Справа № 160/13272/25
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2025-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2025 року Справа№160/13272/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просить:

1) визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди за участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у розмірі 593333 (п`ятсот дев`яносто три тисячі триста тридцять три) грн 33 коп та зобов`язати нарахувати та виплатити належну для отримання суму додаткової винагороди;

2) визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування після поранення у розмірі 186 666 (сто вісімдесят шість тисяч шістсот шістдесят шість) гривень 48 коп та зобов`язати нарахувати та виплатити належну для отримання суму додаткової винагороди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31 серпня 2022 року, отримав акубаротравму, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 31.08.2022 року №2502. Проте, відповідачем не виплачено додаткову винагороду за час відпустки за станом здоров`я строком на 30 днів (з 20.09.2022 по 19.10.2022 включно) та час перебування на стаціонарному лікуванні з 01.09.2022 року до 05.09.2022 року, з 06.09.2022 по 26.09.2022 року.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не нараховував та не виплачував підвищену додаткову грошову винагороду у розмірі 100000,00 гривень, оскільки факт поранення, його пов`язаність із захистом Батьківщини підтверджується належними документами. Окрім того, на думку позивача відповідачем протиправно не виплачено додаткову винагороду за безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в період з 05.03.2022 року по 31.08.2022 року, з 04.11.2022 року по 01.12.2022 року, з 29.12.2022 року по 08.01.2023 року, з 08.01.2023 року по 24.01.2023 року.

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року справу № 160/13272/25 передано на розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.

28 липня 2025 року відкрито провадження із визначенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, про що постановлено відповідну ухвалу. Вказаною ухвалою позивачу поновлено строк для звернення до суду із вказаним позовом.

26 серпня 2025 року судом постановлена ухвала про витребування доказів з Військової частини НОМЕР_2 .

03 вересня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що відповідачем встановлено факт несвоєчасного прибуття позивача до військової частини НОМЕР_2 після проходження лікування, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №16495 (останній день лікування 26.09.2022).

Під час службового розслідування було встановлено, що позивач повернувся до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 після проходження лікування 01 жовтня 2022 року, що підтверджено особами, які надавали пояснення в рамках службового розслідування.

Таким чином на думку представника відповідача, за вересень 2022 року та за жовтень 2022 року позивач був позбавлений права на виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди у зв`язку з несвоєчасним поверненням з лікувального закладу.

Окрім того, звертає увагу, що довідка ВЛК №407 від 20.09.2022 не має примітки про те що поранення у позивача тяжке та пов`язане із захистом Батьківщини, тому чинним законодавством взагалі не передбачено виплати додаткової винагороди, якщо травма або поранення не відноситься до тяжких, а також не пов`язане із захистом Батьківщини.

На підставі наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

08 вересня 2025 року судом, постановлена ухвала про заміну первинного відповідача Військової частини НОМЕР_2 його правонаступником Військовою частиною НОМЕР_1 .

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та веденням активних бойових дій на території Донецької області, задля збереження життя та здоров`я учасників справи, працівників суду прийнято рішення про подальшу організацію роботи в дистанційному режимі.

З огляду на викладене, у встановлений КАС України строк рішення по справі з об`єктивних причин не було прийнято, справу розглянуто у розумний строк після виникнення можливості для цього.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 31 серпня №2502, ОСОБА_1 31 серпня 2022 року одержав акубаротравму за обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_2 в населеному пункті Піски Донецької області.

В період з 01.09.2022 року до 05.09.2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у медичній установі КНП «МБКЛМД Руднєва» ДМР Дніпро, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №7392.

В період з 06.09.2022 року до 26.09.2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «ОКЛ ім. О.Ф. Гербачевського», що підтверджується випискою № 16495.

Згідно довідки ВЛК № 407 позивач потребував відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Строк дії воєнного часу неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє по теперішній час.

Закон України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон 2011-ХІІ), визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частин першої-другої статті 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова № 168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

01.04.2022 постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку бронювання військовозобов`язаних за списком військовозобов`язаних під час дії воєнного стану» № 400 внесено зміни до вказаної вище Постанови № 168, згідно яких, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

- у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Пунктом 2-1 зазначеної постанови установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Отже, аналіз вищезазначеного нормативно-правового акту свідчить, що додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень виплачується військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язане з захистом Батьківщини у випадках, коли вони:

- перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого,

- перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

У першому випадку (перебування на стаціонарному лікуванні) для виплати додаткової винагороди не має значення ступінь тяжкості поранення (контузії, травми або каліцтва).

Проте, у другому випадку (відпустка для лікування після поранення) додаткова винагорода виплачується тільки в разі отримання тяжкого поранення, яке встановлюється висновком ВЛК.

Щодо відпустки за станом здоров`я строком на 30 днів з 20.09.2022 року до 19.10.2022 року, суд зазначає наступне.

Положення постанови №168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування у відпустці для лікування, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 16 травня 2024 року у справі № 520/16191/23.

За змістом довідки ВЛК №407, позивач потребував відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів.

Проте, у вказаній довідці ВЛК відсутні відомості, що травма, отримана позивачем 31.08.2022 року належить до категорії тяжкої. Більш того, в матеріалах справи відсутні докази перебування позивача у відпустці за станом здоров`я строком на 30 днів з 20.09.2022 року до 19.10.2022 року.

Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення в період з 20.09.2022 року до 19.10.2022 року.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Як вже зазначалось судом, позивач в періоди з 01.09.2022 року до 05.09.2022 року, з 06.09.2022 року до 26.09.2022 року проходив стаціонарне лікування через поранення, пов`язане із захистом Батьківщини.

Отже, обидві вищевказані умови (пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини та факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення) у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються належними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Разом з цим, з 01.06.2022 застосовувався порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначені Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022, яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України.

Так, п. 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Згідно із п. 4 Окремого доручення у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Згідно до п. 5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. або 30 000 грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 грн. за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).

Таким чином, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою України №168, є відповідні накази командирів (начальників) військових частин, в яких проходить службу військовослужбовець, та які видаються у разі підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах, що засвідчується Довідкою керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

При цьому, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу.

Пунктом 9 Доручення визначено підстави для не виплати військовослужбовцям додаткової винагороди.

Зокрема, зазначеним пунктом визначено до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які:

9.1. Беруть участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки;

9.2. Проходять службу у багатонаціональних органах військового управління за кордоном;

9.3. Добровільно здалися в полон - з дня захоплення в полон, оголошеного наказом командира (начальника);

9.4. Самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника);

9.5. Відбувають покарання на гауптвахті та в дисциплінарних частинах з дня початку відбування покарання, оголошеного наказом командира (начальника) до дня фактичного завершення відбування покарання, оголошеного наказом командира (начальника);

9.6. Усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади - з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника) до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника);

9.7. Відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);

9.8. Вживали алкогольні напої (наркотичні та психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошеного наказом командира (начальника);

9.9. Навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення особи до самогубства, встановленого судом) - за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство;

9.10. Вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією - за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини;

9.11. Перебували (за час перебування) під вартою чи домашнім арештом або на навчанні за кордоном (крім тих, які проходили підготовку (навчання) щодо порядку застосування, обслуговування та ремонту різних видів озброєння та військової/спеціальної техніки) або у відпустках (за якими відповідно до законодавства України не передбачено збереження грошового забезпечення).

Статтею 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут ЗСУ), визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно зі ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

Згідно зі ст. 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.

Наказом від 09.10.2022 року № 537 на позивача-військовослужбовця накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, за те, що він не повернувся на військову службу з лікувального закладу після поранення станом на 08.00 29.09.2022 року, до виконання посадових обов`язків не приступив. На телефонні дзвінки не відповідає. Зброя та інвентарне майно військовослужбовця знаходяться в підрозділі.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами службового розслідування.

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 15 розділу I Порядку № 260, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Як вже зазначалось судом, згідно п. 9.4. Окремого доручення №912/з/29 від 23.06.2022 до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника)

Отже, самовільне залишення військової частини є підставою для невиплати військовослужбовцю грошового забезпечення, в тому числі додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за місяць, у якому здійснено порушення.

Оскільки позивач самовільно залишив місце служби 29.09.2022, у відповідача були наявні підстави, для позбавлення позивача додаткової винагороди за вересень 2022 року.

Наказом від 01.10.2022 року № 756 визначено не виплачувати позивачу додаткову винагороду, у зв`язку з вчиненням правопорушень за період з 01 вересня по 30 вересня 2022 року.

Суд зазначає, що зазначений наказ щодо позивача не був ним оскаржений та не скасований у встановленому законодавством порядку, є чинним та не є предметом оскарження у цій справі.

Тому, у межах цієї справи, у суду відсутні підстави для його не врахування при вирішенні цього спору.

Інше застосування наведених приписів законодавства зумовило б виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди незалежно від належного виконання військовослужбовцем військового обов`язку.

Отже, припинення виплати грошового забезпечення (основного та додаткового), з урахуванням наказу від 01.10.2022 року № 756 відповідає Порядку № 260 та Постанові №168.

Таким чином, відсутні правові підстави для виплати позивачу збільшеної до 100000 гривень винагороди за періоди перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 01.09.2022 року до 05.09.2022 року, з 06.09.2022 року до 26.09.2022 року.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 100000 грн за безпосередню участь в період з 05.03.2022 року по 31.08.2022 року, з 04.11.2022 року по 01.12.2022 року, з 29.12.2022 року по 08.01.2023 року, з 08.01.2023 року по 24.01.2023 року у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, суд зазначає наступне.

Згідно довідки про грошове забезпечення від 24 серпня 2025 року №5148 позивачу нараховувалась додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в наступних розмірах: березень 2022 року 20322,58 грн; квітень 2022 року 66774,19 грн; травень 2022 року 100000 грн; червень 2022 року 100000 грн; липень 2022 року 100000 грн; серпень 2022 року 100000 грн; вересень 2022 року 100000 грн; грудень 2022 року 90000 грн; січень 2023 року 36774,19 грн; лютий 2023 року 43548,39 грн.

Згідно виписки АТ «Приватбанк» від 27.09.2024 року позивачу на картковий рахунок виплачена додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в наступних розмірах (з відрахуванням військового збору): 20017,74 грн 31.03.2022 року; 65772,57 11.04.2022 року, 20.04.2022 року; 98500,00 грн 18.05.2022 року; 98500,00 грн 24.06.2022 року; 98500,00 грн 29.07.2022 року; 98500,00 грн 26.08.2022 року; 98500,00 грн 23.09.2022 року, 29.09.2022 року; 88650,00 грн 20.12.2022 року; 36222,58 грн 21.01.2023 року; 42895,16 грн 23.02.2023 року.

Таким чином, позивачу додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України виплачена у повному обсязі.

Приймаючи до уваги наведене, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії не підлягає задоволенню.

Решта доводів та аргументів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають стягненню.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Лазарєв