Справа № 500/5785/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/5785/24 пров. № А/857/34531/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року (головуючий суддя: Баб`юк П.М., місце ухвалення - м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

ОСОБА_1 , 24.09.2024, звернулася з позовом до суду, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 05.06.224 року за №28 щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до пільгового стажу період роботи з 01.04.1994 року по 23.05.2024 року у Збаразькій центральній лікарні на посаді молодшої медичної сестри інфекційного відділення та у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи з 01.04.1994 року по 23.05.2024 року у Збаразькій центральній лікарні на посаді молодшої медичної сестри інфекційного відділення та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказує, що вона звернулась до територіального управління Пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, проте рішенням від 05.06.2024 за № 28 їй було відмовлено у зв`язку із відсутнім необхідним віком (55 років) та не підтвердженням пільгового стажу за період роботи з 01.04.1994 року по 23.05.2024 року в КНП «Збаразька центральна лікарня» Збаразької міської ради.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 05.06.224 за № 28.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.05.2024 з урахуванням довідки КНП «Збаразька ЦЛ» Збаразької міської ради від 17.07.2024 № 1648.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вік позивачки на дату звернення становить 50 років 20 днів. Згідно з наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивачки становить 29 років 09 місяців 04 дні. Стаж роботи на пільгових умовах за Списком № 2 не підтверджено документально.

Зазначає, що до пільгового стажу за Списком № 2 відповідно до наданої пільгової довідки не зараховано період роботи з 01.04.1994 по 23.05.2024 в КНП «Збаразька центральна лікарня» Збаразької міської ради, оскільки в довідці відсутні номер, дата видачі довідки, кутовий штамп підприємства та не зазначено відомості про атестацію робочих місць. Крім того, відсутні відомості про спеціальний стаж в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 2002 по 2004, та з 2006 по 2024.

Вказує, що враховуючи вищевикладене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення № 28 від 05.06.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням необхідного пенсійного віку та відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком № 2.

Позивачкою відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що 29.05.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

За принципом екстериторіальності, вказану заяву передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За результатом розгляду заяви та доданих до неї документів, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 05.06.2024 № 28 позивачці відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, оскільки на момент звернення заявниця не має необхідного пільгового стажу та не досягла віку 55 років.

Як слідує зі змісту вказаного рішення, відповідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивачки складає 29 років 09 місяців 04 дні, пільговий стаж за Списком 2 не підтверджено документально.

До пільгового стажу за Списком 2 не зараховано період роботи з 01.04.1994 по 23.05.2024 в КНП «Збаразька центральна лікарня» Збаразької міської ради, відповідно наданої пільгової довідки, оскільки в довідці відсутні номер, дата видачі довідки, кутовий штамп підприємства та не зазначено відомості про атестацію робочих місць. Крім того, відсутні відомості про спеціальний стаж в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 2002 по 2004, та з 2006 по 2024.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, вважаючи його протиправним, позивачка звернулася до суду з позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досягла віку 50 років, що на переконання суду, є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Тому, відмовляючи у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з тих підстав, що остання не досягла 55-ти річного віку, відповідач діяв не в межах та у спосіб визначений чинним законодавством. Суд першої інстанції зазначив, що при зверненні до суду позивачкою подано довідку із ідентичними відомостями, що і в попередній довідці, однак така містить кутовий штамп установи, а також номер та дату видачі - № 1648 від 17.07.2024. Тобто, наведене свідчить, що позивач самостійно, в тримісячний строк, усунула недоліки оформлення відповідної довідки. Суд зауважив, що обрахунок стажу, в тому числі і пільгового, що враховується у призначенні пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу, а тому надана довідка № 1648 від 17.07.2024 може бути досліджена при повторному розгляді заяви позивачки від 29.05.2024.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивач не оскаржує в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволених позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються положеннями Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) та Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Згідно зі статтею 2 Закону №1788-ХІІ, за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; у разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ (у редакції Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, далі Закон №213-VIII), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць. Такі особи набувають право на пенсію після досягнення 55 років і при наявності стажу роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, та не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До внесення змін Законом №213-VIII у статтю 13 Закону №1788-ХІІ було передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком №2 та за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки після досягнення 50 років та при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, Законом №213-VIII, який набув чинності з 01 квітня 2015 року, було змінено віковий ценз для жінок, збільшивши його з 50 до 55 років. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зазначені зміни мають істотне значення для визначення права на призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки впливають на момент виникнення такого права.

