Справа № 240/13299/25
Суддя: Леміщак Дмитро Михайлович
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Житомир справа № 240/13299/25

категорія 112030700

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у наданні 50-відсоткової знижки на оплату за користування житлово-комунальними послугами, передбаченої Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за період часу з 01.07.2024 по 31.12.2024.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області розрахувати та забезпечити виплату ОСОБА_1 50-відсоткову знижку при оплаті за користування житлово-комунальними послугами, за період з 10.07.2024 по 31.12.2024.

Позов мотивовано тим, що відповідач всупереч вимог чинного закону позбавив позивача пільг на оплату житлово-комунальних послуг з тих підстав, що за матеріалами електронної особової справи позивач був звільнений з військової служби 01.12.1998, а відповідно до долученої довідки медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності встановлено 12.02.1999, тобто вже після звільнення з військової служби.

Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

01.09.2025 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позову відмовити. Вказав, що позивач не має права на пільгову оплату житлово-комунальних послуг, оскільки 12.03.2024 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вх. .№ 309/16) надійшло роз`яснення Міністерства оборони України, в якому вказано, що пільга має надаватися за умови підтвердження колишнім військовослужбовцем факту встановлення йому інвалідності ще під час проходження військової служби. Також відповідач наголошує що особам з інвалідністю внаслідок військової служби в 2025 році право на пільги визначається з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України, має статус отримувача пільг/житлової субсидії .

На звернення позивача від 06.03.2025 щодо надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг відповідач листом від 03.04.2025 повідомив, що за матеріалами електронної особової справи позивач був звільнений з військової служби 01.12.1998, а відповідно до долученої довідки медико-соціальної експертної комісії, групу інвалідності встановлено 12.02.1999, після звільнення з військової служби.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся в суд позовною заявою.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд врахував таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначається Законом України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі Закон № 3551-ХІІ).

Відповідно до пунктів 4, 5, 6 ч. 1 ст. 14 Закон № 3551-ХІІ учасникам війни надається:

- 50-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю);

- 50-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю. Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 50-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім`ю);

- 50-процентна знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення;

Підпунктом 1 п. 9 Розділу I Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України статтю 14 Закону № 3551-XII доповнено частиною 6 такого змісту: Установити, що пільги, передбачені пунктами 1, 2, 4, 5, 6 та 18 частини першої цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У подальшому рішенням Конституційного Суду України від 18.12.2018 № 12-р/2018 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 9 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII (справа про соціальний захист ветеранів війни та членів їхніх сімей) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема: підпункт 1 пункту 9 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII; частину шосту статті 14 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 № 3551-ХІІ.

Конституційний Суд України у вказаному рішенні зазначив, що встановлення пільг ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", є одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей. Держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності. Невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність вказаного Закону, підриває довіру до держави (абз. 2 п. 5 рішення).

Конституційний Суд України вважає, що соціальний захист ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, спрямований на забезпечення їм достатнього життєвого рівня. Обмеження або скасування пільг для ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту без рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їхніх сімей. У разі зміни правового регулювання набуті вказаними особами пільги чи інші гарантії соціального захисту повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації. Обмеження або скасування таких пільг, інших гарантій соціального захисту можливе лише у разі запровадження рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту (абз. 3 п. 5 рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Пунктом 2 резолютивної частини цього Рішення встановлено, що визнані неконституційними положення законів України від 28.12.2014 № 76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" втрачають чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України встановлено, що частина перша статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII застосуванню підлягатиме у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VIII. Отже, положення пунктів 4-6, 18 ч. 1 ст. 14 Закону № 3551-ХІІ без визначеного частиною 6 цієї норми обмеження підлягають застосуванню з 19.03.2019.

Також суд звертає увагу на Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей № 2011-ХІІ від 20.12.1991 Закон № 2011-ХП) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті З Закону № 2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з ч. 9 ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі Закон № 2232-ХІІ) військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу.

За приписами ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Закон № 203/98-ВР не містить вимоги, щоб інвалідність встановлювалася виключно під час служби. Ключовим є причинний зв`язок інвалідності зі службою, який підтверджується висновком МСЕК відповідно до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (Постанова Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009). Аналогічні норми містяться в Законі України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-12, стаття 18 якого зазначає, що інвалідність вважається внаслідок військової служби, якщо вона настала під час служби або не пізніше 3 місяців після звільнення, або пізніше, але внаслідок захворювання, що виникло під час служби.

Це підтверджує, що встановлення інвалідності після звільнення не позбавляє права на пільги, якщо причинний зв`язок доведено.

Роз`яснення Міноборони від 12.03.2024, на яке посилається відповідач, не є нормативно-правовим актом і не може змінювати чи обмежувати норми закону. Відомчі роз`яснення мають рекомендаційний характер і не можуть суперечити законодавству (стаття 19 Конституції України). Суд вважає, що відмова на підставі цього роз`яснення є необґрунтованою, оскільки висновок МСЕК від 12.02.1999 підтверджує статус інвалідності позивача, а матеріалів про відсутність причинного зв`язку з військовою службою відповідач не надав.

Щодо доходу сім`ї, суд зауважує, що згідно зі змінами до Закону № 203/98-ВР, внесеними Законом № 3668-IX від 16.04.2024, з 01.05.2025 пільги на ЖКП для ветеранів військової служби (крім учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни) надаються з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, якщо він не перевищує величину, що дає право на податкову соціальну пільгу (визначену КМУ). Однак позов стосується періоду 2024 року, коли така умова не застосовувалася.

Отже суд дослідивши в матеріалах справи свідоцтво про хворобу ОСОБА_1 та Довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ № 660290, проаналізувавши наявні документи, які наявні в справі можна прийти до обґрунтованого висновку, що позивач є особою звільненою з військової служби, яка стала особою з інвалідністю під час проходження військової служби.

Суд враховує, що між звільненням (01.12.1998) та встановленням інвалідності (12.02.1999) пройшло лише два з половиною місяці, що свідчить про тісний зв`язок із службою, який підтверджений МСЕК.

Тому суд дійшов висновку, що позивач має право на вказані пільги, а викладена у листі відмова не відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог Порядку надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 373, із січня 2023 року пільги на оплату житлово-комунальних послуг надаються виключно у грошовій готівковій формі органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити ті дії, які він повинен вчинити за законом.

Згідно з ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

На підставі абз. 1 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що належним і ефективним способом повного захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити з 01.07.2024 по 31.12.2024 нарахування позивачу пільг з оплати житлово-комунальних послуг в розмірі 50%, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10003, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови йому, у наданні 50-відсоткової знижки на оплату за користування житлом та житлово-комунальними послугами, передбаченими Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за період з 01.07.2024 по 31.12.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області розрахувати та забезпечити виплату ОСОБА_1 50-відсоткову знижку при оплаті за користування житлом та житлово-комунальними послугами за період з 01.07.2024 по 31.12.2024.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено: 15 жовтня 2025 р.

15.10.25