Справа № 331/8109/23
Суддя: Яцун О. О.
Дата ухвалення: 2025-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

29.01.2025 Справа № 331/8109/23
Провадження № 2-а/331/1/2025
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2025 року місто Запоріжжя
Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Яцун О.О.,
за участю секретаря судового засідання Красан І.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника Плецької Юлії Вікторівни, до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,
Позивач ОСОБА_1 , в особі представника Плецької Ю.В., яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1150276 від 11 грудня 2023 року (а.с.11), звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування поданого адміністративного позову зазначено, що 30.11.2023 року інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенантом поліції Бризньовим І.Д. було винесено постанову серії ЕНА № 1042819 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 1700,00 грн. Згідно оскаржуваної постанови, 30.11.2023 року о 12:59:43 на трасі АД М06 105 км 900 позивач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом TOYOTA LAND CRUISER 200, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 123 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху на ділянці дороги, де встановлені дорожні знаки 3.29 «обмеження максимальної швидкості 70 км./год» на 53 км/год, чим порушив п. 12.9.б ПДР - перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху, передбачені знаками 3.29, 3.31, 30.3. Із даною постановою позивач не згоден, оскільки під час складання оскаржуваної постанови йому не було надано і не було запропоновано юридичну допомогу. Вимірювання швидкості руху автомобіля проведено за допомогою недозволеного технічного приладу, а саме за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 №ТС000632, а тому використання його показників є неправомірним. Працівник поліції тримав пристрій для визначення швидкості транспортних засобів TruCam у руці, що суперечить вимогам ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію». Поліцейським було порушено порядок використання засобу вимірювання швидкості транспортних засобів, що робить його твердження про дійсну швидкість транспортного засобу позивача лише припущенням, адже неможливо визначити, із якою похибкою діє вказаний пристрій при триманні його у руці людини. Крім того, контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації, тобто знаком 5.70. Виходячи з вищенаведеного, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 1042819 від 30.11.2023 року про накладення адміністративного стягнення, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, та просить стягнути з відповідача Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 20 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.19).
Позивач ОСОБА_1 і представник позивача адвокат Плецька Ю.В. у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання. Проте, представник позивача Плецька Ю.В. надсилала до суду заяви про розгляд справи без її участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить позов задовольнити (а.с.57-58).
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час, і місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомив.
У відповідності до вимог ч. 9 ст. 205 КАС України, оскільки всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд розглянув справу у письмовому провадженні.
Згідно вимог частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до частин 1, 2 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно із статтею 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Так, згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За правилами статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка, зокрема, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, прийняте у справі рішення, а також технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).
Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в т.ч. вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
При цьому, суд враховує, що особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
У зв`язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинна довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Крім того, відповідно до статей 9, 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У відповідності до вимог статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.
Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, суд зазначає наступне.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктами 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 12.9.б. Правил дорожнього руху України встановлено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.
Підпунктом «и» пункту 30.3 Правил дорожнього руху України визначено, що «Обмеження максимальної швидкості» - зображення дорожнього знака 3.29 із зазначенням дозволеної швидкості (діаметр знака - не менше 160 мм, ширина кайми - 1/10 діаметра). Знак розміщується (наноситься) ззаду ліворуч на механічних транспортних засобах, якими керують водії із стажем до 2 років, великовагових та великогабаритних транспортних засобах, сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м, транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, у разі перевезення вантажним автомобілем пасажирів, а також у випадках, коли максимальна швидкість транспортного засобу згідно з його технічною характеристикою або окремими умовами руху, визначеними органами Національної поліції, нижча встановленої в пунктах 12.6 і 12.7 цих Правил.
Частиною 4 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину у вигляді накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 222 КУпАП, розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 4 ст. 122 КУпАП, віднесено до компетенції органів Національної поліції, від імені яких діють працівники, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Судом встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1042819 від 30 листопада 2023 року, складеної інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенантом поліції Бризньовим Ігорем Дмитровичем, 30.11.2023 року о 12:59:43 на трасі АД М06 105 км 900 позивач водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом TOYOTA LAND CRUISER 200, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 123 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху на ділянці дороги, де встановлені дорожні знаки 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год» на 53 км/год, чим порушив п. 12.9.б ПДР - перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху, передбачені знаками 3.29, 3.31, 30.3. Порушення позивачем ОСОБА_1 Правил дорожнього руху було виявлено відповідачем за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM ТС000632 (а.с.4-5).
Щодо посилання позивача ОСОБА_1 на те, що під час складання оскаржуваної постанови йому не було надано і не було запропоновано юридичну допомогу, суд зазначає, що позивачу відповідно до статті 268 КУпАП було роз`яснено, зокрема, право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, що підтверджено особистим підписом позивача у графі 8 оскаржуваної постанови (а.с.4).
Позивач ОСОБА_1 не згодний з інкримінованим адміністративним правопорушенням, оскільки інспектор поліції при фіксуванні швидкості руху його транспортного засобу тримав лазерний вимірювач швидкості в руці, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху транспортного засобу та суперечить приписам ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».