Законом Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII (далі Закон №2148-VIII), який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV було доповнено розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV (у редакції Закону №2148-VIII) передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Водночас, до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

50 років по 31 березня 1965 року включно;

50 років 6 місяців з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;

51 рік з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;

51 рік 6 місяців з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;

52 роки з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;

52 роки 6 місяців з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;

53 роки з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;

53 роки 6 місяців з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;

54 роки з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;

54 роки 6 місяців з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;

55 років з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Крім того, Законом №2148-VIII у новій редакції було викладено пункт 2 розділу XV Закону №1058-IV, яким встановлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, а також на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, здійснюється через професійні та корпоративні фонди згідно з окремим законодавчим актом. До моменту запровадження такого пенсійного забезпечення пенсії зазначеним особам призначаються за нормами Закону №1058-IV.

Відповідно до спеціальної вказівки Закону №2148-VIII, зазначені вище норми почали застосовуватись з 01 жовтня 2017 року.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме:

пунктом «б» частини першої статті 13 Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII

та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII.

Колегія суддів звертає увагу, що правила, закріплені зазначеними нормативно-правовими актами, є уніфікованими.

Такий стан правового регулювання, за якого правила призначення пенсій за Списком №2 визначались положеннями пункту «б» частини першої статті 13 Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ у редакції Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII та пункту 2 частини другої статті 114 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV у редакції Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII, існував до прийняття рішення Конституційний Суд України від 23.01.2020 №1-р/2020.

У зазначеному рішенні Конституційний Суд України, розглянувши конституційне подання 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України окремих положень розділу І та пункту 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213-VIII, дійшов висновку, що зміни, внесені цим Законом, вплинули на очікування осіб стосовно реалізації їхнього права виходу на пенсію.

Суд констатував, що особи, які належать до певних категорій працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних юридичних наслідків призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з положеннями Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII. Внесення змін до цих положень призвело до істотного погіршення їх правового становища та порушення легітимних очікувань, що суперечить принципу верховенства права та юридичної визначеності, закріпленому у статті 8 Конституція України.

У зв`язку з цим Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 резолютивної частини Рішення).

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення ці норми втратили чинність з дня його ухвалення 23 січня 2020 року.

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на відповідних посадах.

Зокрема, на пільгових умовах право на пенсію за віком мають: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, з 23.01.2020 правила призначення пенсій за Списком №2 регламентуються одночасно:

пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII (з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020);

пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини другої статті 6 Кодекс адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейський суд з прав людини. Відповідно до статті 17 Закон України 'Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини' від 23.02.2006 № 3477-IV, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні від 14.10.2010 у справі Щокін проти України (Shchokin v. Ukraine) (заяви № 23759/03 та 37943/06) ЄСПЛ наголосив, що тлумачення та застосування національного законодавства є компетенцією національних органів. Водночас суди зобов`язані забезпечити, щоб таке тлумачення відповідало принципам Конвенції та не призводило до свавільного втручання державних органів у права особи. Відсутність чіткості й точності у законі, яка допускає різні варіанти тлумачення, порушує вимогу якості закону та не гарантує належного захисту від свавілля.

Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 20.05.2010 у справі Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia) (заява № 55555/08) сформував підхід щодо застосування принципу належного урядування, відповідно до якого держава не може отримувати вигоду від власних порушень, а ризик помилки, допущеної державними органами, має покладатися саме на державу, а не на приватну особу.

Верховний Суд у рішенні від 21.04.2021 у зразковій справі № 360/3611/20, підтриманому постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021, та у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформував правову позицію, згідно з якою в умовах неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи органи державної влади повинні застосовувати найбільш сприятливий для особи підхід.

У контексті спірних правовідносин суд зазначає, що держава несе відповідальність за правильність та своєчасність призначення пенсій, а всі можливі помилки у цій сфері є наслідком недотримання принципу належного урядування та не можуть покладатися на пенсіонера.

У цій справі, на момент звернення із заявою про призначення пенсії, позивач досягла віку 50 років та має необхідний стаж, що відповідає вимогам пункту «б» статті 13 Закон України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 № 213-VIII, який передбачав право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

З огляду на викладене, за одночасної дії двох правових норм, які містять різні правила призначення пенсії, державний орган був зобов`язаний застосувати більш сприятливе для позивачки нормативне регулювання.

