Справа № 160/22465/25
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2025-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Коренева А.О. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якому позивач просить:
Визнати протиправними бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2025 рік, виходячи з грошового станом на день виключення зі списків особового складу 04.03.2025.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористанні календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2025 роки, виходячи з грошового станом на день виключання зі списків особового складу 04.03.2025 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 04.11.2022 по 04.03.2025 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , яка протиправно не виплатила грошову компенсацію за додаткову відпустку як учаснику бойових дій, яка надається відповідно до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2022, 2023, 2024, 2025 роки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
20 серпня 2025 року від відповідача до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява про залишення позову без розгляду. На обґрунтування клопотання, відповідачем зазначено, що позовна заява надіслана до суду адвокатом, який має зареєстрований електронний кабінет. Відповідач вказує, що положення КАС України та Положення про ЄСІТС вказують на те, що на представника позивача Попова А.О., як адвоката, покладено обов`язок реєстрації в ЄСІТС, створення Електронного кабінету, і з моменту реєстрації формування та подання усіх без виключення процесуальних документів, зокрема, позовної заяви виключно в електронній формі в системі «Електронний суд». Отже, позовна заява, яку надіслано Відповідачу та суду адвокатом Поповим А.О., який, як на момент подання даного документа, так і на зараз має діючий статус адвоката, не підлягає розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 04.11.2022. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 63 від 04.03.2025 молодшого сержанта військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , такелажника 3 евакуаційного відділення 4 евакуаційного взводу евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону Військової частини НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, відповідно до розпорядження Генерального Штабу Збройних Сил України (про переміщення військовослужбовців рядового, сержантського та старшинського складу) від 27 лютого 2025 року № 58 вибути у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , вважати таким, що справи та посаду здав, виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 04 березня 2025 року та вважати таким, що вибув з району виконання завдань за призначенням, району бойових дій (м. Суми) до нового місця служби м. Київ. (а.с.23-24)
Представник позивача звернулася із адвокатським запитом до відповідача щодо проведеної виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 у 2022-2025 роках, а також щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невідбуту додаткову оплачувану відпустку.
У відповідь на даний запит відповідач зазначає, що компенсація відпустки, як учаснику бойових дій не була виплачена, оскільки він був переведений в іншу військову частину, а не звільнений. А підстав для здійснення перерахунку посадового окладу, окладу за військовим званням за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 немає
Вважаючи, що в ході проходження військової служби безпідставно не виплачено грошову компенсацію за додаткову відпустку як учаснику бойових дій, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі- Закон №3551-XII), відповідно до статті четвертої якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать, зокрема, учасники бойових дій.
Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (стаття 5 Закону №3551-XII).
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону №3551-XII учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України від 05.11.1996 №504/96-ВР «Про відпустки» (далі- Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
Аналізуючи наведені норми, суд приходить висновку, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації, під час дії воєнного стану припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону №3551-XII, пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону №504/96-ВР.
Разом з тим відповідно до пункту 181 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, слідує, що щорічні додаткові відпустки можуть бути використані одночасно зі щорічною основною відпусткою або в інший строк з урахуванням побажання військовослужбовців та інтересів військової служби. Їх тривалість не впливає на тривалість щорічної основної відпустки.
У разі переміщення військовослужбовця по службі невикористана ним відпустка (частина відпустки) надається за новим місцем військової служби.
Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки, здійснюється виключно при звільненні військовослужбовця з військової служби.
Як вбачається з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 63 від 04.03.2025 молодшого сержанта військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , такелажника 3 евакуаційного відділення 4 евакуаційного взводу евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону Військової частини НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, відповідно до розпорядження Генерального Штабу Збройних Сил України (про переміщення військовослужбовців рядового, сержантського та старшинського складу) від 27 лютого 2025 року №58 вибути у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , вважати таким, що справи та посаду здав, виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 04 березня 2025 року та вважати таким, що вибув з району виконання завдань за призначенням, району бойових дій (м. Суми) до нового місця служби м. Київ. (а.с.23-24).
Тобто, матеріали справи свідчать, що позивач не звільнявся з військової служби, а продовжує проходити військову службу та отримувати грошове забезпечення.
Суд наголошує на тому, що переміщення військовослужбовця по службі, яке також передбачає виключення його зі списків особового складу однієї військової частини та зарахування до таких списків іншої, все ж не може вважатися звільненням з військової служби, тобто тим юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує виникнення у відповідача обов`язку з проведення всіх необхідних розрахунків.
Отже, оскільки позивача було переміщено на посаду до іншої військової частини і не звільнено з військової служби, а також, враховуючи ту обставину, що наразі ОСОБА_1 проходить військову службу, що слідує з витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 63 від 04.03.2025, підстави для виплати відповідачем грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки, відсутні.
З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що в задоволені позовної заяви відмовити у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 77-78, 139, 243-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев