Справа № 200/2312/25
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2025-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2025 року Справа№200/2312/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:

визнати протиправними дії щодо розрахунку компенсації втрати частини доходів - пенсії за період 07.10.2009-31.10.2024, виплаченої із затримкою у жовтні 2024 року, в порядку та у спосіб, що не відповідає вимогам Закону № 2050-III, а саме: не окремо за кожен місяць періоду боргу, а шляхом розрахунку на загальну суму, що має разовий характер; з урахуванням індексу інфляції не за весь період невиплати доходу з 07.10.2009 по 31.10.2024, а лише за один місяць перед фактичною виплатою;

зобов`язати нарахувати компенсацію втрати частини доходів на суми пенсії за кожен місяць періоду з 07.10.2009 по 31.10.2024, виплачені із затримкою, окремо для кожного місяця, здійснивши розрахунок компенсації шляхом множення пенсії за відповідний місяць на індекс інфляції за період її затримки до виплати, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, виплатити суму компенсації втрати частини доходів, за винятком сплачених відповідачем сум в рахунок компенсації, з урахуванням індексу інфляції а також 3% річних за весь час прострочення з жовтня 2024 року до моменту виплати, від простроченої суми компенсації відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.01.2024 у справі 200/6286/23 відповідачем здійснено виплату позивачу загальної суми заборгованості з 07.10.2009 по 31.10.2024 в розмірі 6 147,42 грн. У наданій відповіді на запит позивача відповідачем визначено суму компенсації втрати частини доходів на суму виплаченої пенсії в розмірі 129,65 грн. Позивач зазначив, що розрахунок компенсації втрати частини доходів - пенсії позивача за відповідні місяці періоду з 07.10.2009 по 31.10.204, виплаченої із затримкою у жовтні 2024 року,здійснений відповідачем у спосіб, що не відповідає вимогам Закону № 2050-III та Порядку № 159, оскільки у розрахунку компенсації відповідача як «дохід» протиправно визначено разову суму 6147,42 грн., замість щомісячних сум затриманої пенсії «доходу за відповідні місяці» періоду з 07.10.2009 по 31.10.2024, компенсацію протиправно обчислено із врахуванням індексу споживчих цін (ІСЦ) за 1 місяць (01.07.202431.08.2024), замість множення суми заборгованості за кожен місяць на (ІСЦ) за період її невиплати, тобто починаючи з місяця, наступного за місяцем виникнення заборгованості до місяця її виплати, тобто до жовтня 2024 року включно за період з 07.10.2009 по 31.10.2024. Відповідно до ст. 4 Закону № 2050-III, сума компенсації має виплачуватися в тому ж місяці, коли здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Оскільки заборгованість по пенсії за період з 07.10.2009 по 31.10.2024 була виплачена у жовтні 2024 , компенсація у визначеному Законом № 2050-III розмірі також мала бути виплачена у жовтні 2024 року. Посилаючись на невиплату суми компенсації втрати частини доходів разом із виплатою суми нарахованої на виконання рішення суду пенсії за період з 07.10.2009 по 31.1.02024 позивач наполягав на тому, що відповідач «прострочив виконання грошового зобов`язання» встановленого в Законі, а тому має виконати такий обов`язок з нарахуванням інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області проти задоволення заявлених позивачем вимог заперечував, підстави незгоди із позовом визначив в наданому до суду відзиві. Згідно з відзивом на виконання Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.01.2024 у справі 200/6863/23 у жовтні 2024 року Головним управлінням проведено виплату пенсії позивачу з 07.10.2009 по 31.10.2024 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у листопаді 2024 року проведено виплату компенсації втраченого доходу в розмірі 129,65 грн. Оскільки нарахування пенсійних коштів ОСОБА_1 у період з 07.10.2009 по 31.10.2024 Головним управлінням проведено на виконання рішення суду починаючи з жовтня 2024 року, розрахунок компенсації здійснено на загальну суму нарахованої доплати в розмірі 6147,42 грн за період з 07.10.2009 по 31.10.2024. При цьому, індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу (нарахованого на виконання рішення суду) визначений шляхом множення місячного індексу споживчих цін липня 2024 року (місяць наступний за місяцем набрання Рішенням суду законної сили) на суму нарахованої доплати за Рішенням суду, а саме: 6147,42 грн (сума доплати)* (1,000 (індекс споживчих цін за липень 2024 року) * 1,006 (індекс споживчих цін за серпень 2024 року) * 1,015 (індекс споживчих цін за вересень 2024 року) * 100- 100)/100=129,65 грн. Посилаючись на правомірність обчислення розміру компенсації, відповідач просив суд відмовити в задоволенні вимог позивача в цій частині.