Відмовляючи у призначенні позивачці пенсії на тій підставі, що вона не досягла 55-річного віку, відповідач діяв не в межах та не у спосіб, передбачений чинним законодавством, та порушив принцип верховенства права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що висновки суду першої інстанції про неправомірність відмови у призначенні позивачці пенсії з тих підстав, що остання не досягла 55-ти річного віку є обґрунтованими

Щодо доводів відповідача, про відсутність у позивачки пільгового стажу за Списком 2, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить зазначеному Закону. Частина перша статті 24 цього Закону визначає, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, які враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі її відсутності або відсутності відповідних записів порядок підтвердження трудового стажу встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пункт 20 Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України № 637 від 12.08.1993, передбачає, що коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ та організацій.

Згідно з пунктом 3 зазначеного Порядку, за відсутності трудової книжки або відповідних записів про періоди роботи для підтвердження трудового стажу можуть використовуватися дані з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки з наказів, особові рахунки, відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пункт 10 Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерство праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005, встановлює, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими та важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з належним чином оформленими записами про займану посаду та період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації відповідного робочого місця та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Таким чином, аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним документом для підтвердження трудового стажу, у тому числі спеціального стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, є трудова книжка. За її відсутності або відсутності відповідних записів спеціальний стаж може підтверджуватися іншими документами, визначеними законодавством.

Суд апеляційної інстанції встановив, що відповідно до записів у трудовій книжці позивачки від 31.03.1994 серії НОМЕР_1 підтверджено, що з 01.04.1994 вона працює на посаді молодшої медичної сестри інфекційного відділу Збаразька центральна районна лікарня.

Крім того, період роботи позивачки з 01.04.1994 по 23.05.2024 на цій посаді підтверджується довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, поданою до пенсійного органу. У цій довідці зазначено, що позивачка впродовж усього вказаного періоду працювала повний робочий день у КНП «Збаразька центральна лікарня» Збаразької міської ради та під час виконання своїх обов`язків мала безпосередній контакт з інфекційними хворими, що не виключає ризику інфікування. Посада «молодша медична сестра (санітарка-прибиральниця палат)» передбачена Списком № 2, розділ ХХIV КП 5132.

Довідка видана на підставі книги наказів, інструкцій з техніки безпеки, особових рахунків, містить підписи директора, начальника відділу кадрів, головного бухгалтера та скріплена печаткою установи.

Однак, пенсійним органом не було зараховано спірний період роботи до пільгового стажу, оскільки у наданій довідці відсутні номер і дата видачі, кутовий штамп установи та не зазначено відомостей про атестацію робочих місць.

Пунктом 4.2 розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 встановлено, що у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів працівник сервісного центру повинен повідомити заявника про необхідність дооформлення або подання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії.

Проте у цій справі відповідач не повідомив позивачку про виявлені недоліки у довідці та не надав їй тримісячний строк для їх усунення, натомість прийняв рішення від 05.06.2024 № 28 про відмову в призначенні пенсії.

Разом з тим, звертаючись до суду першої інстанції, позивачка надала довідку з ідентичними відомостями, що містила всі необхідні реквізити кутовий штамп установи, номер та дату видачі № 1648 від 17.07.2024. Це свідчить про те, що позивачка самостійно, у межах тримісячного строку, усунула недоліки оформлення первинної довідки.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що обчислення стажу, у тому числі й пільгового, належить до дискреційних повноважень пенсійного органу, а отже, надана довідка № 1648 від 17.07.2024 підлягає дослідженню під час повторного розгляду заяви позивачки від 29.05.2024.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що пенсійний орган порушив вимоги процедури розгляду заяви про призначення пенсії, не забезпечивши позивачу можливість усунення недоліків у встановлений законом строк. Така бездіяльність не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії, якщо позивачка фактично підтвердила необхідний стаж роботи на пільгових умовах належним чином оформленими документами.

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що з метою належного та ефективного відновлення порушеного права позивачки слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України Донецькій області від 05.06.2024 № 28 та зобов`язати повторно розглянути заяву позивачки від 29.05.2024 з урахуванням довідки КНП «Збаразька ЦЛ» Збаразької міської ради від 17.07.2024 № 1648.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22, від 24.05.2024 у справі № 460/17257/23, від 18.09.2024 у справі № 240/6201/23.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року у справі № 500/5785/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін