Справа № 200/5999/25
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року Справа№200/5999/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84121, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 22.04.2025 № 36 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XIІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XIІ з 29.03.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії та проживала в зоні гарантованого (добровільного) відселення 06 років 10 місяців 03 дні, станом на 01.01.1993 рік проживала 04 роки 05 місяців 03 дні, а після 01.01.1993, прожила 02 роки 04 місяці 30 днів, що дає право на додаткове зниження пенсійного віку на 6 років.

Позивач з досягненням 54 річного віку та за наявності відповідного страхового стажу звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 22.04.2025 позивачу відмовлено у такому призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю підстав, так як вважає, що за наданими документами підтверджений період проживання заявниці у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 4 роки 5 місяців 3 дні (з 29.07.1988 по 31.12.1992), загальний підтверджений період проживання заявниці у зоні гарантованого добровільного відселення (з 29.07.1988 по 31.05.1994) становить 5 років 10 місяців 3 дні, що дає право на зниження пенсійного віку на 2 роки. Не зараховано до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення період з 01.06.1994 по 31.05.995 згідно довідки № 26 від 08.04.2025, оскільки згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 26.08.1987 заявниця з 03.06.1994 працювала в м. Донецьк. Довідка потребує уточнення. Таку відмову позивач вважає протиправною.

Ухвалою суду від 12.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у відзиві на позов проти позову заперечила і зазначила, що підтверджений період проживання (роботи) заявниці у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 4 роки 5 місяців 3 дні (з 29.07.1988 по 31.12.1992), загальний підтверджений період проживання (роботи) заявниці у зоні гарантованого добровільного відселення (з 29.07.1988 по 31.05.1995) становить 6 років 10 місяців 3 дні, що дає право на зниження пенсійного віку на 3 роки. За наведених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення про відмову від 17.07.2025 №36 ОСОБА_1 в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII у зв`язку з відсутністю необхідного пенсійного віку 57 років.

Представник відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у відзиві на позов проти позову заперечила і зазначила, що за наданими документами підтверджений період проживання (роботи) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 4 роки 5 місяців 3 дні (з 29.07.1988 по 31.12.1992), загальний підтверджений період проживання (роботи) заявниці у зоні гарантованого добровільного відселення (з 29.07.1988 по 31.05.1995) становить 6 років 10 місяців 3 дні, що дає право на зниження пенсійного віку на 3 роки. Необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку становить 32 роки. Страховий стаж позивача становить 34 роки 10 місяців 28 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1986 по 18.07.1987 згідно атестату № 6 від 19.07.1987, оскільки не підтверджено зміну прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 . Для зарахування періоду навчання до страхового стажу позивачу необхідно надати документи про зміну прізвища. Враховуючи вищевикладене, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Право на пенсійну виплату позивач набуде 30.03.2028.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з такого.

Позивач - ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ), має статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи (3 категорії), що підтверджується посвідченням черії НОМЕР_3 .

14.04.2025 позивач звернулась через вебпортал електронних послуг до Пенсійного фонду України із заявою пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Пенсійна справа опрацьовувалась за принципом екстериторіальності спеціалістами Головних управлінь Пенсійного фонду України у Київській та Сумській областях.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області 22.04.2025 постановлено рішення про відмову у призначені пенсії № 36 у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в забрудненій зоні. За результатами розгляду заяви від 14.04.2025 згідно із наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу страховий стаж станом на дату звернення становить 34 роки 10 місяці 28 днів. Не зараховано до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення період з 01.06.1994 по 31.05.995 згідно довідки № 26 від 08.04.2025, оскільки згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 26.08.1987 заявниця з 03.06.1994 працювала в м. Донецьк. Довідка потребує уточнення. За результатами розгляду документів, доданими до заяви, до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1986 по 18.07.1987 згідно атестату від 19.07.1987 №6, оскільки не підтверджено зміну прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ».

Рішенням Головного управління пенсійного фонду України у Київській області від 17.07.2025 підтверджений період проживання (роботи) заявниці у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 4 роки 5 місяців 3 дні (з 29.07.1988 по 31.12.1992), загальний підтверджений період проживання (роботи) заявниці у зоні гарантованого добровільного відселення (з 29.07.1988 по 31.05.1995) становить 6 років 10 місяців 3 дні, що дає право на зниження пенсійного віку на 3 роки. За наведених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення про відмову від 17.07.2025 №36 ОСОБА_1 в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII у зв`язку з відсутністю необхідного пенсійного віку 57 років (тобто право на пенсійну виплату набуде 30.03.2028).

Тобто, судом встановлено, що розбіжностей між позивачем та відповідачем ГУ ПФУ у Київській області не має у контексті визначення періоду проживання (роботи) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, який складає 6 років 10 місяців 3 дні, про що заявляє позивач та не заперечують відповідачі.

Окремо незарахування періоду навчання з 01.09.1986 по 18.07.1987 згідно атестату від 19.07.1987 №6, оскільки не підтверджено зміну прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », позивачем не оскаржується.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення пенсії, в тому числі зі зниженням пенсійного віку, регулюються правовими нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (надалі-Закон №1058-IV), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Одночасно суд враховує, що відповідно до частини другої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (надалі - Закон № 796-XII) особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні добровільного (гарантованого) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на 3 роки та додатково 1 рік за кожні два роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Саме у відповідності до вказаних правових норм було зумовлено звернення Позивача від 14.04.2025 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до Закону № 796-XII.

За результатами розгляду вказаного звернення Позивача відповідачем - Головним управління ПФУ у Київській області, було прийнято оскаржуване рішення № 36 про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років.

Також , рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Київській області від 17.07.2025 підтверджений період проживання (роботи) заявниці у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 4 роки 5 місяців 3 дні (з 29.07.1988 по 31.12.1992), загальний підтверджений період проживання (роботи) заявниці у зоні гарантованого добровільного відселення (з 29.07.1988 по 31.05.1995) становить 6 років 10 місяців 3 дні, що дає право на зниження пенсійного віку на 3 роки. За наведених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення від 17.07.2025 №36 про відмову позивачу в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 №796-XII у зв`язку з відсутністю необхідного пенсійного віку 57 років (тобто право на пенсійну виплату набуде 30.03.2028).

Такі рішення відповідача не в повній мірі відповідає обставинам справи та частково не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню з огляду на таке.

Як зазначено у відзиві відповідачів, суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності права позивача на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років, так як станом на 01.01.1993 позивач в зоні добровільного (гарантованого) відселення проживав лише 06 рік 10 місяців, що є недостатнім для зниження пенсійного віку на 6 років. Відповідачі визначають позивачем право на зниження пенсійного віку на 3 роки

Наявність у позивача відповідного страхового стажу не менше 26 років (32 рік - 6 років), необхідного для призначення пенсії, відповідачами не заперечується та визнається наявність у позивача загального страхового стажу 34 роки 10 місяців 28 днів.

Судом встановлено та визнається сторонами, що відповідно до паспорта громадянина України позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на день звернення (14.04.2025) була особою, якій виповнилося повні 54 роки.

Судом встановлено та визнається представниками відповідачів, що позивачем на підтвердження права на таке призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років були надані, окрім інших, копію посвідчення громадянина, який потерпів внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 3) серії НОМЕР_3 .

Також, документами підтверджений період проживання (роботи) заявниці у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 4 роки 5 місяців 3 дні (з 29.07.1988 по 31.12.1992), загальний підтверджений період проживання (роботи) заявниці у зоні гарантованого добровільного відселення (з 29.07.1988 по 31.05.1995) становить 6 років 10 місяців 3 дні.

Розбіжностей між позивачем та відповідачем ГУ ПФУ в Київській області не має у контексті визначення період проживання (роботи) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, який складає 6 років 10 місяців 3 дні, про що заявляє позивач та не заперечує відповідача 1,2.

Як вже зазначалося судом, в розумінні вимог частини другої статті 55 Закону № 796-XII особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні добровільного (гарантованого) відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону №1058-IV, на 3 роки.

Відповідно до примітки до вказаної правової норми законодавець зазначив, що така початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, в розумінні вимог статті 55 Закону №796-XII право на зниженням пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону №1058-IV, на 3 роки мають особи, які постійно проживали чи постійно працювали у зоні добровільного (гарантованого) відселення за умови постійного проживання чи роботі в цій зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

У розумінні вимог статті 14 Закону № 796-XII до осіб, які потерпіли внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 3) відносяться особи, які постійно прожили або відпрацювали чи постійно навчалися на територіях зони гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше трьох років.

Тобто, наявне у позивача посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3) в розумінні вимог статті 14 Закону № 796-XII підтверджує постійне проживання або роботу або навчання в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 1 січня 1993 року ще не менше трьох років.

Зазначене свідчить, що наявне у позивача посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3) надає підстави для віднесення позивача до категорії осіб, які на день аварії та з моменту аварії по 31 липня 1986 року постійно проживали у зоні добровільного (гарантованого) відселення, що відповідно до частини другої статті 55 Закону № 796-XII надає йому право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку ще на три роки.

Таким чином, в розумінні вимог частини другої статті 55 Закону №796-XII у позивача наявне право на зниженням на шість років (3+3) пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону №1058-IV, для призначення пенсії за віком.

Жодних доводів на обґрунтування невизнання відповідачами наявності у позивача посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3), що надає підстави для віднесення Позивача до категорії осіб, які на день аварії та з моменту аварії по 31 липня 1986 року постійно проживали у зоні добровільного (гарантованого) відселення, що відповідно до частини другої статті 55 Закону № 796-XII надає йому право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку ще на три роки, у відзиві не наведено.

Враховуючи те, що для призначення пенсії позивачу із зниженням пенсійного віку, як громадянину, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, були наявні підстави для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання пенсії, на 6 років, суд робить висновок про протиправність оскаржуваного рішення відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову в такому призначенні пенсії та про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення. Тобто, призначення пенсії, її перерахунок, тощо є дискреційним повноваженням пенсійного органу.

Відповідно до абз.2 ч. 4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Нормами ч.2 ст.5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні ст.13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

З урахуванням вищевикладеного та з метою ефективного захисту порушених прав, свобод, інтересів позивача, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 22.04.2025 № 36 та від 17.07.2025 №36 про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Належним відповідачем у цій справі є Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, оскільки за принципом екстериторіальності саме Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області розглядало заяву позивача.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Підсумовуючи, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує, що відповідно до вимог ч.8 ст.139 КАС України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судові витрати Позивача у вигляді судового збору в сумі 968,96 грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних коштів Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області так як даний спір виник внаслідок неправомірного рішення цього суб`єкта владних повноважень.

Керуючись вимогами ст.ст.2,90,139-143,242-246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84121, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 22.04.2025 № 36 про відмову призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 17.07.2025 №36 про відмову призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.04.2025 про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та прийняти обґрунтоване рішення із врахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.С. Зеленов