Справа № 200/7256/25
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року Справа№200/7256/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про незаконним та скасування рішення, стягнення сум та зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про:

- визнання незаконним та скасування рішення № 20225/03-16/143 від 27.05.2025 року про утримання надміру виплачених сум пенсій в розмірі 39439,50 гривень;

- зобов`язання припинити незаконні відрахування в розмірі 20% пенсії щомісячно;

- стягнення незаконно відраховані з червня 2025 року суми з нарахованої пенсії;

- зобов`язання прийняти рішення в порядку ст. 65 Закону України № 2262-ХІІ;

- зобов`язання принести вибачення за нанесену незаконними діями, через незаконне рішення від 27.05.2025 року № 20225/03-16/143, моральну та матеріальну шкоду ветерану, особі з інвалідністю внаслідок війни;

- стягнення за рахунок бюджетних асигнувань моральної шкоди у розмірі 350000,00 гривень.

В обґрунтування позову зазначає, що з 10.08.2021 року отримує пенсію по інвалідності, як особа з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, обчислену відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року №2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивачу була встановлена надбавка, як непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника, на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У зв`язку з повномасштабною військовою агресією російської федерації проти України позивач покинув м. Маріуполь Донецької області, яке було оточено ворогом та виїхав на підконтрольну українському уряду територію.

23.03.2022 року позивач був мобілізований до Збройних Сил України. Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.03.2022 № 83 ОСОБА_1 призначений на посаду головного сержанта 1 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 та зарахований на всі види забезпечення.

За час військової служби позивач перебував на різних посадах, від чого змінювалось його грошове забезпечення, що є умовою проведення перерахунку призначеної йому пенсії по інвалідності.

Вказує, що відповідно до останнього абзацу ст. 43 Закону №2262, призначена позивачу пенсія підлягала невідкладному перерахунку, що відповідачем не було проведено з невідомих причин.

Зазначає, що надати заяву про проведення перерахунку пенсії у зв`язку із змінами в грошовому забезпеченні під час проходження військової служби за мобілізацією, за об`єктивних обставин, позивач не міг.

Відповідно до наявних відомостей, розміщених в електронному особистому кабінеті на електронному порталі, Пенсійний фонд України володів повною інформацією про проходження позивачем військової служби, а саме: військову частину, розмір грошового забезпечення, період військової служби, врахований страховий стаж, сплачені військовою частиною страхові внески.

Вказує, що відповідно до статті 60 Закону №2262 пенсіонер зобов`язаний повідомити органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії.

У зв`язку з проходженням військової служби в особливий період позивач не міг виконати вказаний обов`язок, що не є зловживанням з його боку.

Проте, відповідачем прийнято спірне рішення № 20225/03-16/143 від 27.05.2025 року про утримання надміру виплачених сум пенсій в розмірі 39439,50 гривень.

Позивач вважає таке рішення та дії відповідача щодо відрахувань в розмірі 20% пенсії щомісячно протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідачем 10.10.2025 року надано письмовий відзив на позовну заяву. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з 10.08.2021 року, як отримувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року №2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Вказує, що відповідно до пункту «а» частини першої статті 16 та статті 24 Закону №2262, до пенсії за вислугу років, що призначається особам з числа військовослужбовців […], нараховується надбавка непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника (стаття 30), на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

З урахуванням вищеозначених вимог, позивачу була встановлено надбавка на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до статті 60 Закону №2262 пенсіонер зобов`язаний повідомити органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії.

В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду.

Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

Згідно наказів від 23 березня 2022 року № 85 та від 27 серпня 2023 року № 239 про зарахування на службу та інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування стало відомо, що позивач працевлаштувався з червня 2022 року.

Разом з тим, позивач повністю усвідомлюючи свої дії та свідомо ігноруючи положення статті 60 Закону №2262 не повідомив органи Пенсійного фонду про факт працевлаштування, внаслідок чого утворилась переплата пенсії за період з 01 червня 2022 року по 31 травня 2025 року в розмірі 39439,50 грн.

На підставі рішення № 20225/03-16/143 від 27 травня 2025 року, прийнятого Головним управлінням, переплата утримувалась в розмірі 20% пенсії, починаючи з 01 липня 2025 року по 31 серпня 2025 року (утримана сума складає 9291,72 грн).

