Справа № 214/6816/25
Суддя: Сіденко С. І.
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/6816/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Сіденко С. І.,

за участю секретаря судового засідання Розстальної К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу 11 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив в якій просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серія ПР МДН № 005843 від 20.12.2023, складену у відношенні неї за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 28.06.2025 року начальником відділу № 11 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Поліщук Мариною Вячеславівною було складено протокол про адміністративне правопорушення серія ПР МДН №007148 за змістом якого виявлено, 28.06.2025 року о 14 год.00 хв. особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 30.11.2023 року порушує правила перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, а саме, проживає за паспортом громадянина РФ, термін дії якої закінчився 29.11.2023 року. Місце скоєння правопорушення за адресою: АДРЕСА_1 , що є відмінною від адреси її місця мешкання.

Однак, цього ж дня та у той же час, начальником відділу № 11 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Поліщук Мариною Вячеславівною було розглянуто зазначений протокол та винесено постанову серія ПР МДН №007148 вже у відношенні неї, ОСОБА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП, за порушення ч.ч.1, 3 ст.3, п.22 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», із накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. у дохід держави. Оскаржувану постанову вважає протиправною, винесеною з допущенням порушення її прав. Акцентує увагу, що зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення серія ПР МДН №005852 від 28.06.2025 року та оскаржуваній постанові громадянина РФ ОСОБА_1 та адреси його місця проживання: АДРЕСА_2 позбавляє можливості однозначно ідентифікувати особу, яка вчинила порушення.

Щодо суті інкримінованого їй порушення, ОСОБА_1 зазначила, що на території України вона мешкає на підставі посвідки на постійне проживання серія НОМЕР_1 , виданої 18.09.2020 року зі строком дії до 17.09.2030. Дія паспорту громадянина Російської Федерації у неї дійсно закінчилась 29.11.2023 року, однак з введенням в Україні воєнного стану, активними бойовими діями, об`єктивно вона не має можливості виїхати до Російської Федерації та продовжити дію паспорта. На її переконання, вона не допускала жодних порушень порядку реєстрації, перебування на території України, а відтак адміністративне правопорушення за ч.2 ст.203 КУпАП не вчиняла.

Ухвалою суду від 01 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача Поліщук М. В. подала відзив. Свої заперечення по суті пред`явлених ОСОБА_1 вимог мотивувала тим, що виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України регламентований ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Відповідно до ч.22 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. У разі втрати або обміну паспортного документа, а так само втрати чи викрадення посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання повинні протягом 3-х робочих днів письмово повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізовує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній міграції), громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Представник зауважила, що за порушення іноземцями законодавства про правовий статус іноземців, у тому числі, проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, проживання за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, передбачено адміністративну відповідальність за ст.203 КУпАП. Що стосується обставин відносно громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , то остання прибула до України у 2020 році. Перетнула кордон за паспортом громадянина Російської Федерації НОМЕР_2 , виданим 29.11.2013 року Російською Федерацію зі строком дії до 29.11.2023. Посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 з терміном дії безстроково на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» вона отримала 17.09.2030.