Щодо вимог позивача про нарахування 3 % річних з жовтня 2024 року на суму не виплаченої компенсації у жовтні 2024 року, відповідач зауважив на тому, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні статті 625 ЦК України, а тому положення статей 549 та 625 ЦК України не застосовуються до спірних правовідносин, що узгоджується з висновками Верховного Суду від 27.08.2020 у справі № 804/871/16, від 18.07.20181 у справі №2а-11853/10/1570, від 08.02.2018 у справі №826/22867/15.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 07.04.2025 позов залишено без руху, у встановлений судом строк позивачем усунуто недоліки позову.Ухвалою від 21.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , є отримувачем пенсії за віком, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, що є відповідачем у справі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.01.2024 у справі №200/6286/23, залишеного без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 01.05.2023 № 07 «Про відмову в перерахунку пенсії на виконання рішення суду»; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які полягали у відмові ОСОБА_1 в поновленні виплати пенсії на поточний банківський рахунок за її заявою від 29.05.2023, що подана її уповноваженим представником адвокатом Меламедом Вадимом Борисовичем 17.07.2023; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії на її рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в акціонерному товаристві «Акцент-Банк» та нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 07.10.2009 по місяць поновлення пенсійної виплати на її рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в акціонерному товаристві «Акцент-Банк», з компенсацією втрати частини доходів. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В жовтні 2024 року відповідачем на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.01.2024 у справі 200/6286/23 здійснено виплату позивачу загальної суми заборгованості в розмірі 6 147,42 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.01.2024 у справі 200/6286/23 сума 6 147,42 грн складається з таких виплат: жовтень 2009 року 27,42 грн, листопад 2009 року по жовтень 2024 року по 34,00 грн на місяць.

У листопаді 2024 року відповідачем проведено виплату компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати у сумі 129,65 грн, що підтверджується наданими відповідачем документами.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й НОРМАТИВНО-ПРАВОВІ АКТИ

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ).

Відповідно до статті 1 цього Закону підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону № 2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Відповідно до статті 7 Закону № 2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21.02.2001 №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159), положення якого фактично відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.

Пунктами 3 та 4 Порядку №159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону №2050-III).

Відповідно до частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Поряд з цим, стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Отже, відповідно до приписів Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду), а виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

Тотожного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02.04.2024 у справі №560/8194/20.

Порядок обчислення суми компенсації, що встановлений Порядком №159 кореспондується зі статтею 3 Закону №2050-III, в якій зазначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

В ході судового розгляду справи встановлено, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.01.2024 у справі 200/6286/23 відповідачем здійснено виплату позивачу загальної суми заборгованості в розмірі 6147,42 грн. за період 07.10.2009 по 31.10.2024.

Згідно з наданим відповідачем розрахунком компенсацію на загальну суму нарахованої доплати в розмірі 6147,42 грн визначено в розмірі 129,65 грн. При розрахунку компенсації індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу (нарахованого на виконання рішення суду) визначений шляхом множення місячного індексу споживчих цін липня 2024 року (місяць наступний за місяцем набрання рішенням суду законної сили) на суму нарахованої доплати за рішенням суду, а саме: 6147,42 грн (сума доплати)* (1,000 (індекс споживчих цін за липень 2024 року) * 1,006 (індекс споживчих цін за серпень 2024 року) * 1,015 (індекс споживчих цін за вересень 2024 року) * 100- 100)/100=129,65 грн.

Отже, компенсація втрати частини доходів за період з 07.10.2009 по 31.10.2024 обчислена на доплату пенсії на виконання судового з урахуванням індексу споживчих цін за серпень та вересень 2024 року.

Наведене свідчить про обчислення відповідачем компенсації втрати частини доходів на загальну суму доплати 6147,42 грн. за період з 07.10.2009 по 31.10.2024 не у спосіб, що визначений статтею 3 Закону №2050-III та пунктами 3 та 4 Порядку №159, оскільки компенсація нарахована на разову суму виплати 6 147,42 грн. за період з 07.10.2009 по 31.10.2024, без врахування періоду, за який не виплачено пенсію та множення суми невиплаченого доходу на індекс інфляції за кожен місяць у період такої невиплати.

