Справа № 160/15206/25
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 160/15206/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2025 р. (суддя Златін С.В.) по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу

в с т а н о в и В:

26.05.2025 р. ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , третя особа Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, де просив визнати протиправними та скасувати пункти наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 30.03.2025 р. № 1547 про результати проведення службового розслідування відносно військовослужбовця ОСОБА_1 щодо покладення на старшого лейтенанта ОСОБА_1 вини за неправомірну виплату грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 , вказівки стягнути зі старшого лейтенанта ОСОБА_1 неправомірно виплачені солдату ОСОБА_2 кошти в сумі 15 922,18 грн.

26.05.2025 р. ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову, де просив забезпечити позов шляхом:

-зупинення виконання (встановлення будь яких виконавчих дій) щодо пунктів,3,4,5, та 5, і 6 наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 30.03.2025 р. № 1547 про результати проведення службового розслідування відносно військовослужбовця ОСОБА_1 щодо покладення на старшого лейтенанта ОСОБА_1 вини за неправомірну виплату грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 , вказівки стягнути зі старшого лейтенанта ОСОБА_1 неправомірно виплачені солдату ОСОБА_2 кошти в сумі 15 922,18 грн. до набрання чинності рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по даній справі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2025 р. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, де просив скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2025 р. та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції виніс ухвалу, що є протиправною та підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 150 КАС України передбачено, що «1. Суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

2. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю».

Відповідно статті 151 КАС України встановлено, що « 1. Позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;… .

2. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб».

Слід зазначити, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Саме таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 826/8556/17, від 25.04.2019 року у справі № 826/10936/18.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.

Метою його запровадження та гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за умови існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав (або однієї з них), з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.

З цього випливає, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для такого забезпечення позову.

При цьому, аналіз положень п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України надає підстави для висновку, що особа, яка звертається із заявою про забезпечення позову повинна довести, яким чином оскаржуваним с актом порушуються її права, тобто вказати на безпосередні, конкретні права, які мають бути реальними та індивідуально вираженими.

При цьому, посилання особи на можливе порушення її прав в майбутньому, не може визнаватись достатнім для вжиття заходів забезпечення позову за викладених позивачем доводів та обставин цієї справи.

Кім того, предметом спору у даній справі є визнання протиправними та скасування пунктів наказу командира В/ч НОМЕР_1 № 1547 від 30.03.2025 р.

Відтак, забезпечення позову шляхом зупинення виконання (вчинення бу- яких виконавчих дій) щодо пунктів вищезазначеного наказу матиме наслідком не виконання даного наказу, без розгляду справи по суті та без рішення суду.

При цьому, якщо за результатами розгляду справи по суті буде прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, то правомірність пунктів зазначеного наказу під час дії заходів забезпечення, можуть бути поставлені під обґрунтований сумнів.

Натомість, у випадку, якщо за результатами розгляду адміністративної справи буде прийнято рішення про задоволення позовних вимог, відповідно, не будуть стягуватися кошти з позивача, виплачені солдату ОСОБА_2 .

Таким чином, в разі ухвалення рішення на користь позивача, невжиття заходів забезпечення позову в даному випадку не ускладнить виконання такого рішення та не стане на заваді ефективності судового захисту.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції діяв в межах наданих йому повноважень, обґрунтовано не вжив заходи забезпечення позову в межах даної справи, передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 315,316,321,322,325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2025 р. залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова

суддя Ю. В. Дурасова