.03.2025 року був призваний на військову службу під час мобілізації та перебуває на військовій службі.

ОСОБА_1 дізнався про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 статті 210 КУпАП лише з отриманням повідомлення про відкриття виконавчого провадження, а саме: 04.09.2025 року у мобільний застосунок «Дія» прийшло повідомлення про відкриття виконавчого провадження серії ВП №78975886.

Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

В судове засідання сторони не викликалися, у зв`язку з чим у відповідності з ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

Відповідач 1 - представник ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідач 2 начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 до суду відзив не направили, доказів на підставі яких ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210 КУпАП, суду не надали.

Суд повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до копії РЕЗЕРВ +, сформованої 10.09.2025 року, дійсної до 10.09.2026 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Постановою військово-лікарської комісії від 08.03.2025 року визнаний придатним до військової служби, звання солдат, ВОС 957032 № в реєстрі Оберіг 0, квартирно-експлуатаційної служби, днювальний. Дата уточнення даних 06.07.2024 року. Має відстрочку від мобілізації до 04.11.2025 (а.с. 33-34)

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 від 08.03.2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , військово-лікарською комісією від 08.03.2025 року визнаний придатним до військової служби та зарахований до в/ч НОМЕР_2 для проходження військової служби.(а.с. 20-30)

Відповідно Постанови № 2/25/188 від 13.03.2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 17000,00 грн. штрафу за порушення вимог передбачених в абз. 2 пп.10-1 п.1 Правил військового обліку призовників військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою Кабінету Міністра України №1487 від 30 грудня 2022 року, оскільки ОСОБА_1 не мав при собі військово-обліковий документ.

Інших письмових доказів, пов`язаних з винесенням оскаржуваної постанови, матеріали справи не містять.

Аналізуючи представлені сторонами докази, які досліджені в ході судового розгляду та вирішуючи даний спір, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації передбачені статтею 22 Закону №3543 про мобілізацію.

Так, частина 6 статті 22 Закону №3543 передбачає, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника ТЦК або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби.

Під час перевірки документів уповноважений представник ТЦК або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

При цьому, в даній статті унормовано, що вимоги, зазначені у частині 6 статті 22, стосовно проведення уповноваженими представниками ТЦК фото- і відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, застосовуються з 17.07.2024, згідно із Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-IX .

Так, частиною першою статті 210 КпАП України передбачено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Згідно ч. 3 ст.210 КпАП України вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначена норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Водночас, у оскаржуваній постанові як підставу для притягнення позивача до адміністративної відповідальності зазначено, що у позивача відсутній при собі військово-обліковий документ, чим останній порушив абз. 2 пп. 10-1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Таким чином, незрозуміло яка саме підстава притягнення позивача до адміністративної відповідальності у зв`язку з тим що позивач не мав при собі військово-обліковий документ чи через його відсутність у нього взагалі.

Відповідно до абзацу 3 підпункту 10-1 пункту 1 Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022, у редакції станом на час накладення стягнення, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

Згідно із абзацом 8 частини 9 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.

У відповідності до пункту 2 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 559 від 16.05.2024, військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється):

в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації);

у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559.

Позивач до позову додав скановану копію свого військово-облікового документу в електронній формі, який був у нього й на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, що спростовує доводи відповідача, викладенні у тексті оскаржуваної постанови, про відсутність при собі військово-облікового документу.

За таких обставин відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статтею 210 КУпАП, що є наслідком скасування оскаржуваної постанови із подальшим закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав, визначених пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Також судом встановлено, що Відповідачем порушена процедура розгляду адміністративного матеріалу, зокрема, особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів та пояснень, захист.

Оскільки доказів того, що ОСОБА_1 був присутній при складанні адміністративного протоколу № 2/25/188 за ч. 3 ст. 210 КУпАП та йому було відомого що 13.03.2025 року відбудеться розгляд справи в ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідач суду не надав, враховуючи, що обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, таким чином при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 210 ч.3 КУпАП порушено право позивача на розгляд справи в його присутності, право давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, а відтак постанова за справою про адміністративне правопорушення є неправомірною, прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, оскільки має місце порушення норм процесуального права при винесені оскаржуваної постанови, враховуючи, що на час ухвалення спірної постанови, а саме 13.03.2025 року ОСОБА_1 проходив військову службу, що підтверджується військовим квитком.

Доводи позивача є обґрунтованими в частині порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, та такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачяться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Згідно ст. 9 ч.1 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На обов`язковості застосування судами вказаної правової позиції неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема у постанові від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, адміністративне провадження №К/9901/2047/18, колегія суддів Касаційного адміністративного суду зауважила, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований статтею 251 КУпАП. Обов`язок ж доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача відповідно до частини другої статті 71КАС України, покладений на відповідача - суб`єкта владних повноважень. Помилковим є висновок про зобов`язання, виключно, скаржника надати докази відсутності порушення ним відповідних норм чи правил, переклавши, тим самим, обов`язок доказування, регламентований статтею 71 КАС України, з відповідача на позивача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами фактів порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про що зазначено в оскаржуваній постанові.

Крім того, відповідачем не надано навіть заперечень, або відзиву на позовну заяву та документів, на підставі яких позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Частина 2 статті 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин справи, суд констатує, що ІНФОРМАЦІЯ_6 не довів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП, що є підставою для скасування спірної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга №7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1)

Оскільки суб`єкт владних повноважень не надав доказів, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Отож, суд дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та як наслідок неправомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, беручи до уваги відсутність належних доказів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова ТЦК має бути скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в сумі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, який є суб`єктом владних повноважень.

Керуючись, ст. ст. 7, 9, 210, 251, 265-2, 278-280, 293 КУпАП, ст. ст. 2, 6, 19-20, 77, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги адвоката Воронюк Лілії Романівни, яка діє на підставі ордеру АІ № 1937267 від 11.09.2025, в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 2/25/188 від 13.03.2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17000,0 грн..

Провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений ним судовий збір в розмірі 1211,20 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя О.О. Дамчук