Справа № 560/17857/25
Суддя: Польовий О.Л.
Дата ухвалення: 2025-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 жовтня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Польового О.Л. розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить:

- визнати протиправними дії Військово-лікарської комісії, які полягали у передчасному складанні постанови у формі довідки Військово-лікарської комісії від 14.10.2025 про результат медичного огляду щодо придатності позивача до військової служби;

- зобов`язати Військово-лікарську комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 провести військово-лікарську експертизу стану здоров`я позивача з повним обстеженням, за необхідності в умовах стаціонару, з метою оцінки стану здоров`я позивача на момент огляду та визначення ступеня придатності до військової служби;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призову на військову службу під час мобілізації протиправними.

15 жовтня 2025 року одночасно з позовною заявою до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить забезпечити позов шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 та його підпорядкованим районним, об`єднаним міським, міським територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки вчиняти дії щодо переміщення до військових частин, навчальних центрів та інших військових навчальних підрозділів ВВНЗ, призовом на військову службу, мобілізацією та інших пов`язаних дій відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" відносно позивача.

В обґрунтування заяви представник позивача вказує, що намагання представників ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити призов на військову службу під час мобілізації всупереч вимогам чинного законодавства є діями, які погіршують існуюче становище позивача, та буде обмеженням його конституційних прав і свобод, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів за захистом яких звернувся до суду.

Вирішуючи подану заяву, суд враховує таке.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

В силу вимог частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Статтею 152 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що відповідні підстави і необхідність забезпечення позову повинні бути зазначені та обґрунтовані у заяві про забезпечення позову.

Разом з тим, умовами застосування судом заходів забезпечення позову відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України є забезпечення захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зазначене відповідає правовій позиції викладеній у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 30.09.2019 у справі № 420/5553/18 та від 13.07.2023 у справі №640/16003/22.

Також, слід зазначити, що очевидні ознаки протиправності рішення, дій бездіяльності та порушення ними прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом.

А саме, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що рішення, дії, бездіяльність відповідача явно суперечать вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, порушують права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.02.2019 у справі № 826/13306/18.

В контексті наведеного, оцінюючи доводи та аргументи заявника, суд зазначає, що вони не є достатніми та переконливими для висновку про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150-151 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, у позовній заяві та заяві про забезпечення позову не наведено достатніх та переконливих доводів про очевидну протиправність дій відповідачів, а тому вказані обставини підлягають доведенню в ході розгляду даної адміністративної справи, а тому, задоволення заяви про забезпечення позову на цьому етапі розгляду справи буде вирішенням судом позовних вимог по суті та виходом за межі підстав для забезпечення позову, які передбачені статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, у заяві про забезпечення позову не зазначено про конкретні негативні наслідки невідворотного характеру, які можуть спричинити порушення прав заявника в такій мірі, що для їх відновлення необхідно було б докласти значних зусиль, або захист цих прав був би неможливий без вжиття судом заходів забезпечення позову.

Суд вважає, що посилання заявника на можливість його направлення до військової частини (навчального центру) та ймовірного настання негативних наслідків чи порушення прав в майбутньому не може визнаватись достатнім для вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави стверджувати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

За таких обставин, у суду відсутні визначені законом підстави для вжиття заходів забезпечення позову, тому у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись статтями 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддя О.Л. Польовий