За порушення ОСОБА_1 , ч.ч.1, 3 ст.3 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме, проживання за недійсною посвідкою на постійне проживання, яка є непридатною для використання (розірваною), її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП постановою від 26.06.2025. Вже 18.09.2020 року ОСОБА_1 , була документована новою посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_3 , орган, що видав 1203, з терміном дії до 17.09.2030. Під час оформлення посвідки працівники ДМС звернули її увагу на необхідність обміну паспорта громадянина Російської Федерації, термін дії якого закінчувався 29.11.2023 та попереджено про відповідальність за ч.2 ст.203 КУпАП. Однак, ОСОБА_1 , проігнорувала законні вимоги та не вжила заходів, не вчинила дій для продовження строку дії паспортного документа іноземця. Факт допущеного нею порушення було виявлено працівниками ДМС 28.06.2025 року, про що складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН 007148. За наслідками розгляду справи 28.06.2025 року у відношенні ОСОБА_1 , винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПР МДН 007148 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП. Щодо виявлених неузгоджень у тексті протоколу та постанови стосовно зазначення інформації відносно іншої особи « ОСОБА_1 », представник відповідача зазначила, що це було допущено в результаті технічного збою Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами, в результаті подвоєння інформації у картці ОСОБА_1 , та підтягнуто інформацію про іншу особу, зважаючи на те, що генерування постанови здійснюється саме в електронній формі. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 , продовжує проживати на території України за недійсним паспортним документом іноземця, доказів на підтвердження вжиття нею заходів щодо його обміну не надала, як і доказів наявності побоювань, фактів переслідування її у Російської Федерації, які б виправдовували вимушеність порушення нею закону, представник ДМС вважає оскаржувану позивачем постанову правомірною та обґрунтованою. Сама лише політична ситуація в країні та загальне положення в Україні не містять доказів здійснення утисків позивача та її родини, не можуть виправдовувати її.

11.09.2025 року позивач ОСОБА_1 , подала відзив на відзив посилаючись на те, що доводи відповідача не відповідають обставинам справи та діючим нормам матеріального права.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином у порядку, встановленому статтею 268 КАС України.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Відповідно до ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у Російській Федерації, є громадянкою цієї держави. Перетнула кордон за паспортом громадянина Російській Федерації НОМЕР_2 , виданим 29.11.2013 року Російській Федерації зі строком дії до 29.11.2023. Посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 з терміном дії до 17.09.2030 року.

28.06.2025 року о 14-00 год. у приміщенні відділу № 11 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, 47-к, начальником відділу Поліщук М. В. у відношенні громадянки Російській Федерації ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МДН 007148 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП. При цьому, зі змісту протоколу слідує, що фабула виявленого порушення у протоколі викладена у відношенні громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 .

Того ж дня, головним спеціалістом відділу № 11 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Поліщук М. В. на підставі вищевказаного протоколу проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , встановлено наявність в її діях порушень ч.ч.1, 3 ст.3, п.22 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» за фактом проживання на території України за паспортом громадянина Російської Федерації НОМЕР_2 , термін дії якого закінчився 27.11.2023, та винесено постанову серії ПН МДН 007148 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. Місце скоєння правопорушення у постанові не зазначене.

Стаття 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та ін.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 2 статті 203 КУпАП передбачена відповідальність за проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок та правові підстави їх перебування на території України.

Відповідно до вимог ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Так, ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Відповідно до ч.14 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

У розумінні ч.17 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Факт наявності у позивача посвідки на постійне проживання в Україні з 2020 року, з терміном дії безстроково визнається відповідачем, а відтак у розумінні Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ОСОБА_1 вважається такою, що перебуває в Україні як іноземець на законним підставах.

Інкримінуючи ОСОБА_1 порушення ч.ч.1, 3 ст.3, п.22 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та, як наслідок, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, відповідач посилався на те, що ОСОБА_1 проживає на території України за паспортом громадянина Російської Федерації НОМЕР_2 , термін дії якого закінчився 29.11.2023.

Дійсно, відповідно до ч.22 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ.

У розумінні ч.16 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», паспортний документ іноземця це документ, що виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Таким чином, системним аналізом положень Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» суд дійшов висновку, що паспортний документ іноземця визначає наявність між цією особою та державою соціально-політичного зв`язку, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною, в той час як довідка на проживання (тимчасова або постійна) посвідчує та підтверджує саме право іноземця на проживання в Україні.

Відтак, аналізуючи диспозицію ч.2 ст.203 КУпАП суд дійшов переконання, що адміністративна відповідальність для іноземця за проживання на території України за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, настає саме у випадку недійсності посвідки на проживання в Україні. Адміністративна відповідальність за проживання на території України іноземця за паспортним документом, термін дії якого закінчився, диспозицією жодної з частин статті 203 КУпАП не передбачена.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного вплив у проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За змістом ст.ст.245, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Як визначено ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, з урахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.

