Справа № 459/3088/25
Суддя: Мельникович М. В.
Дата ухвалення: 2025-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 459/3088/25
Провадження № 2-а/459/50/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2025 року Шептицький міський суд Львівської області в складі: головуючого судді Мельникович М. В., з участю секретаря судового засідання Горощук А. О., представника позивача у режимі відеоконференції Черниш І. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулась до суду з даним позовом, у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову № 708 від 16.08.2025, постановлену у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в сумі 17000,00 гривень, а провадження в даній справі про адміністративне правопорушення просила закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, а також просила вирішити питання судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою № 708 від 16.08.2025 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 гривень. Підставою винесення даної постанови слугувало те, що 15 серпня 2025 року о 11:40 до ІНФОРМАЦІЯ_1 працівником поліції ОСОБА_2 був доставлений громадянин ОСОБА_1 , 1967 року народження. Згідно з даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 , 1967 р. н., було автоматично сформовано електронне звернення №Е2618899 від 25.06.2025 року про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 для оновлення даних і проходження військово-лікарської комісії. 15.08.2025 щодо позивача було складено протокол №276 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. Однак під час його складання позивач був відсутній, протокол не підписував і жодних пояснень не надавав. Представник позивача вважає, що відповідач порушив процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення. Фактично відповідач без будь-якого попереднього повідомлення про розгляд справи, не роз`яснивши жодних його прав і не забезпечивши реалізацію наданих йому прав, притягнув його до адміністративної відповідальності без достатніх для цього підстав за нез`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_1 у строки, зазначені в повістці.На думку представника, відповідач не довів факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а постанова № 708 винесена поза межами строків, визначених ст. 38 КУпАП. Таким чином, представник вважає складення відносно довірителя постанови за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП є незаконним, а відтак просить позов задовольнити.

15.09.2025 судом відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

25.09.2025 представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у позові. Свою позицію представник ТЦК мотивував тим, що 15.08.2025 року позивач був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідною довідкою. Під час перевірки персональних та службових даних, внесених до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, виявлено порушення позивачем вимог законодавства про військовий облік, а саме відсутність даних про проходження медичного огляду. Представник відповідача повідомила, що 16.08.2025 року позивачу було скеровано направлення №4619219 для проходження медичного огляду, яке він відмовився отримати. При цьому, відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби, а згідно з абз. 2 пункту 69 Порядку проведення призову, затвердженого постановою Кабінету Міністрів № 560 від 16.05.2024 року, особи, які не пройшли медогляд або відмовились від повторного огляду, направляються на військово-лікарську комісію, що тягне за собою накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до протоколу № 276, складеного 15.08.2025 року офіцером відділення військового обліку та бронювання позивач був повідомлений про розгляд справи 16.08.2025 року, однак від підписання протоколу відмовився, що підтверджено підписами двох свідків. На підставі матеріалів справи тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 16.08.2025 виніс постанову № 708 про накладення штрафу на позивача у розмірі 17 000 грн за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Під час розгляду справи права позивача були дотримані: йому роз`яснено права, надано можливість скористатися юридичною допомогою, а процедура розгляду справи здійснена у встановленому законом порядку. Відтак, представник відповідача вважає, що позивачем не доведено неправомірність винесення оскаржуваної постанови. Інші доводи позивача щодо порушення прав та застосування фізичної сили, на думку відповідача, є безпідставними та не спростовують надані матеріали. Щодо витрат на правничу допомогу, представник відповідача вказав на відсутність у матеріалах справи документального підтвердження факту оплати юридичних послуг та завищення заявленої суми, оскільки справа розглядається у порядку спрощеного провадження і не потребувала значного обсягу правничої роботи. Відтак представник ІНФОРМАЦІЯ_2 просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та просила суд скасувати постанову № 708 від 16.08.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, закрити провадження у справі та вирішити питання відшкодування судових витрат.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Разом із тим, представник подав заяву про розгляд справи у його відсутності та просив у задоволенні позову відмовити повністю, з підстав викладених у відзиву на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, всебічно дослідивши докази з точки зору їх повноти та достатності, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 від 14.10.1985 (а. с. 14-19).

Із протоколу №276 про адміністративне правопорушення від 15.08.2025 вбачається, що 15.08.2025 офіцером відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП №276, відповідно до якого 15 серпня 2025 року о 11:40 год до ІНФОРМАЦІЯ_1 працівником поліції ОСОБА_2 був доставлений громадянин ОСОБА_1 , 1967 року народження. Згідно з даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 , 1967 р. н., було автоматично сформоване електронне звернення №Е2618899 від 25.06.2025 року про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 для оновлення даних і проходження військово-лікарської комісії. Проте, в порушення норм, передбачених ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пп. 1 п. 10-1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 у визначений 60-ти денний термін не уточнив персональні дані у будь-який із визначених способів, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП (а. с. 63).

Постановою тимчасово виконуючого обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 № 708 від 16.08.2025 ОСОБА_5 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн. у зв`язку з порушенням ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пп. 1 п. 10-1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Підставою для прийняття оспорюваного рішення стало неприбуття позивача, як військовозобов`язаного у визначений законом 60-ти денний термін для уточнення персональних даних у будь-який із визначених способів та у визначений законом термін (а. с. 64).

Звертаючись з позовною заявою до суду, представник позивача вважає вищезазначену постанову незаконною та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування обставин справи.

Досліджуючи вказані правовідносини, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, шанування її державних символів - є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, як вказується у ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 1 ст. 210 КУпАП). Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2 ст.210 КУпАП ). Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 3 ст. 210 КУпАП ).

Частинами першою - третьою ст.7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У постанові Верховного Суду від 04.09.2019р. у справі № 285/1535/15-а міститься правовий висновок про те, що адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до частини першої ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 цього Закону військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Положеннями п. 1 ч. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 3633-ІХ від 11.04.2024 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", який набрав чинності 18 травня 2024 року, визначено, що під час дії Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 03 березня 2022 року № 2105-IX, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).Останній день вказаного 60-денного строку для уточнення облікових даних припадав на 16.07.2024 року.

Згідно вимогами абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» всі військовозобов`язані, окрім тих, що відносяться до абз.2-6, зобов`язані протягом 60 днів уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Отже, вищезазначені норми законодавства передбачають три шляхи, яким громадяни України, які перебувають на території України та які перебувають на військовому обліку, повинні були уточнити свої персональні дані з 18.05.2024р. по 16.07.2024р. (включно), а саме: через центр надання адміністративних послуг; через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Частиною 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, окрім іншого прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно зі ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п.19 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затв. постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022р., громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

У справі, яка розглядається, судом встановлено, що після набрання чинності Закону № 3633-ІХ від 11.04.2024р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», ОСОБА_5 не уточнив свої облікові дані в період з 18.05.2024р. по 16.07.2024 через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, чим порушив приписи абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пп.10-1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, під час дії особливого періоду.

Суд вважає, що в силу вищевказаних норм позивач повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 та уточнити свої облікові дані в період з 18.05.2024р. по 16.07.2024, чого ним зроблено не було та у зв`язку з чим він вчинив адміністративне правопорушення.

Постановою тимчасово виконуючого обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 № 708 ОСОБА_5 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Поряд з цим, представник позивача вважає, що була порушена процедури притягнення його до адміністративної відповідальності.

Так, згідно зі статтею 248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

За правилами статті 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Згідно зі статтею 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Суд зауважує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення має здійснюватися з дотриманням установленої процедури, яка створює умови об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а зробив такі висновки: «Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи».

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення».

Верховний Суд у постановах від 06.03.2018 у справі № 522/20755/16-а, від 30.09.2019 у справі № 591/2794/17, від 06.02.2020 № 05/7145/16-а та від 21.05.2020 у справі № 286/4145/15-а дійшов такого висновку: «факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням установленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу».

Згідно з матеріалами справи, 15 серпня 2025 року офіцером відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 повідомлено про розгул справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 14 год 30 хв. 16.08.2025 у кабінеті начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, у графі «підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» підпис ОСОБА_1 відсутній, як і відсутня відмітка про те, що він відмовився від підпису. Разом з цим, у графі «підписи свідків» містяться підписи двох осіб, проте що такі підписи засвідчують факт відмови ОСОБА_1 від надання пояснень чи факт відмови від підписання протоколу незрозуміло.

Тобто, працівником ТЦК та СП не зроблено відповідної службової відмітки про відмову особи від підпису та вручення копії протоколу, що є обов`язковим відповідно до вимог п. 5 розділу ІІ Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.

За відсутності підпису ОСОБА_1 або відповідної відмітки про його відмову, суд не може вважати, що порушник був ознайомлений зі змістом протоколу та був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Неналежне оформлення протоколу та відсутність підтвердження факту вручення йому його копії або повідомлення про розгляд справи свідчать про порушення права ОСОБА_1 на захист, гарантованого Конституцією України та ст. 7 КУпАП.

Таким чином, суд приходить висновку, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Окрім цього, представник позивача оскаржуючи винесену постанову, посилається на порушення відповідачем строків притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення даного правопорушення.

Суд зазначає, що положеннями частини 1 статті 38 КУпАП визначено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Відповідно до частини 7 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Поняття триваючого правопорушення роз`яснено листами Міністерства юстиції України № 22-34-1465 від 01.12.2003р., № 22-14-493 від 17.07.2007. Згідно вказаних листів триваючими визнаються правопорушення, які, розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов`язок, або виконує його неповністю або неналежним чином. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винна особа безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.

Отже, неуточнення військовозобов`язаним своїх облікових даних є триваючим правопорушенням, оскільки в цьому випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов`язку.

Як убачається із матеріалів справи, позивач мав уточнити дані з 18.05.2024 по 16.07.2024 включно.

Тож днем вчинення правопорушення слід вважати 17 липня 2024 року.

Тож, оновлення даних в будь-який інший день після 17.07.2024 утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

У свою чергу, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП постановою № 708 від 16.08.2025, тобто після закінчення строку один рік з дня вчинення правопорушення (17.07.2024).

Таким чином, оскаржувана постанова від № 708 від 16.08.2025 прийнята відповідачем поза межами строків, встановлених частиною 7 статті 38 КУпАП.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Отже, враховуючи те, що адміністративне стягнення накладено на позивача після спливу одного року з дня вчинення адміністративного правопорушення, тобто з порушенням строку, передбаченого ч. 7 ст. 38 КУпАП, а також оскільки позивач не був належним чином повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню. Відтак, позов підлягає до задоволення.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави . За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020 року №640/18402/19 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Представник позивача понесені витрати на правову допомогу підтверджує наступними документами: копією договору про надання правничої допомоги № 341/25 від 22.08.2025, додатком №1 до договору про надання правничої допомоги № 341/25 від 22.08.2025, актом про прийняття наданих послуг від 22.08.2025 року, рахунком № 341/25-1 від 22.08.2025 року, довідкою про отримання оплати за професійну правничу допомогу від 22.08.2025 у розмірі 5000грн, копією ордеру серії ВС №1398666.

Такі документи суд вважає належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з правничою допомогою адвоката.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення таких витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Суд також враховує положення ч. 7 ст. 134 КАС України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Також, враховуючи вимоги статей 134, 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з наведеної правової позиції слідує, що суд вправі зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням конкретних обставин справи та з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази наявності та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, а також враховуючи, що розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, дана категорія справи відноситься до справ незначної складності, заперечення відповідача щодо задоволення таких вимог внаслідок неспівмірності правничих витрат зі складністю справи, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 5000 грн є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.

З огляду на наведене та виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості їх складу та розумного розміру, справедливо буде відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 3 000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, позивачем у справі сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 605,60 грн, який підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

На підставі ст.ст. 38, 210, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст. ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення №708 від 16.08.2025 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 3 000 (три тисячі ) гривень витрат на правову допомогу.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 14.10.2025.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя: М. В. Мельникович