Суд зазначає, недоотримання позивачем сум пенсії за період з 07.10.2009 по 31.10.2024 відбулось з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

Здійснення відповідачем розрахунку заборгованості одним платежем на виконання судового рішення не змінює характер соціальних виплат як періодичних.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на незазначення у судовому рішенні про нарахування позивачу компенсації втрати частини доходу, оскільки це не звільняє орган від обов`язку, прямо передбаченого ст.ст. 2, 3, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Таким чином, бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 07.10.2009 по 30.10.2024 за кожен місяць прострочення з урахуванням індексу інфляції в період невиплати такого доходу є протиправною, тому з метою ефективного захисту та відновлення прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити нарахування та виплату позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 07.10.2009 по 31.10.2024 відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, за кожен місяць прострочення з урахуванням індексу інфляції в період невиплати доходу та з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виплатити суму компенсації втрати частини доходів з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення з жовтня 2024 року до моменту виконання судового рішення та з урахуванням 3% річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд враховує, що за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12, від 24.10.2011 у справі №6-38цс11).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570.

Позивач у позовній заяві обґрунтовує вказану позовну вимогу тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, встановленого в Законі, таким чином він зобов`язаний виконати його - нарахувати та виплатити компенсацію з нарахуванням індексу інфляції та 3% річних, від простроченої суми, за весь час прострочення - з січня 2025 року до моменту виконання судового рішення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Суд не погоджується із зазначеними доводами та зазначає, що між сторонами справи відсутні договірні зобов`язання щодо нарахування та виплати пенсії, оскільки вказане питання, а саме - своєчасна виплата пенсії, врегульоване спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, як положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, так і положення частини статті 46 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у кореспонденції із нормами Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» запроваджують рівнозначні та однакові за правовою природою міри майнової відповідальності за вчинення одного і того ж діяння - порушення суб`єктом владних повноважень строку проведення грошового платежу з виплати пенсії.

В силу приписів статті 61 Конституції України положення наведених норм закону не можуть застосовуватись одночасно, а пріоритет у застосуванні належить віддати положенням частини другої статті 46 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у поєднанні із положеннями Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» як спеціальним нормам права у сфері пенсійного забезпечення.

У постанові від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц Великою Палатою Верховного Суду сформовано висновок, відповідно до якого приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство.

За результатами системного аналізу законодавчих приписів, які регулюють спірні відносини, та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та пенсійним органом, як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача, шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Таким чином, в цій справі у відповідача не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку статті 11 Цивільного кодексу України, як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, тому положення статей 549 та 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних відносин.

Отже, підстави для стягнення на користь позивача суми 3% річних та втрат від інфляції відсутні.

Вказана правова позиція щодо застосування положень статті 625 ЦК України узгоджується з правовою позицією, що міститься у постановах Верховного Суду від 27.08.2020 у справі №804/871/16, від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570, від 08.02.2018 у справі №826/22867/15.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Щодо клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 2 статті 382 КАС України).

Отже, аналіз статті 382 КАС України свідчить про те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень - відповідача подати звіт про виконання судового рішення є однією із форм судового контролю за виконанням ухваленого судового рішення та може бути застосовано судом під час прийняття рішення у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, надати звіт про виконання судового рішення, після його надходження - розгляду поданого звіту, а за наслідками розгляду поданого звіту або в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту або накладенням штрафу на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Однак, позивачем у позовній заяві не наведено аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і не надано доказів на підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для задоволення клопотання позивача щодо встановлення судового контролю про виконання судового рішення у цій справі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 968,96 грн.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат зі сплати судового збору в сумі 484,48 грн.

Беручи до уваги викладене вище та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області визнати протиправними дії щодо розрахунку компенсації втрати частини доходів - пенсії за період 07.10.2009-31.10.2024, виплаченої із затримкою у жовтні 2024 року, в порядку та у спосіб, що не відповідає вимогам Закону № 2050-III, а саме: не окремо за кожен місяць періоду боргу, а шляхом розрахунку на загальну суму, що має разовий характер; з урахуванням індексу інфляції не за весь період невиплати доходу з 07.10.2009 по 31.10.2024, а лише за один місяць перед фактичною виплатою;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати компенсацію втрати частини доходів на суми пенсії за кожен місяць періоду з 07.10.2009 по 31.10.2024, виплачені із затримкою, окремо для кожного місяця, здійснивши розрахунок компенсації шляхом множення пенсії за відповідний місяць на індекс інфляції за період її затримки до виплати, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 та виплатити суму компенсації втрати частини доходів, за винятком сплачених відповідачем сум в рахунок компенсації, з урахуванням індексу інфляції.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 48 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 (позивач) адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач) адреса: 84122, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, .

Суддя А.С. Михайлик