Справа № 320/34073/25
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2025-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у закритті провадження в адміністративній справі

16 жовтня 2025 року Київ № 320/34073/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у письмовому провадженні клопотання Державної податкової служби України про закриття провадження в адміністративній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИГІДНА ПОКУПКА» до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИГІДНА ПОКУПКА» (38164, Полтавська обл., Полтавський р-н, смт Опішня, вул. Свято-Михайлівська, буд. 3Б, ) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (61052, м. Харків, вул. Благовіщенська, буд. 30, ), Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, буд. 8, ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги вих. №18473/6/99-00-06-01-01-06 від 26.06.2025;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 173/ від 21.04.2025;

- стягнути з Державної податкової служби України (ідентифікаційний код 43005393) та Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (ідентифікаційний код 44131658) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ "ВИГІДНА ПОКУПКА" (ідентифікаційний код 41130363) витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/34073/25 передана до розгляду судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 року адміністративну справу №320/34073/25 прийнято до розгляду та відкрито провадження. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження суддею Парненко В.С. одноособово.

09.09.2025 шляхом використання системи «Електронний суд» відповідачем, Державною податковою службою України подано клопотання про закриття провадження у справі №320/34073/25 за вимогою позивача про скасування рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 26.06.2025 № 18473/6/99-00-06-01-01-06.

В обґрунтування поданого клопотання зазначається, що рішення ДПС України про результати розгляду скарги саме по собі не є юридично значеним для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а відтак, безпосередньо не порушує права та інтереси позивача. При цьому, повноваження ДПС України щодо прийняття рішень за результатами розгляду скарг платника податків є дискреційними повноваженнями та визначаються виключною компетенцією органу, внаслідок чого суд не наділений правом оцінювати повноту дослідження контролюючим органом обставин, викладених платником податків у скарзі на податкове повідомлення рішення.

Позивач не погоджуючись з клопотанням Державної податкової служби України про закриття провадження у справі та 07.10.2025 подав до суду заперечення.

У запереченнях позивач зазначає, що рішення ДПС України є підставою вважати ППР, які складені стосовно позивача, чинними, що матиме наслідком грошові донарахування та безпідставне позбавлення його права власності. Таким чином, рішення ДПС України про результати розгляду скарги є актом індивідуальної дії, який встановлює/скасовує права та обов`язки і може бути оскарженим в судовому порядку на підставі статті 19, 55 Конституції України. Викладена відповідачем позиція у клопотанні щодо дискреційності повноважень ДПС України не відповідає основним засадам здійснення судочинства та суперечить конституційно закріпленому принципу верховенства права.

Розглянувши подане клопотання та дослідивши матеріали справи суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Як встановлено судом, позивачем подано до ДПС України в адміністративному порядку скаргу від 02.05.2025 на податкове повідомлення-рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 173/ від 21.04.2025.

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін.

Вважаючи, що податкове повідомлення-рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 173/ від 21.04.2025, а також рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги вих. №18473/6/99-00-06-01-01-06 від 26.06.2025 є протиправними позивач звернувся із відповідним позовом до Київського окружного адміністративного суду, який розглядається в рамках даної адміністративної справи № 320/34073/25.

Суд зауважує, що предметом оскарження у справі є, в тому числі рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги вих. №18473/6/99-00-06-01-01-06 від 26.06.2025.

З даного приводу суд зазначає, що право оскаржувати в порядку, встановленому Податковим кодексом України, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб) закріплене у пункті 17.1.7 статті 17 цього Кодексу.

Пунктом 56.1, 56.2 статті 56 Податкового кодексу України обумовлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.

Водночас, суд звертає увагу на приписи пункту 56.10 статті 56 Податкового кодексу України, яким регламентовано, що рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, прийняті за розглядом скарги платника податків, є остаточними і не підлягають подальшому адміністративному оскарженню, але можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Відтак, з викладеного вбачається, що положеннями Податкового кодексу України унормовано питання щодо можливості оскарження в судовому порядку рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику за результатами розгляду скарги платника податків.

Крім того, суд не приймає до уваги твердження податкового органу, що рішення ДПС України про результати розгляду скарги саме по собі не є юридично значеним для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на його суб`єктивні права та обов`язки, в обґрунтування якого посилається на практику Верховного Суду (постанови КАС ВС від 26.03.2019 № 810/869/16, від 27.04.2020 № К/9901/27904/19), оскільки у вказаних постановах суд касаційної інстанції не приймав рішення про закриття провадження у справі, а дійшов інших висновків, які не стосуються підстав щодо закриття провадження. Окрім цього, предмет спору у зазначених справах не стосуються заявленого у даній справі.

Щодо визначення меж дискреційних повноважень ДПС України суд зазначає наступне.

Положення Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, що були прийняті 11.03.1980 Комітетом Міністрів, передбачають, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреція - це елемент управлінської діяльності, пов`язаний з владними повноваженнями та їх носіями - органами державної влади та органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Попри те, що на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє, у судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Правові висновки аналогічного змісту наведені у постанові КАС ВС від 14.02.2024 року у справі №320/367/22, 26.09.2023 року у справі №420/5833/19 та від 11.01.2024 року у справі № 320/368/22.

Одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

При цьому, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2020 у справі №599/1422/16-а.

Верховний Суд, зокрема у постанові від 15.12.2021 по справі № 1840/2970/18, зазначає, що дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Дискреція є необхідною та безальтернативною для управлінської діяльності адміністративного органу юридичною конструкцією, завдяки якій вирішується низка важливих завдань, центральними з яких є забезпечення справедливої, ефективної та орієнтованої на індивідуальні потреби приватної особи правозастосовної та правотворчої діяльності названих суб`єктів.

Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України "органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі "Hasan and Chaush v.Bulgaria" № 30985/96).

Статтею 238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі: 1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; 2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом; 3) якщо сторони досягли примирення; 4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили; 7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили; 8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Відповідно до частини 2 статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Враховуючи вищевикладене, доводи відповідача викладені у клопотанні про закриття провадження у справі в частині позовних вимог є необґрунтованими, а відтак у задоволенні відповідного клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання Державної податкової служби України про закриття провадження в адміністративній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВИГІДНА ПОКУПКА» до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Парненко В.С.