У постанові вказано, що швидкість автомобіля під керуванням позивача вимірювалась приладом TruCam.
За змістом частин 1 та 2 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що Поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів. Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
Тобто, положення Закону України «Про Національну поліцію» надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.76 ПДР України), оскільки вимоги ч. 2ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачають, що інформація щодо встановленої відеотехніки і сама відеотехніка фіксації правопорушень повинна бути розміщена на видному місці.
Відповідно до Правил дорожнього руху України знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів, інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.
Аналіз наведених норм дає суду підстави для висновку, що працівники поліції можуть розміщувати автоматичну фото та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін монтувати/розміщувати не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема тримати в руках.
Контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (знак 5.76 ПДР України), оскільки це обумовлено вимогами частини 2статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», згідно із якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відео техніку, що здійснює фіксацію, повинна бути розміщена на видному місці.
Враховуючи зазначені вище правові норми, суд дійшов висновку, що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руці, а повинен бути стаціонарно вмонтованим та використовуватися виключно в межах дії знаку 5.76 ПДР України, оскільки таке здійснення фіксації швидкості з руки (рук) може дати більше ніж передбачено відповідним свідоцтвом про повірку похибку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху транспортного засобу
В той же час, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що лазерний вимірювач швидкості TruCam у момент фіксації правопорушення був стаціонарно розміщений, а також того, що фіксація даного правопорушення здійснювалася в зоні дії дорожнього знаку 5.76 ПДР України.
Крім того, представником відповідача було долучено до відзиву на позовну заяву диск DVD-r з відеозаписом правопорушення, на якому чітко видно, що інспектор поліції тримав у руці прилад вимірювання швидкості транспортних засобів (а.с.50).
Тобто, із матеріалів справи неможливо встановити об`єктивну сторону згаданого вище правопорушення, оскільки відсутні належні докази вчинення такого правопорушення. Навпаки представник відповідача посилається на те, що законодавством передбачено можливість використання приладу TruCam в ручному режимі, що підтверджується визначенням ДП «Укрметртестстандарт» №22-38/49 від 01 жовтня 2019 року (а.с.42).
Разом з тим, суд не може взяти до уваги зазначені доводи сторони відповідача, оскільки положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» чітко передбачають, що при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою цього Закону стаціонарно вмонтованим способом, законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції, ніж розміщення виключно в порядку статті 40 зазначеного Закону, а визначення ДП «Укрметртестстандарт» № 22-38/49 від 01 жовтня 2019 рокупро використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень Правил дорожнього руху.
Посилання на будь-які інші належні та допустимі докази вчинення правопорушення в оскаржуваній постанові відсутні.
Отже, відповідач, в порушення вимог ст. 77 КАС України, не надав суду належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, ст. 72 КАС України, на підтвердження факту допущення позивачем порушення вимог п.12.9.б ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність.
Таким чином, суду не надано будь-яких об`єктивних і беззаперечних доказів наявності в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим факт вчинення ним вказаного правопорушення є недоведеним, сумнівним, що в силу принципу презумпції невинуватості трактується на користь позивача.
За відсутності належних доказів вчинення позивачем правопорушення, можливо дійти висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.
Пунктом 3) ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний, має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Окрім цього, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Враховуючи сукупність викладених обставин та недоведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 4 ст. 122 КУпАП, суд приходить до висновку, що інспектором поліції Управління патрульної поліції в Житомирській області Бризньовим І.Д., який при накладанні адміністративного стягнення на позивача діяв від імені суб`єкта владних повноважень, та не дотримався вимог ст.ст. 7, 245, 252, 280 КУпАП, неповно та не об`єктивно встановив і оцінив обставини події, не здійснив заходів щодо їх доведення належними та допустимими доказами, тобто діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Законом, чим порушив вимоги статті 19 Конституції України, тому прийняте ним рішення про накладання адміністративного стягнення є протиправним і підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача за ч. 4 ст. 122 КУпАП, згідно з п. 3) ч. 3 ст. 286 КАСУ, п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП, - закриттю.
Заперечення представника відповідача проти доводів позивача суд вважає безпідставними та відхиляє їх з вищевикладених мотивів.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з положеннями статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за заявленими позовними вимогами в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків.
Так, позивач просить суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, як відповідача у даній справі, на користь позивача ОСОБА_1 понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. (а.с.3).
Згідно частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження вказаної вимоги позивачем не було подано до суду жодних доказів, а саме детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, вимога позивача щодо стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу, не підлягає задоволенню.
Крім того, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 536 грн. 80 коп. (з.б.а.с.18).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 9, 77, 132, 134, 139, 205, 241-246, 250, 255, 262, 286, 293, 295 КАС України,
Позов ОСОБА_1 , в особі представника Плецької Юлії Вікторівни, до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1042819 від 30 листопада 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн., складену інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Житомирській області лейтенантом поліції Бризньовим Ігорем Дмитровичем, визнати протиправною та скасувати.
Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за 4 ст. 122 КУпАП, закрити на підставі п.1) ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи, відповідно до п. 4) ч. 5 ст. 246 КАС України:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

представник позивача: адвокат Плецька Юлія Вікторівна, місцезнаходження: місто Запоріжжя, вулиця Космічна, 122/32;

відповідач: Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40108646, місцезнаходження: місто Житомир, вулиця Покровська, будинок № 96.

Суддя О.О. Яцун