Справа № 158/2855/25
Суддя: Поліщук С. В.
Дата ухвалення: 2025-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 158/2855/25
Провадження № 2-а/0158/89/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 жовтня 2025 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Поліщук С.В.,
при секретарі Хмілевської І.О.,
з участю представника позивача адвоката Вороб`я П.О.,
представника відповідача Мельника М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в режимі відеоконференцзв`язку справу за адміністративним позовом громадянина російської федерації ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Воробей Петро Олексійович до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства від 23.09.2025 року,-
В С Т А Н О В И В:
25 вересня 2025р. позивач по справі громадянин російської федерації ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Воробей П.О. звернувся до Ківерцівського районного суду Волинської області з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства від 23.09.2025 року.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.09.2025р. головним спеціалістом сектору правового забезпечення та міграційного контролю управління організації запобігання нелегальній міграції ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Жанною Штоюндою, прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою для прийняття вказаного рішення стала перевірка, якою було встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 прибув на територію України в 2012 році з приватною метою. З питань визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту до компетентних органів гр. ОСОБА_1 не звертався, та будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вживав. 28.04.2022 року співробітниками ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області стосовно позивача по справі ОСОБА_1 було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження, або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 17.05.2022р. з подальшою забороною в`їзду на територію України строком на три роки, яке позивач по справі ОСОБА_1 не виконав, територію України не покинув.
Позивач по справі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням про його примусове видворення за межі території України, вважає його таким, що порушує його права, винесеним без врахування фактичних обставин справи та таким, що загрожує його життю і здоров`ю.
Зазначає, що 24.02.2022р. розпочалось військова агресія російської федерації проти України, внаслідок чого посольство російської федерації було закрито та розірвано дипломатичні стосунки між країнами, і у позивача була відсутня фізична можливість покинути територію України, крім того в позивача був відсутній закордонний паспорт громадянина російської федерації , що унеможливлювало його виїзд за межі території України, без відповідного документа.
Позивач по справі ОСОБА_1 неодноразово звертався в усній формі до органів міграції, щодо вирішення питання щодо легалізації свого місця проживання на території України, проте безуспішно.
При цьому у позивача по справі ОСОБА_1 наявний внутрішній паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_1 виданий 05.10.2007 року УФМС російської федерації по м. Санкт-Петербург в Ленінградській області, в Кронштадському районі м. Санкт Петербурга, код підрозділу 780-085, а тому вважає, що твердження відповідача по справі, що позивач по справі ОСОБА_1 не ідентифікований, не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи.
Крім того наголошує, що позивач по справі ОСОБА_1 на території України вів розмірене життя, постійно проживав зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , допомагав їй та її неповнолітнім дітям у веденні домашнього господарства та у вихованні дітей.
Позивач по справі ОСОБА_1 приймав участь у волонтерській діяльності та співпрацював з ЗСУ, а тому вказана обставина, при видворенні ОСОБА_1 в країну походження або іншу країну суміжну з Україною, може загрожувати життю останнього.
Вважає, що рішення ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області від 23.09.2025р. про видворення громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Просить позов задовольнити.
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 25.09.2025 року відкрито провадження у даній адміністративній справі за окремою категорією термінових справ. Визначено відповідачу п`ятиденний строк для надання відзиву на позовну заяву.
Представник відповідача по справі відзиву на позовну заяву до суду не подав.
Представник позивача по справі адвокат Воробей П.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав наведених у позові, просив позов задовольнити. Також доповнив, що 02.10.2025р. його довіритель ОСОБА_1 подав заяву до УДМС України у Волинській області про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, однак рішення на даний час не прийнято.
Представник відповідача по справі Мельник М.М. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. Зазначає, що позивач по справі громадянин російської федерації ОСОБА_1 проживає на території України без передбачених чинним законодавством підстав та жодних дій щодо своєї легалізації та оформлення документів на право перебування в Україні не вживав, до підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового чи тимчасового захисту не звертався. У відповідності до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 23.09.2025 року ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області було прийнято рішення у відповідності до чинного законодавства про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Цього ж числа була винесена постанова про притягнення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 203 КУпАП. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 25.09.2025р. у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, строком на 6 (шість) місяців. Рішення суду не набрало законної сили так як оскаржено в апеляційному порядку. Просить в задоволенні позову відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин..
При цьому відповідно до ч.1 цієї ж статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 , є громадянином російської федерації, його ідентифіковано та підставі паспорта громадянина російської федерації № НОМЕР_1 виданий 05.10.2007 року УФМС російської федерації по м. Санкт-Петербург в Ленінградській області, в Кронштадському районі м. Санкт Петербурга, код підрозділу 780-085 (а.с. 7).
23.09.2025р. головним спеціалістом сектору правового забезпечення та міграційного контролю управління організації запобігання нелегальній міграції ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Жанною Штоюндою, прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).
З вищезазначеного рішення вбачається, що позивач по справі ОСОБА_1 прибув до України у 2012 з приватною метою. З питань визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту до компетентних органів гр. ОСОБА_1 не звертався, та будь-яких інших дій для легалізації свого перебування на території України не вживав. 28.04.2022 року співробітниками ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області стосовно позивача по справі ОСОБА_1 було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження, або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 17.05.2022р. з подальшою забороною в`їзду на територію України строком на три роки, яке позивач по справі ОСОБА_1 не виконав, територію України не покинув. Даний факт підтверджується інформацією, отриманою з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан».
За невиконання рішення ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни у термін, передбачений для добровільного виконання рішення про примусове повернення 23.09.2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 25.09.2025р. у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, строком на 6 (шість) місяців. Рішення суду не набрало законної сили так як оскаржено в апеляційному порядку.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на території України, порушуючи міграційне законодавство України, жодних дій щодо своєї легалізації та оформлення документів на право перебування в Україні не вчиняв, до підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового чи тимчасового захисту до моменту подання даного позову до суду та його затримання офіційно в письмовій формі не звертався. За його зверненням до міграційних органів про визнання його біженцем від 02.10.2025р. рішення не прийнято та суду не надано доказів щодо отримання даного звернення органом УДМС у Волинській області з чого суд робить висновок, що позивач, на даний час, не перебуває в процедурі визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню, суд зазначає наступне.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI. Даний Закон визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Згідно з Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за №806/21119, контроль за дотриманням іноземцями та особами без громадянства вимог законодавства здійснюють в межах своєї компетенції територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, до повноважень яких віднесено прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Разом з тим, згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого відповідними Указами Президента України, у зв`язку із повномасштабною збройною агресією зі сторони російської федерації.

