Справа № 160/24897/25
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
01.09.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить суд:
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про повторне взяття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на військовий облік військовозобов`язаних.;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення з військового обліку військовозобов`язаних ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідності до відомостей зазначених у тимчасовому посвідченні №1297 від 08.09.2000 року.
Також ухвалою суду від 01.09.2025 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
-звернення позивача із вимогою щодо виключення позивача з військового обліку;
- листи/відмови/рішення, тощо на звернення позивача;
- відомості/інформацію щодо підстав, які послугували для відмови у звільненні з військової служби позивача;
- всі наявні докази щодо суті спору.
12.09.2025 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву. Долучні додаткові докази по справі.
18.09.2025 року позивачем подано письмову відповідь на відзив.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 16.10.2025 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 , є особою, яку 22.09.1992 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області засуджено за ч.2 ст. 141 КК України, до 2 років 6 місяців позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік 6 місяців. Та 28.09.1992 року Центрально- міським судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області засуджено за ч.2 ст.206 КК України, до 1 років 6 місяців позбавлення волі, що підтверджується довідкою з місця відбування покарання №020340 від 16.09.1993 року.
На підставі вищезазначеного позивач 06.06.2000 року був виключений із військового обліку згідно із п.5-Г ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що підтверджується Тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 08.09.2000 року.
Вважає, що оскільки ОСОБА_1 , 06.06.2000 року був виключений з військового обліку як раніше засуджений на позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину відповідно до п.5-Г статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», то з цієї дати вій с звільненим від виконання військового обов`язку як особа, що в силу закону вважається непридатною до проходження військової служби.
Факт виключення позивача з військового обліку свідчить про те, що ОСОБА_1 , більше не є військовозобов`язаним та. відповідно, не може бути призваний на військову службу під час мобілізації відповідно до частини 1 статті 39 Закону №2232-ХІІ та статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Вказує, що відповідач проігнорував ту обставину, що позивач більше не є військовозобов`язаним та, відповідно, не може бути призваний на військову службу під час мобілізації внаслідок того, що він був засуджений. Тому позивач вважає дії відповідача протиправними щодо взяття на військовий облік ОСОБА_2 .
Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (ст. 58 Конституції України).
Таким чином, при повторному розгляді документів щодо виключення з військового обліку ОСОБА_1 , відповідач повинен застосовувати пункт 5-Г статті 37 №2233-ХІІ у редакції Закону України яка діяла на час виключення з військового обліку в 2000 році.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що на їх думку позивач підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, як особа яка прибула після відбування покарання з установ виконання покарань.
Вказують, що ст.37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» прямо визначено взяття на військовий облік осіб-які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань, тобто даною статтею не передбачено не взяття на військовий облік осіб, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань, які були до цього виключені з військового обліку або зняті.
Також, законодавством не встановлено термін, не зазначеного коли починається відлік часу, коли особа вважається «прибулою» після відбування покарання з установ виконання покарань.
Отже, пунктом 2 частини першої статті 37 Закону №2232-XI в редакції з 18.05.2024 року чітко встановлено, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.
Вважають, що доводи позивача з приводу того, що він повинен бути виключений з військового обліку на підставі даних тимчасового посвідчення № НОМЕР_1 , є безпідставні, оскільки дане тимчасове посвідчення дійсне до отримання військового квитка, а дата видачі позивачу військового квитка 08.09.2000 року.
Крім того, частина шоста статті 37 Закону №2232-XI (на момент винекнення спірних правовідносин) визначено виключний перелік категорій громадян, які підлягають виключенню з військового обліку.
Однак, позивачем не надано доказів того, що він відноситься до такої категорії.
Як зазначає Позивач та відмітки у тимчасовому квитку, останній був виключений з військового обліку за ст. 37 ч.5 п. Г» ЗУ «Військовий обов`язок і військову службу», як засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів, останній був засуджений до позбавлення волі.
При цьому відповідач вказує, що доводи позивача, які ґрунтуються на тому, що він нібито не підлягає взяттю, у зв`язку із тим, що він був виключений з військового обліку військовозобов`язаних відповідно Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" є недостовірними, оскільки, позивач в силу ст. 89 ККУ вважається таким, що не має судимості.
Оскільки Позивач не має права на виключення з військового обліку у зв`язку із засудженням до позбавлення волі, то ІНФОРМАЦІЯ_4 вважає, що відсутні підстави для не взяття Позивача на військовий облік військовозобов`язаних та відсутні підстави про виключення ОСОБА_1 з військового обліку на підставі ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».
Також, зазначають про те, що в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі-ЄДРПВР) відсутня така опція виключення з військового обліку саме за ст. 37 п.5 «Г» , так як в діючому законодавстві ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» виключенню з військового обліку військовозобов`язаних підлягають громадяни на підставі ст. 37 ч.6 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».
Окрім того, вказують, що після взяття Позивача на військовий облік військовозобов`язаних (де йому було відомо ще з 15.12.2022 року), останній має статус військовозобов`язаного.
На підприємство ПРАТ «ІНГЗК» де працює ОСОБА_1 у відповідності до п. 47 Постанови КМУ №1487 від 30 грудня 2022 року,
ІНФОРМАЦІЯ_4 були надані розпорядження на виклик по повістці ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , але з підприємства ПРАТ «ІНГЗК» були надані Акти відмов від отримання повістки від 10.06.2025 року, 13.05.2025 року, 15.04.2025 року.
Вказане вище, доводить те, що ОСОБА_1 будучи військовозобов`язаним злісно порушую правила військового обліку, а також ст. 65 Конституції України де на громадян України покладено обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , є особою, яку 22.09.1992 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області засуджено за ч.2 ст.141 КК України, до 2 років 6 місяців позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік 6 місяців.
28.09.1992 року Центрально-міським судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області засуджено за ч.2 ст.206 КК України, до 1 років 6 місяців позбавлення волі, що підтверджується довідкою з місця відбування покарання №020340 від 16.09.1993 року.
На підставі вищезазначеного позивач 06.06.2000 був виключений із військового обліку згідно із п5-Г ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що підтверджується Тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 08.09.2000 року.
Отже, відповідно до тимчасового посвідчення № НОМЕР_1 від 08.09.2000 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був виключений з військового обліку 06.06.2000 року на підставі п.5-Г ст.37 Закону Про військовий обов`язок та військову службу.
Проте встановивши застосунок в телефон Резерв+, ОСОБА_1 помітив, що в категорії обліку зазначено, що він є військовозобов`язаний та перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , звання Рядовий.
Згідно матеріалів справи, позивач перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 з 15.12.2022 року, що підтверджується у розділі 37 облікової картки (відмітки взяття, зняття або виключення з військового обліку), які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань (копія облікової картки додається).
15.12.2022 року Позивач особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 та пройшов військово-лікарську комісію, де був визнаний придатний до військової служби, що підтверджується пунктом 34 (відомості про медичний огляд) у обліковій картці Позивача.
Встановлено, що проходження медичного огляду Позивачем підтверджується відомостями у військово-обліковому документів з «Резерв+», який позивач додав до позову.
Проходження Позивачем військово-лікарської комісії підтверджується записом у Книгі протоколів ВЛК (ЛЛК) ІНФОРМАЦІЯ_6 де Протоколом №243 від 15.12.2022 року під № 11 зазначений ОСОБА_1 , який визнаний здоровим та придатним до військової служби, копію долучено до матеріалів справи.
12.08.2025 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до відповідача з запитом про надати інформацію(рішення) на підставі чого він ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є військовозобов`язаний та перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , звання Рядовий, оскільки був виключений з військового обліку 06.06.2000 року.
Якщо зазначена інформація була внесена помилково, просив виключити зазначену інформацію.
19.08.2025 року за №4/5616/2 відповідачем було надано відповідь в якій було зазначено, що ОСОБА_1 було взято на військовий облік військовозобов`язаних, як особу яка прибула після відбування покарання з установ виконання покарання, та на теперішній час не підлягає ані зняттю, ані виключення з військового обліку військовозобов`язаних.
Також зазначено, що за порушення правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 був поданий в розшук до органів Національної поліції України.
Проте протокол про адміністративне правопорушення не складався до адміністративної відповідальності не притягувався.
Позивач зазначає про те, що такі дії відповідача, є незаконними, так як він є виключеним з військового обліку, ще в 2000 році, а отже не є військовозобов`язаним, а законні підстави для його поновлення на військовому обліку відсутні, у зв`язку з чим відсутні законні підстави оголошувати його в розшук у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Згідно п. 5 ст. 37 Закон №2232-ХІІ в редакції, чинній станом на дату виключення позивача з військового обліку, виключенню з військового обліку у військових комісаріатах підлягають громадяни які були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів.
Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;
призовники - особи, які взяті на військовий облік;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
За ч. 3 ст. 33 Закону №2232-XII військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Частиною першою ст. 34 №2232-XII встановлено, що персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ч. 4 ст. 39 Закону №2232-XII на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджені за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджені за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засуджені службові особи, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище.
Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Згідно п. 22 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487 (далі Порядок №1487) взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, підрозділах Служби зовнішньої розвідки здійснюється відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.
Під час воєнного стану направлення призовників на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду здійснюється лише у разі їх прийняття на військову службу у добровільному порядку.
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (далі Порядок №560).
За п. 4 Порядку №560 на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України.
Пунктом 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року №1154 (далі Постанова №154) передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань:
- ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;
- здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Відповідно до Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року №64/2022, введено в Україні воєнний стан з 24.02.2022 року, який продовжувався і діє на час розгляду даної справи.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає про таке.
18 травня 2024 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку від 11.04.2024 року №3633-IX, який виклав ст. 37 Закону №2232-XII в новій редакції.
За змістом внесених змін нормативна підстава, згідно якої позивача було виключено з військового обліку (засудження за вчинення тяжкого злочину до позбавлення волі) перестала існувати.
Тобто, з 18.05.2024 року не підлягають виключенню з військового обліку громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Отже, станом на дату прийняття відповідачем наказу про взяття позивача на облік, в якому фактично і втілені дії, які є предметом оскарження, не існувало підстави для виключення позивача з військового обліку, при цьому позивач є особою, яка згідно п. 4 Порядку №560 підлягає призову на військову службу під час мобілізації.
Оскільки з 24.02.2022 року і дотепер в Україні триває мобілізація, позивач підлягає призову на військову службу, що в наявній системі нормативно-правового регулювання призову здійснюється через ТЦК та СП (п. 9 Постанови №154).
Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної заяви відсутні.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, без задоволення.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.
Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.
Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 16.10.2025 року.

Суддя В.В. Ільков