У ході розгляду справи судом з боку відповідача не було надано жодних доказів, які б підтверджували наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності зач.2 ст.203 КУпАП та доводили факт проживання на території України за документами, термін дії яких закінчився.

Що стосується протоколу про адміністративне правопорушення, то суд звертає увагу, що за своєю суттю він є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення, і, відповідно до ст.251 КУпАП, є одним із джерел доказів, на яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення, та який є початковим правовим висновком щодо дій/бездіяльності певної особи (рішення ЄСПЛ у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини»). Виявлені у протоколі неузгодження, а саме, викладення фабули порушення у відношенні іншої особи «громадянина рф ОСОБА_1 », а фактичне складання протоколу у відношенні ОСОБА_1 без зазначення суті інкримінованого саме їй адміністративного правопорушення, місця вчинення нею порушення є грубими процесуальними порушеннями, які визначають недопустимість протоколу як доказу загалом.

Сама по собі оскаржувана постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений та не може вважатись доказом винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй правопорушення. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У постанові від 30.05.2018 у справі №337/3389/16-а Верховний Суд зауважив, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на вищенаведене, виявлені процесуальні порушення, допущені відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , недоведеність наявності в її діях складу адміністративного правопорушення за ч.2 ст.203 КУпАП, суд дійшов до переконання, що оскаржувана позивачем постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю. Відтак, позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Натомість суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині визнання протиправною постанови відповідача як рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки прийняття такого рішення судом не передбачено ст.286 КАС України.

Приходячи до висновку про скасування постанови, суд вважає за необхідне зауважити, що термін дії паспорта громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 дійсно сплинув, що хоча й свідчить про порушення нею ч.22 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», однак виключає наявність вини, адже з огляду на політичну ситуацію в Україні, припинення політичних відносин між Україною та Російською Федерацією, припинення діяльності на території України консульств Республіки, позивач ОСОБА_1 об`єктивно, з незалежних від неї причин наразі позбавлена можливості здійснити обмін паспортного документа.

У даному випадку суд вважає доречним послатися на рішення ЄСПЛ у справі «Тетяна Жданок проти Латвії» (case of Zdanoka v. Latvia), яким встановлено, що «для того, щоб гарантувати стабільність та ефективність демократичної системи, від держави може вимагатись вжиття специфічних заходів. У той же час, демократія є поняттям, заснованим на компромісі, що вимагає різних поступок з боку окремих осіб, які повинні інколи бути готові обмежити деякі із своїх свобод так, щоб забезпечити більшу стабільність держави у цілому. Однак, щоразу, коли держава має намір послатись на принцип «демократії, здатної себе захистити» для виправдання свого втручання у права людини, вона повинна уважно оцінити обсяг і наслідки такого заходу, а також те, чи дотриманий баланс між вимогами захисту демократичного суспільства, з одного боку, та захисту прав людини - з іншого».

За приписами ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, тому понесені нею витрати по сплаті судового збору підлягають компенсації за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.

Підстави, визначені ст.371 КАС України, для звернення судового рішення до негайного виконання, відсутні.

Керуючись ст.ст.2,3,5,9, п.10 ч.6 ст.12, ст.ст.72-79,139,162, п.2 ч.1, ч.3 ст.241, ст.ст.242,244-246,250,255,257,268,269,271,286,293КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відділу № 11 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову серії ПР МДН № 007148 від 28.06.2025 року, винесену начальником відділу № 11 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Поліщук Мариною Вячеславівною у відношенні ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. 00 коп. скасувати, а справу закрити.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з моменту його проголошення через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.286КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство Російської Федерації, РНОКПП відсутній, адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відділ № 11 у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, , юридична адреса: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, 47-к.

Повне рішення складено 15 жовтня 2025 року.

Суддя С. І. Сіденко