У позовній заяві позивач посилається на наявність обставин, передбачених ст. 31 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», про неможливість його видворення, проте жодних доказів на підтвердження своїх доводів суду не надав.

У свою чергу, значна тривалість проміжків часу між виїздом з країни громадянської належності, перебуванням в Україні та часом звернення із заявами про надання статусу біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, свідчить про відсутність у позивача реальних побоювань стати жертвою переслідувань.

Отже, після виїзду з рф позивач одразу за захистом в Україні не звернувся, а тому є підстави вважати, що у ОСОБА_1 були відсутніми обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань.

Наведені позивачем обставини щодо його перебування на території України, такі як наявність у позивача цивільної дружини ОСОБА_2 та проживання з нею за адресою: АДРЕСА_1 , (допомагав їй та її неповнолітнім дітям у веденні домашнього господарства та у вихованні дітей, а також те, що позивач по справі ОСОБА_1 приймав участь у волонтерській діяльності та співпрацював з ЗСУ, а в країні його походження йому може загрожувати небезпека, не є законною підставою для перебування на території України та не мають значення для правильного вирішення даного спору, а тому суд оцінює їх критично, оскільки за час перебування на території України з 2012 року та станом на час звернення до суду з даним позовом позивач по справі ОСОБА_1 до підрозділів ДМС України щодо легалізації свого перебування на території України не звертався.

Крім цього, варто наголосити, що факт проживання позивача протягом тривалого періоду часу на території України, жодним чином не дає підстав для недотримання позивачем вимог чинного законодавства України в сфері міграції, що також вбачається із правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 18.03.2021 року у справі № 522/14416/18, від 23.01.2020 року у справі 343/2242/16, від 10.10.2019 року у справі № 340/2910/18 та від 12.08.2020 року у справі № 755/14023/17.

Статтею 8 КАС України закріплено принцип верховенства права та зазначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, практика якого є обов`язковою для застосування судами при вирішенні спорів у відповідності до вимог Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже, станом на дату винесення оскаржуваного рішення (23.09.2025 року) жодних правових підстав для перебування позивача в Україні не існувало, останній на вказану дату знаходився на території України з порушенням вимог чинного міграційного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Зі змісту наведеної норми слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто, обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Подібний висновок про застосування норм права викладено у Постанові Верховного Суду від 28.02.2019 року у справі № 754/2198/17.

Оскільки позивачем порушено законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, останній без відповідних дозвільних документів проживав на території України після закінчення встановленого терміну його перебування, рішення про примусове повернення до країни походження чи третьої країни не виконане, що ним не заперечується, а також враховуючи відсутність обмежень і заборон на примусове видворення позивача, передбачених положеннями ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд приходить до висновку, що рішення ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області від 23.09.2025р. про примусове видворення громадянина російської федерації ОСОБА_1 є правомірним та прийняте згідно вимог чинного законодавства. У відповідача були достатні правові підстави для прийняття спірного рішення від 23.09.2025р. про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства.

Передбачені ст.ст.30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» обставини, які перешкоджають примусовому видворенню ОСОБА_1 з території України, не встановлені.

Доказів поширення на відповідача дії приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» матеріали справи не містять.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні даного адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 77, 79, 241-246, 288, 293 КАС України, суд, на підставі Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»,-

У Х В А Л И В

В задоволенні адміністративного позову громадянина російської федерації ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Воробей Петро Олексійович до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства від 23.09.2025 року відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце тимчасового перебування АДРЕСА_2 ;

представник позивача: адвокат Воробей Петро Олексійович, діє на підставі договору про надання правової допомоги від 24.09.2025р.;

відповідач: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4А; );

представник позивача: Мельник Михайло Миколайович, діє на підставі довіреності №8010/1-25 від 13.01.2025р.;

Суддя Ківерцівського районного

суду Волинської області Поліщук С.В.