Справа № 320/22342/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року справа №320/22342/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Вісьтак М.Я., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві

про визнання дій протиправними, зобов`язання

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить суд:

-Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 12.11.2020;

-Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснювати виплату пенсії ОСОБА_3 щомісячно без обмеження максимальним розміром, в загальній сумі 29 089.95 грн. з дати проведення перерахунку пенсійних виплат, а саме з 25.02.2025;

-Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити виплату недоотриманої пенсії з 12.11.2020;

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Вісьтак М. Я.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на думку позивача відповідач протиправно обмежив розмір його пенсії 10-ма розмірами прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, що порушує його права на належне пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 30.05.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України , у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач своїм правом на надання відзиву не скористався.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_2 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у місті Києві (відповідач) та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У результаті проведеного перерахунку пенсійних виплат, здійсненого за допомогою Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (ІКІС ПФУ), було визначено, що фактичний розмір пенсійного забезпечення Позивача складає 34 133,16 грн. на місяць. Ця сума включає: 33 864,66 грн. (розмір пенсії за віком (ст. 27)) + 268,50 грн. (доплата за понаднормовий стаж (за 25 років)).

Однак, незважаючи на встановлений розмір пенсії, позивач фактично отримує 23 610 грн., що зумовлено застосуванням обмеження щодо максимального розміру пенсійних виплат 10-ма прожитоковими мінімумами для непрацездатних осіб.

Позивач вважає, що застосування вищевказаного обмеження суперечить чинному пенсійному законодавству, а також міжнародним зобов`язанням України у сфері соціального забезпечення, зокрема принципу забезпечення адекватного рівня пенсійного доходу, а тому звернувся за захистом своїх прав до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, кожен громадянин має право на соціальний захист, що включає право на забезпечення за віком, у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності тощо.

Відповідно до частини третьої статті 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон №1788-XII), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплат до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, установленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначені до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначено до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії) перевищує максимальний розмір пенсії, установлених цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії відповідатиме максимальному розміру пенсії, установленому цим Законом.

Аналізуючи норми абзаців 1, 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI, слід вважати, що вказані норми стосуються виплат пенсій, призначених до 01.10.2011, розмір яких на час призначення перевищував встановлений цим Законом максимальний розмір пенсії. Виплата таких пенсій здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків до того моменту, коли встановлений максимальний розмір пенсії дорівнюватиме відповідній пенсії.

Подібні правовідносини були предметом розгляду у Верховному Суді. Так, у постанові від 24.06.2020 року у справі №580/234/19 Верховний Суд у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду на підставі аналізу зазначених вище норм чинного законодавства дійшов таких висновків.

Тлумачення пункту 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) було встановлено до 01 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії; 2) яким пенсії призначено після 01 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії, може призвести до порушення принципів рівноправності і справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.

Виключення осіб другої категорії без застосування до них положень пункту 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №3668-VI може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій тощо) і можливих перевищень установленого цим Законом обмеження максимального розміру пенсії, що ставить їх у нерівне становище з пенсіонерами першої групи.

Такий підхід відповідно до пункту 3 статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06.09.2012 №5207-VI вважається непрямою дискримінацією ситуацією, за якої внаслідок нейтральних на перший погляд положень, критеріїв чи практик для певної групи осіб виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами чи групами осіб, крім випадків, коли їх застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету.

Верховний Суд не вбачав у такому різному ставленні правомірної, об`єктивно обґрунтованої мети.

Водночас норми пункту 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №3668-VI є частиною зазначеного нормативного акта, встановлюючи межі застосування норм інституту обмеження максимального розміру пенсії за колом осіб у момент набуття чинності Закону №3668-VI, і спрямовані на збереження соціальних і правових гарантій осіб, які вже отримували пенсію до набрання чинності Законом.

Разом з тим, з часу набрання чинності зазначеним Законом він поширює свою дію на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України, зокрема призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI.

Норми статті 2 Закону №3668-VI кореспондуються з положеннями частини третьої статті 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 Закону №3668-VI, і розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим Законом, поширюються принципи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Закону №3668-VI викладений у постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №280/5154/19.

Абзацом першим пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI встановлено, що обмеження пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром не поширюється на пенсіонерів, яким пенсії призначені до набрання чинності цим Законом.

Абзацом другим цього пункту визначено, що пенсіонерам, яким пенсії призначено до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір, встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування частин другої і третьої статті 42 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та без інших перерахунків.

Враховуючи, що пенсія позивачу була призначена 21.11.2007 року, тобто до набрання чинності Законом України №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», обмеження пенсії максимальним розміром, установленим цим Законом, на пенсію Позивача не поширюється.

Отже, позивач має законне право на отримання пенсії без застосування обмеження її максимальним розміром, а дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження пенсії позивача сумою 23 610 грн є протиправними.

Водночас суд не погоджується із зазначенням конкретних сум до виплати, як цього просить позивач у своїх позовних вимогах. Встановлення конкретної суми до виплати є повноваженням пенсійного органу після зняття протиправного обмеження та відповідного перерахунку, суті спору на етапі прийняття даного рішення конкретна сума до виплати не стосується і не є предметом спору.

На думку суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

У свою чергу вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на квитанцію, додану до позовної заяви, позивачем при подачі адміністративного позову було сплачено 1211,20 грн. судового збору.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 1211,20 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 12.11.2020;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (РНОКПП ) здійснити виплату пенсії ОСОБА_3 без обмеження максимальним розміром, з дати проведення перерахунку пенсійних виплат, а саме з 25.02.2025, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код ЄРДПОУ 42098368).

Рішення направити учасникам справи (їх представника).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.