12 серпня 2025 року відповідно до наданих документів позивачу була повторно встановлена надбавка на непрацездатних членів сім`ї до пенсії по інвалідності, відповідно до пункту «а» статті 24 Закону №2262 з 01 листопада 2024 року (нарахована сума доплати за період з 01.11.2024 по 31.08.2025 складає 9405,66 грн).

Враховуючи означене, залишок переплати пенсії за період з 01 червня 2022 року по 31 жовтня 2024 року становить 20742,12 грн. (39439,50 грн - 9291,72 грн - 9405,66 грн = 20742,12).

На підставі рішення №34210/03-16/155 від 22 серпня 2025 року, прийнятого Головним управлінням, залишок переплати утримується в розмірі 20% пенсії щомісячно, починаючи з 01 вересня 2025 року до повного погашення.

При цьому, Головне управління зазначає, що позивач після звільнення зі служби (листопад 2024 року) мав достатньо часу для вжиття заходів спрямованих на виконання вимог статті 60 Закону №2262, разом з тим, не повідомив органи Пенсійного фонду про факт працевлаштування, що фактично є зловживанням з боку пенсіонера.

Таким чином, рішення № 20225/03-16/143 від 27 травня 2025 року та рішення №34210/03-16/155 від 22 серпня 2025 року прийнято у зв`язку з неповідомленням органів Пенсійного фонду про факт працевлаштування, який, в свою чергу, унеможливлює отримання надбавки на кожного непрацездатного члена сім`ї.

Наголошує, що дії управління не суперечать чинному законодавству, тому просив відмовити в позові ОСОБА_1 в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 . Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до послужного списку ОСОБА_1 позивач з 30.06.2016 року по 28.05.2019 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач продовжив військову службу, що підтверджено довідкою військової частини НОМЕР_1 від 12.09.2024 року про участь ОСОБА_1 у бойових діях у період з 23.03.2022 року по 08.10.2024 року, оскільки позивач був призваний за мобілізацією до лав ЗСУ з 23.03.2022 року.

Під час проходження військової служби 22.07.2021 року позивача визнано інвалідом 3 групи внаслідок поранення, отриманого під час захисту Батьківщини з переоглядом в серпні 2022 року, про що свідчить довідка до акту огляду МСЕК м. Маріуполя серії ААБ № 845511.

На підставі наведеного, позивачу з 10.08.2021 року призначено пенсію по інвалідності, як особі з інвалідністю внаслідок війни, обчислену відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року №2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Водночас, відповідно до пункту «а» частини першої статті 16 та статті 24 Закону №2262, до пенсії за вислугу років, що призначається особам з числа військовослужбовців, зокрема нараховується надбавка непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника (стаття 30), на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у зв`язку з чим, позивачу була встановлено надбавка на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим, відповідно до статті 60 Закону №2262 пенсіонер зобов`язаний повідомити органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії.

В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду.

Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

З підстав проходження військової служби за мобілізацією, позивач не звертався до пенсійного органу з відповідним повідомленням про проходження ним військової служби, у зв`язку з чим, відповідач нарахував йому переплату пенсії за період з 01 червня 2022 року по 31 травня 2025 року в розмірі 39439,50 грн.

Як зазначив відповідач, згідно наказів від 23 березня 2022 року № 85 та від 27 серпня 2023 року № 239 про зарахування на службу та інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування стало відомо, що позивач працевлаштувався з червня 2022 року.

Відтак, відповідач з форми ОК-5 мав інформацію про проходження позивачем військової служби.

На підставі рішення № 20225/03-16/143 від 27 травня 2025 року, прийнятого Головним управлінням, переплата утримувалась в розмірі 20% пенсії, починаючи з 01 липня 2025 року по 31 серпня 2025 року (утримана сума складає 9291,72 грн).

12 серпня 2025 року відповідно до наданих документів позивачу була повторно встановлена надбавка на непрацездатних членів сім`ї до пенсії по інвалідності, відповідно до пункту «а» статті 24 Закону №2262 з 01 листопада 2024 року (нарахована сума доплати за період з 01.11.2024 по 31.08.2025 складає 9405,66 грн).

Враховуючи наведене, залишок переплати пенсії за період з 01 червня 2022 року по 31 жовтня 2024 року склав 20742,12 грн. (39439,50 грн - 9291,72 грн - 9405,66 грн = 20742,12).

