Справа № 120/13301/25
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 жовтня 2025 р. Справа № 120/13301/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці у письмовому провадженні заяву відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

22.09.2025 поштою до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Дубка Сергія Миколайовича, подана від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовуються протиправною бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, враховуючи базовий місяць січень 2008 року, а також щодо ненарахування та невиплати суми індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 25 березня 2025 року відповідно до приписів абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Ухвалою суду від 26.09.2025 вказану позовну заяву залишено без руху, водночас позивачу встановлено 10-денний строк з дня вручення (отримання) копії ухвали для усунення виявлених судом недоліків, а саме подання клопотання (заяви) про поновлення строку звернення до суду з доказами поважності його пропуску.

30.09.2025 до суду надійшла заява представника позивача про поновлення строку на звернення до суду.

Ухвалою суду від 06.10.2025 про відкриття провадження у справі у задоволенні вказаного клопотання відмовлено, оскільки суд дійшов висновку, що строк звернення до суду позивачем не пропущений. Цієж ухвалою вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

14.10.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Також 14.10.2025 до суду надійшла заява відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Відповідач зазначає, що позивач був звільнений зі служби 03.01.2023, проте звернувся до суду з позовом лише 30.07.2025, тобто з пропуском установленого тримісячного строку звернення до суду. При цьому, отримавши при звільненні грошовий атестат, позивач був ознайомлений із сумами, нарахованими та виплаченими йому при звільненні, що підтверджується його особистим підписом, а відтак саме з цього моменту повинен був реалізувати право на судовий захист.

Вирішуючи заявлене клопотання суд перш за все акцентує на тому, що питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду у цій справі вже було предметом судового розгляду.

Так, в ухвалі від 06.10.2025 про відкриття провадження у справі судом констатовано, що позивач є діючим військовосжубовцем та проходить військову службу, а тому відсутні підстави вважати, що позивач пропустив встановлений законом строк звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Суд враховує, що перебування на військовій службі, особливо в умовах бойових дій, виконання спеціальних завдань чи перебування в місцях постійної дислокації, обмежує можливість доступу особи до правової допомоги, ресурсів для підготовки позовних документів, а також фізичний доступ до суду. Враховуючи специфіку таких обставин, законодавство визнає їх об`єктивними (поважними) причинами, які впливають на дотримання строків звернення до суду.

Крім того, за змістом частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний місячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

При цьому у статті 116 вказаного Кодексу уточнено, що роботодавець повинен письмово повідомити працівника про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) в день їх виплати.

Також аналіз положень статтей 116, 233 Кодексу законів про працю України свідчить про розмежування законодавцем понять "вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення" та "одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні", як категорій, що повинні застосовуватися в цілях визначення початку перебігу строку звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

У матеріалах справи відсутні належні й допустимі докази, які б підтверджували ту обставину, що при звільненні зі служби позивачу було вручено під підпис письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми грошового забезпечення.

Водночас грошовий атестат не може вважатися документом, який підтверджує повноту та коректність нарахованих і виплачених сум військовослужбовцю в розумінні положень ст.ст. 116, 233 Кодексу законів про працю України. До того ж цей документ лише інформує військовослужбовця про певні виплати, але не деталізує, яким чином розраховувалися ці суми, і не містить інформації про усі складові розрахунків або про наявні недоплати. Іншими словами, отримання грошового атестата не означає, що військовослужбовець отримав повну інформацію щодо належних йому сум.

Крім того суд враховує, що зі змісту грошового атестата неможливо встановити (перевірити), виходячи з якого саме розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, передбаченого законом, розраховується грошове забезпечення військовослужбовця, хоча саме ця обставина є визначальною у контексті даної справи.

Відтак, на думку суду, вручення позивачу грошового атестату не є юридичною підставою, з якою слід пов`язувати перебіг строку звернення до суду, оскільки він не надає повної інформації, необхідної для того, щоб військовослужбовець міг оцінити, чи було дотримано/порушено його право на належне грошове забезпечення. Тільки після отримання доступу до детальних розрахунків свого грошового забезпечення шляхом направлення відповідного звернення позивач зміг дійсно переконатися у повноті та обґрунтованості виплат.

Таким чином, початок перебігу строку звернення до суду необхідно обчислювати не з моменту отримання грошового атестата, як помилково стверджує відповідач, а з моменту коли позивач отримав або мав можливість отримати повну інформацію про виплачене йому у спірний період грошове забезпечення, його складові та порядок їх розрахунку.

Отже, у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 166, 167, 240, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Сало Павло Ігорович