Справа № 160/889/25
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 жовтня 2025 року справа 160/889/25

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Ясенова Т.І., Головко О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 (суддя Кучма К.С.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про поновлення виплати пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13.01.2025 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №08 від 13.11.2024 про відмову у поновленні пенсії за віком; зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області поновити з 01.01.2024 виплату пенсії за віком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 позов задоволений частково: визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2024; зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2024, з виплатою компенсації втрати частини доходів; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №08 від 13.11.2024 про відмову у поновленні ОСОБА_1 пенсії за віком.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволені позовних вимог. Посилається на те, що за даними Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб довідка ОСОБА_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не дійсна. Враховуючи положення пункту 1 Постановою КМУ №637 від 05.11.2014 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» статус позивача як внутрішньо переміщеної особи не був підтверджений відповідною довідкою, а отже виплату пенсії було призупинено за результатами верифікації, проведеної відповідно до Порядку здійснення верифікації та моніторингу державних виплат, затвердженого Постановою КМУ №136 від 18.02.2016, оскільки позивач не звертався до пенсійного органу за поновленням нарахування та виплати пенсії, тобто не виявив інтересу та волі на те, щоб відновити нарахування пенсії. Також зазначає, що основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. Оскільки, перерахунок та поновлення виплати пенсії не проводилось, тому вимога щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів є передчасною.

Переглядаючи справу, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до довідки №1232- від 26.05.2021 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичне місце проживання/перебування позивача є: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Дніпровської районної державної адміністрації №435 від 26.04.2024 позивач з 05.08.2022 знятий з обліку в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб, як внутрішньо переміщена особа.

Свідоцтвом Посольства України в Чеській Республіці від 11.10.2024 підтверджено, що ОСОБА_1 , 28.09.1960 року є живим та тимчасово проживає у Чеській Республіці. Свідоцтво посвідчено Другим секретарем з консульських питань Посольства України в Чеській Республіці.

ОСОБА_1 14.10.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про поновлення виплати пенсії.

Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області №08 від 13.11.2024, прийнятим за принципом екстериторіальності, відмовлено в поновленні виплати пенсії, в зв`язку з призупиненням виплати пенсії за даними Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, виплата пенсії припиняється лише на підставі відповідного рішення територіальних органів Пенсійного фонду або суду. При цьому, перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду України, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії лише у випадках, прямо передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною 3 статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Як свідчить аналіз положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» припинення виплати пенсії можливо лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону. Разом з тим, матеріали справи не містять рішення пенсійного органу про припинення виплати пенсії позивачу з підстав передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ГУ ПФУ в Дніпропетровській області посилається на припинення нарахування та виплати пенсії у зв`язку з тим, що довідка внутрішньо переміщеної особи не діюча.

У преамбулі до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, Порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд зазначає, що положеннями статей 9 та 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, зокрема, що пенсія за віком призначається та виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Слід зазначити, що закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

Суд зазначає, що порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Жодних змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з приводу особливостей виплати пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, заборгованості по пенсії Верховною Радою не приймалось.

Встановлення Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій, не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України, від обов`язку виконання приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснити таку виплату, та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум пенсій.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсійної виплати, суд вважає таким, що не ґрунтується на вимогах Закону.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Суд зазначає, що Порядки на які посилається відповідач, не є законами, а є підзаконними нормативно-правовими актами, які мають нижчу юридичну силу, що значно звужує встановлене законодавством право на отримання пенсійних виплат позивачем, а тому право позивача на отримання виплат було безпідставно порушено відповідачем.

Крім того, суд наголошує на тому, що зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Аналогічну правову позицію викладено в зразковій справі №805/402/18-а, а також, постановах Верховного суду від 14.03.2018 у справі №243/6815/17, від 06.03.2018 у справі №243/6753/17, від 26.06.2018 у справі №185/5578/17, від 04.07.2018 у справі № 185/9746/16-а.

Також, підпунктом 2 пункту 1, підпунктом 2 пункту 2 Постанови КМУ №335 від 25.04.2018 внесені зміни до Постанови КМУ №365 від 08.06.2016, та передбачено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2019, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2019 у справі №640/18720/18, визнано протиправними та нечинними підпункт 2 пункту 1, підпункт 2 пункту 2 Постанови КМУ №335 від 25.04.2018 «Про внесення змін до Постанови КМУ №365 від 08.06.2016» в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.

Крім того, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.06.2017 у справі №826/12123/16, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018 та ухвалою Верховного Суду від 20.12.2018, визнано нечинним Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений Постановою КМУ №365 від 08.06.2016.

Суди дійшли до висновку, що положення пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені Постановою КМУ №365 від 08.06.2016 та абзац 10 пункту 1 Постанови КМУ «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» №637 від 05.11.2014 обмежують осіб, що належать до ВПО у реалізації їхніх прав, зокрема, прав на пенсійне та соціальне забезпечення та є такою, що призводить до непрямої дискримінації за ознакою місця проживання та перебування на обліку ВПО, а також порушує принцип рівності, передбачений статтею 24 Конституції України та гарантії вільного пересування територією України, передбачені статтею 33 Конституції України.

Отже, оскільки позивач звернувся до суду з позовом щодо отримання пенсії, право на яку відповідачем не заперечується, однак було піддано формальним обмеженням, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законів України, згідно частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії підлягає поновленню з моменту її припинення без обмеження будь-яким строком.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та в пункті 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати №159 від 21.02.2001 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

При цьому зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», окремих положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати №159 від 21.02.2001 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 30.09.2020 у справі №2-а-1/11, від 29.04.2021 у справі №240/6583/20, від 31.08.2021 у справі №264/6796/16-а.

Керуючись наведеним правовим висновком Верховного Суду, суд вважає безпідставним та відхиляє твердження відповідача про те, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обставини, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 без змін.

Постанова набирає законної сили з 14.10.2025 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя А.В. Суховаров

судді Т.І. Ясенова

судді О.В. Головко