На підставі рішення №34210/03-16/155 від 22 серпня 2025 року, прийнятого Головним управлінням, залишок переплати утримується в розмірі 20% пенсії щомісячно, починаючи з 01 вересня 2025 року до повного погашення.

Наведені вище обставини не є спірними між сторонами.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо утримання надміру виплачених сум пенсій у розмірі 20%, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спірні правовідносини стосуються правомірності утримання надміру виплачених сум пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII від 09.04.1992 pоку (далі - Закон №2262-XII).

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Статтею 2 Закону №2262-XII, яка визначає умови пенсійного забезпечення, передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби.

Умови призначення пенсій по інвалідності унормовані статтею 18 Закону №2262-XII.

Відповідно до статті 18 Закону №2262-XII пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Статтею 19 Закону №2262-XII визначено, що групи і причини інвалідності, а також час її настання встановлюються медико-соціальними експертними комісіями, які діють на підставі положення про них, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Залежно від ступеня втрати працездатності особи з інвалідністю поділяються на три групи.

Згідно зі статтею 20 Закону №2262-XII залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, поділяються на такі категорії:

а) особи з інвалідністю внаслідок війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

б) інші особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби.

Відповідно до статті 21 Закону №2262-XII пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах:

а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку);

б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Згідно зі статтею 26 Закону №2262-XII пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією, а особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться лише за їх заявою.

В разі визнання пенсіонера, який не досяг пенсійного віку, працездатним пенсія виплачується йому до кінця місяця, в якому його визнано працездатним, але не довше ніж до дня, по який встановлено інвалідність.

Відповідно до статті 27 Закону №2262-XII із зміною групи інвалідності, що настала після призначення пенсії, відповідно змінюється і розмір пенсії. Якщо при цьому у особи з інвалідністю внаслідок війни здоров`я погіршується у зв`язку із загальним захворюванням, трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, пенсія перераховується за новою групою інвалідності із збереженням її причини.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу з 10.08.2021 року призначено пенсію, як особі з інвалідністю внаслідок війни, обчислену відповідно до Закону №2262-XII.

Водночас, з 23.03.2022 року позивач був призваний до лав ЗСУ за мобілізацією.

Крім того, відповідно до пункту «а» частини першої статті 16 та статті 24 Закону №2262-XII, до пенсії за вислугу років, що призначається особам з числа військовослужбовців, зокрема нараховується надбавка непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника (стаття 30), на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тому позивачу була встановлено надбавка на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 60 Закону №2262-XII передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду.

Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

За приписами статті 59 Закону №2262-XII відрахування з пенсій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей провадиться в порядку, встановленому частиною другою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року №6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 року за №374/7695, затверджено Порядок повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення. Цей Порядок визначає механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 цього Порядку переплата пенсії - сума пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій), виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством.

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії (додаток 1).

Згідно з частиною 1 статті 1212, частиною 1 статті 1215 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Системний аналіз зазначених вище положень актів законодавства дозволяє стверджувати, що обов`язковою умовою стягнення/утримання за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України надміру виплачених пенсій з пенсіонера є допущення зловживань з його боку.

Відповідно до спірного рішення № 20225/03-16/143 від 27.05.2025 року про утримання з позивача надміру виплачених сум пенсій, підставою для його прийняття відповідачем стало працевлаштування позивача на військовій службі та неповідомлення про це пенсійного органу.

Разом з цим, позивач проходив військову службу в особливий період (оголошено воєнний стан та мобілізацію на підставі Указів Президента України, які введені в дію постановами Верховної Ради України), а пенсійному органу було відомо про цю обставину з форми ОК-5.

Суд вважає помилковими висновки ГУ ПФУ в Донецькій області про те, що ОСОБА_1 не мав права на отримання пенсії по інвалідності (надбавки на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність) у період проходження військової служби під час воєнного стану та мобілізації та повинен повернути переплату, що утворилася за цей період, оскільки судом не встановлено зловживань з боку позивача, а також працевлаштування, як зазначив відповідач, та мобілізація під час воєнного стану не є тотожнімі поняттями.

Тому спірне рішення № 20225/03-16/143 від 27.05.2025 року про утримання надміру виплачених сум пенсії в розмірі 39439,50 гривень є незаконним і підлягає скасуванню.

Щодо інших позовних вимог, суд зазначає, що позивачем обрано невірний спосіб порушеного права, оскільки, похідні вимоги про зобов`язання припинити незаконні відрахування в розмірі 20% пенсії щомісячно, зобов`язання прийняти рішення в порядку ст. 65 Закону України № 2262-ХІІ не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Так, вимоги про зобов`язання припинити незаконні відрахування в розмірі 20% пенсії щомісячно задоволені шляхом скасування спірного рішення про утримання надміру виплачених сум пенсії і не вимагають додаткового захисту, оскільки скасування оскаржуваного рішення є належним та достатнім способом захисту порушеного права.

Крім того, у випадку скасування спірного рішення, стягнуті незаконним та скасованим з дати набрання законної сили рішенням суду суми, мають бути повернуті позивачу, тому має стягнути з відповідача незаконно відраховані з червня 2025 року суми з нарахованої пенсії, які за підрахунком управління складають 18697,38 гривень.

Вимога про зобов`язання відповідача прийняти рішення в порядку ст. 65 Закону України № 2262-ХІІ не підлягає задоволенню, оскільки статтею 65 цього Закону передбачена відповідальність за порушення законодавства про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб

Так, особи, винні в порушенні законодавства про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, зазначених у цьому Законі, а також у несвоєчасному оформленні або поданні документів для призначення пенсії, у видачі для оформлення пенсій недостовірних даних і документів, несуть цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Яке саме рішення має прийняти відповідач і найголовніше, яким чином воно має поновити порушене право, позивач не зазначив.

Крім того, вимоги про зобов`язання принести вибачення за нанесену незаконними діями, через незаконне рішення від 27.05.2025 року № 20225/03-16/143 також не підлягають задоволенню, оскільки не передбачені частиною другою статті 245 КАС України, якою встановлено, яке рішення може прийняти суд у разі задоволення позову та не поновлять порушені права відповідача.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відтак, КАС України не містить такого способу захисту порушеного права, як зобов`язання принести вибачення за нанесену незаконними діями шкоду, або через незаконне рішення.

Стосовно вимог про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань моральної шкоди у розмірі 350000,00 гривень суд зазначає таке.

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

Зокрема, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем (п. 54).

Застосовуючи ці правові висновки в контексті обставин справи, що розглядається, слід звернути увагу на те, що позивач не довів і суд не встановив, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою.

Позивачем не зазначено, в чому саме полягали його страждання, їх глибина та тривалість.

Стосовно посилань позивача, що протиправні дії відповідача заважають соціальній реабілітації через відмову від отримання додаткової спеціальності від навчання в ЗВО Дніпровського державного університету внутрішніх справ, куди позивач поступив за наявною пільгою учасника бойових дій за спеціальністю «Право» на контрактній основі, не підтверджуються жодними доказами.

Поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку.

Інших належних доказів заподіяння моральної шкоди та обґрунтування заявленої до відшкодування суми (350000 грн.) позивачем не надано, тому вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене вище, заявлені позивачем позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: щодо визнання незаконним та скасування рішення № 20225/03-16/143 від 27.05.2025 року про утримання надміру виплачених сум пенсії в розмірі 39439,50 гривень та стягнення з відповідача незаконно утриманих з пенсії 18697,38 гривень.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем прийнято рішення від 22.08.2025 року № 34210/03-16/155.

На підставі рішення №34210/03-16/155 від 22.08.2025 року залишок переплати утримується з позивача в розмірі 20% пенсії щомісячно, починаючи з 01 вересня 2025 року до повного погашення, проте позивач не оскаржує це рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття «виходу за межі позовних вимог», наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення».

Так, відповідно до пункту 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

В абзаці 10 п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Отже, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, враховуючи положення статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України для повного захисту прав та інтересів позивача, про захист яких він просить, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача та визнати незаконним і скасувати рішення відповідача № №34210/03-16/155 від 22.08.2025 року про утримання надміру виплачених сум пенсії розмірі 20742,12 гривень.

За вимогами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, як особа з інвалідністю II групи, тому витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; фактична адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення пенсії задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 20225/03-16/143 від 27.05.2025 року про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсії в розмірі 39439,50 гривень.

Визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 34210/03-16/155 від 22.08.2025 року про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсії в розмірі 20742,12 гривень.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) незаконно відраховані з червня 2025 року суми з нарахованої пенсії в розмірі 18697 (вісімнадцять тисяч шістсот дев`яносто сім) гривень 38 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 15 жовтня 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Б. Голубова