Справа № 640/7155/22
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

15 жовтня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/7155/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Національна поліція України про визнання протиправною бездіяльність та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі відповідач), в якому просив:

-визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток по день фактичного розрахунку (25.04.2022) - протиправною;

-стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, з 16 грудня 2019 року по день фактичного розрахунку, виходячи із його середньомісячного заробітку 13561,95 грн;

-стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі прямо пропорційному сумі компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.

В обґрунтування позову зазначено, що з 07 листопада 2015 року до 16 грудня 2019 року позивач проходив службу у Васильківському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Відповідно до наказу ГУНП в Київській області від 13 грудня 2019 року № 676 о/с його звільнено з посади начальника сектору превенції Васильківського відділу поліції ГУНП в Київській області відповідно до п.8 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій)), з 16 грудня 2019 року з виплатою компенсації за 41 день невикористаної щорічної відпустки у році звільнення.

Однак, в подальшому позивач з`ясував, що з ним не було проведено повний розрахунок за невикористанні відпустки за час проходження служби в поліції з 07.11.2015 по 16.12.2019.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2021 по справі №320/337/21 визнано протиправним бездіяльність ГУНП Київській області щодо відмови нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористанні 136 днів оплачуваної відпустки за 2015-2018 роки та зобов`язано виплатити грошову компенсацію у розмірі 60472,40 грн. Позовна вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки, залишено без розгляду у зв`язку з тим, що вона подана передчасно.

25.04.2022 на особовий рахунок позивача Головним управлінням Національної поліції в Київської області здійснено безготівкове зарахування грошових коштів у сумі 60368,00 грн.

Проте, ГУНП в Київській області, в супереч вимогам ч.2 ст.117 Кодексу законів про працю України, не виплатило середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.

На думку позивача, необхідно нарахувати та виплатити грошові кошти з наступного розрахунку (з 16.12.2019 по 09.05.2022): 29 (кількість місяців після звільнення до фактичного розрахунку) *13561,95 грн (середньомісячне грошове забезпечення)= 393296,55 грн.

На підставі викладеного, просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: Національна поліції України в частині вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі прямо пропорційному сумі компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток повернуто позивачу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) на підставі п.10 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Національну поліцію України.

Головне управління Національної поліції в Київській області надіслало до Окружного адміністративного суду міста Києва відзив, в якому вказано, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2021 у справі № 320/337/21 встановлено право позивача на грошову компенсацію за невикористані 136 діб відпустки у 2015-2018 роках.

Зазначене рішення суду було виконано Головним управлінням 25.04.2022, що підтверджується платіжним дорученням №4606 від 25.04.2022.

Відповідач також зазначив, що позивач звернувся до суду з позовом 09.05.2022 (дата позовної заяви), то він пропустив місячний строк звернення до суду із вказаними вимогами, не зазначивши підстав для поновлення цього строку та не подавши відповідну заяву про поновлення строку звернення до суду.

Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Національну поліцію України надіслало до Окружного адміністративного суду міста Києва пояснення, в яких зазначено, що в грудні 2019 року ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення за період з 01 по 16 грудня 2019 року в розмірі 6978,04 грн, індексація грошового забезпечення в розмірі 479,53 грн, тобто у сумі 7 457,57 грн (після відрахування податків на банківську картку позивача було перераховано 7 221,13 грн).

Як вбачається з листа управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Київській області від 05.08.2022 №1241/109/29/1- 22 позивачу також була нарахована компенсація за невикористані відпустки за 2019 рік (41 доба) в розмірі 18 477,21 грн (після відрахування податків на банківську картку позивача було перераховано 18200,05 грн).

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2021 у справі № 320/337/21 ГУНП у м. Києві ОСОБА_1 додатково була нарахована грошова компенсація за невикористані 136 календарних днів невикористаної оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки, яка за висновками суду повинна була бути виплачена позивачу при звільненні зі служби в поліції у сумі 60 472,4 грн (після відрахування податків на банківську картку позивача було перераховано 60 368,00 грн).

Враховуючи вищезазначене, при звільненні позивача зі служби в поліції йому мали бути нараховано наступні види грошового забезпечення: грошове забезпечення за відпрацьований у місяці звільнення період (з 01.12.2019 по 16.12.2019) в розмірі 7 457,57 грн, грошова компенсація за невикористану відпустку за 2019 рік (41 день) в розмірі 18 477,21 грн, грошова компенсація за невикористані 136 днів оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки у сумі 60 472,4 грн (після відрахування податків на банківську картку позивача було перераховано 60 368,00 грн), яка за висновками суду повинна була бути виплачена позивачу при звільненні зі служби в поліції.

Зі змісту вищезазначених розрахункових листів вбачається, що після відрахування податків та інших обов`язкових платежів позивачу при звільненні зі служби в поліції фактично було виплачено (перераховано) на банківську картку 25421,18 грн.

Натомість, зважаючи на рішення у справі № 320/337/21, ОСОБА_1 при звільненні повинні були виплатити (перерахувати на банківську карту) 85819,18 грн (25421,18 + 60368).

Отже, всі належні ОСОБА_1 при звільненні види грошового забезпечення, крім грошової компенсації за невикористані 136 днів відпустки за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки в розмірі 60 368 грн, були виплачені позивачеві своєчасно, тобто у строки передбачені законодавством.

Враховуючи, що розмір виплаченої позивачу на виконання судового рішення грошової компенсації за невикористані 136 днів відпустки за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки становить 60 368 грн, відсоткове значення недоотриманих при звільненні сум становить 70 % (60368 / 85819,18 * 100%).

Також вказано, що у випадку, якщо суд дійде висновку про порушення ГУНП в Київській області прав позивача в частині неналежного розрахунку при звільненні, середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 395738,5 грн (444,65 грн * 890 календарні дні).

При цьому, з урахуванням принципу пропорційності, для належного і достатнього захисту порушених прав позивач може порушувати питання лише про стягнення на його користь 277 016,95 грн (395 738,5 грн * 70%). При чому з даної суми повинні бути відраховані податки та обов`язкові платежі.

На підставі викладеного, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивачем надіслано до Окружного адміністративного суду міста Києва відповідь на пояснення Національної поліції України, в яких вказав, що вважає наданий попередній розрахунок у позовній заяві, як єдиний передбачений законом та обґрунтований розрахунок (підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку), тобто з 16.12.2019 по 25.04.2022 (повних 28 місяців) х 13.561,95 грн (середньомісячний заробіток з урахуванням всіх податків) = 379734,6 грн (вказана сума грошової компенсації з урахуванням всіх податків, яка підлягає нарахуванню та виплати).

Просив задовольнити позовні вимоги.

У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Національна поліція України про визнання протиправною бездіяльність та стягнення середнього заробітку прийнято до провадження.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 адміністративний позов залишено без руху після відкриття у зв`язку з недоліками позовної заяви.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позивачем через підсистему "Електронний суд" надіслано додаткові пояснення, в яких вказав, що вважає наданий попередній розрахунок у позовній заяві, як єдиний передбачений законом та обґрунтований розрахунок (підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку), тобто з 16.12.2019 року по 25.04.2022 року (повних 28 місяців) х 13.561,95 грн (середньомісячний заробіток з урахуванням всіх податків) = 379734,6 грн (вказана сума грошової компенсації з урахуванням всіх податків, яка підлягає нарахуванню та виплати). Просив задовольнити позовні вимоги.

Головним управлінням Національної поліції в Київській області через підсистему "Електронний суд" надіслано додаткові пояснення, в яких зазначено, що Головне управління Національної поліції в Київській області є бюджетною установою та цілком залежить від виділених асигнувань розпорядником бюджетних коштів вищого рівня, після надходження асигнувань від розпорядника коштів вищого рівня для забезпечення виконання рішень судів у квітні 2022 року ОСОБА_1 було виплачено всю суму на виконання рішення суду у справі №320/337/21.

Головне управління категорично не погоджується з вимогою позивача про виплату коштів за час вимушеного прогулу до дня фактичного розрахунку.

Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102- ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1), який в подальшому був неодноразово продовжений та Указом Президента України від 14 липня 2025 року №478/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 07 серпня 2025 року строком на 90 діб.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Луганського окружного адміністративного суду з 02.05.2022, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, судом розглянуті матеріали електронної справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 07.12.2025 №3237-707.

Позивач є учасником бойових дій, про що надано посвідчення серії НОМЕР_2 .

Згідно витягу із наказу Головного управління Національної поліції у Київській області від 13.12.2019 №676 о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнити зі служби в поліції за пунктом 8 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій)) частини статті 77: 1 підполковника поліції ОСОБА_1 (0009275), начальника сектору превенції Васильківського відділу поліції, 16 грудня 2019 року, установивши щомісячну премію за грудень 2019 року у розмірі 17,198 відсотків. Станом на день звільнення: стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років складає 21 рік 04 місяці 02 дні, час навчання - немає; вислуга років на пільгових умовах - 06 років 11 місяців 19 днів; усього вислуги років - 28 років 03 місяці 21 день. Кількість невикористаних днів щорічної відпустки у році звільнення - 41.

Відповідно довідки ГУНП в Київській області № Г-920 від 05.10.2020 тривалість невикористаних щорічних чергових оплачуваних відпусток позивача становить:

- за 2015 рік 4 доби (за період роботи з 07.11.2015 по 31.12.2015), (основна 30 календарних днів та додатково 12 днів за вислугу років);

- за 2016 рік 43 доби (основна 30 календарних днів та додатково 13 днів за вислугу років);

- за 2017 рік 44 доби (основна 30 календарних днів та додатково 14 днів за вислугу років);

- за 2018 рік 45 діб (основна 30 календарних днів та додатково 15 днів за вислугу років);

- за 2019 рік 41 добу (за період роботи з 01.01.2019 по 16.12.2019), (основна 30 календарних днів та додатково 15 днів за вислугу років).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2021 у справі № 320/337/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Київській області (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, ) задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 136 календарних дні невикористаної оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 136 календарних дні невикористаної оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Київській області - залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2021 без змін.

Відповідач на виконання рішення суду нарахував позивачу грошову компенсацію за 136 календарних дні невикористаної оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки у розмірі 60472,4 грн. Після відрахування податків на банківську картку позивача було перераховано 60 368,00 грн.

Головне управління Національної поліції у Київській області листом від 28.04.2022 проінформувало позивача, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2021 №320/337/21 йому було нараховано та 25.04.2022 виплачено грошову компенсацію за 136 календарних днів невикористаної оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки в розмірі 60368,00 грн за реквізитами, наданими у заяві від 21.02.2022.

Відповідно до інформації зазначеної у платіжному дорученні від 25.04.2022 №4606 виплачено позивачу 60368,00 грн на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2021 №320/337/21.

Відповідачем на виконання ухвали суду від 15.08.2025 надано довідку про грошове забезпечення за останні 2 календарних місяці роботи, що передували звільненню ОСОБА_1 , з розрахунком середньомісячного та середньоденного розміру грошового забезпечення позивача.

З довідки від 19.08.2025 №497 вбачається, що середньоденне грошове забезпечення позивача складає 444,65грн, середньомісячне грошове забезпечення складає 13561,83 грн.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIII Про Національну поліцію (далі Закон № 580-VIII), використовується судом в редакції чинній на час спірних правовідносин.

Відповідно до частин першої та другої статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2015 року № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції (далі Постанова № 988) та Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України від 29 квітня 2016 року № 669/28799 (далі - Порядок № 260), застосовується судом в редакції чинній на час спірних правовідносин.

Пунктом 3 розділу І «Загальні положення» Порядку № 260 закріплено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

При виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата (пункт 9 розділу І «Загальні положення» Порядку № 260).

Виплата грошового забезпечення поліцейським та здобувачам ЗВО здійснюється щомісяця з 25 числа по останній день місяця за поточний місяць (пункт 13 розділу І «Загальні положення» Порядку № 260).

При прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно (пункт 15 розділу І «Загальні положення» Порядку № 260).

У разі переміщення по службі (переведення, відрядження, переходу), а також звільнення поліцейського зі служби в поліції орган поліції, ЗВО, орган, до якого був відряджений поліцейський, зобов`язаний виплатити йому належні види грошового забезпечення, про що зробити відповідні записи в грошовому атестаті за формою, визначеною у додатку 2 до цих Порядку та умов (пункт 1 розділ VII «Грошові атестати» Порядку № 260).

Відповідно до пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад поліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

У справі № 814/2563/16 (К/9901/2705/17) Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Отже, з огляду на не врегулювання питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні поліцейським при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Звільнення і виплата компенсації за невикористану відпустку за рішенням суду відбулись в період дії КЗпП України до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 19 липня 2022 року.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на день звільнення позивача зі служби в Національній поліції відповідачем не були виплачені всі суми, належні до сплати.

На виконання рішення суду у справі № 320/337/21 фактична виплата відбувалась 25.04.2022. Отже, з позивачем здійснено остаточний розрахунок при звільненні 25.04.2022, а тому відповідач має нести відповідальність передбачену статтею 117 КЗпП України.

Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), який застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (підпункт л пункту 1 Порядку № 100).

Абзацами першим, другим пункту 3 Порядку № 100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Пунктом 4 Порядку № 100 регламентовано, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються:

а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками);

б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо);

в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових);

г) премії за результатами щорічного оцінювання службової діяльності, за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності);

д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо;

е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати;

є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором;

ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування;

з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку;

и) виплати, пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо;

і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування;

ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством);

й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства;

л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати;

м) заробітна плата, яка нарахована за час роботи у виборчих комісіях, комісіях всеукраїнського референдуму;

н) винагороди державним виконавцям.

Згідно з абзацом дев`ятнадцятим пункту 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

Згідно з пунктом 9 розділу І Загальні положення Порядку № 260 при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 та Порядку № 260 можна дійти висновку, що згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні поліцейським проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення поліцейського обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період. Нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні поліцейським здійснюється з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за останні 2 календарні місяці роботи перед звільненням. При цьому, до розрахунку не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду, а також інші виплати, передбачені пунктом 4 Порядку № 100.

Згідно з довідкою Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Київській області від 19.08.2025 №497 грошове забезпечення позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, складає: за жовтень 2019 року 13561,95 грн, фактично відпрацьовані дні 31; за листопад 2019 року 13561,95 грн, фактично відпрацьовані дні 30. Всього позивачем за вказані місяці відпрацьовано 61 календарний день. Середньоденне грошове забезпечення позивача складає 444,65 грн.

Саме вищевказану довідку, суд бере за основу для розрахунку середнього грошового забезпечення позивача, оскільки ця довідка відповідає вимогам вказаним вище Порядку № 100 та Порядку № 260.

День звільнення позивача 16 грудня 2019 року вважається останнім днем служби. Період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні складає з 17 грудня 2019 року по 25 квітня 2022 року та становить 861 календарний день.

Середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 грудня 2019 року по 25 квітня 2022 року, яке належало б стягнути на користь позивача, складає: 444,65 грн х 861 календарний день = 382843,65 грн.

Втім, вирішуючи даний спір, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 щодо дотримання судом, який розглядає спір про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, принципів розумності, справедливості та пропорційності суми відшкодування, та зменшення за певних умов розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

-розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством. Колективним договором, угодою чи трудовим договором;

-період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

-ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

-інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Також Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Так, застосовуючи у даній справі критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, суд враховує наступні обставини.

Розмір невиплаченої грошової компенсації за 136 календарних днів невикористаної оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки за рішенням суду №320/337/21 становив 60 472,4 грн.

При цьому відповідач, 25.04.2022 за реквізитами наданими у заяві позивача від 21.02.2022, після набрання законної сили 04.02.2022 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2021 справі № 320/337/21, виплатив в позивачу вказану суму грошової компенсації.

Вказана сума грошової компенсації приблизно становить 15,79% від розрахованої суми середнього грошового забезпечення позивача за час затримки її виплати при звільненні (382843,65 грн).

Також суд враховує, що з позовом про виплату грошової компенсації за невикористані 136 днів оплачуваних відпусток за 2015 - 2018 роки протиправними позивач звернувся до суду лише на початку 2021 року, при цьому звільнений був ще в кінці 2019 року, справа по суті була розглянута лише 11 жовтня 2021 року, а саме рішення набрало законної сили тільки 04 лютого 2022 року, що вплинуло на період виплати середнього грошового забезпечення у сторону необґрунтованого збільшення. Також суд враховує і той факт, що, починаючи з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, а Національна поліція України приймає з того часу безпосередню участь як правоохоронний орган у захисті країни, в свою чергу вже 25.04.2022 відповідач виконав рішення суду щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

Отже, беручи до уваги всі перелічені обставини та зважаючи на те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні позивача та стягнення на його користь суми, яка дорівнює 60 472,40 грн.

Визначений судом розмір середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні позивача повністю відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності суми відшкодування.

Доводи відповідача про те, що позивач подав позов з пропуском строку, суд вважає безпідставними.

Так відповідно до частин третьої, п`ятої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно частини третьої статті 120 КАС України строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку.

Матеріалами справи підтверджено, що грошова компенсація за невикористані відпустки за рішенням суду у справі № 320/337/21 фактично була виплачена відповідачем 25.04.2022.

З вказаним позовом до суду про стягнення середнього грошового забезпечення позивач має право звернутись в місячний строк, обрахунок якого починається з 25.04.2022.

Позов до суду позивач надіслав до суду засобами поштового зв`язку, що підтверджується конвертом та позов зареєстровано в суді 10.05.2022.

Таким чином, судом встановлено, що позов до суду подано своєчасно, в межах місячного строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з обранням належного способу захисту порушених прав позивача, яким, на думку суду, є саме стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, а відповідач, як суб`єкти владних повноважень, на яких частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності, не довів суду правомірність своїх дій, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з самостійним визначенням судом розміру середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина восьма статті 139 КАС України).

Позивачем сплачено судовий збір за подачу позову до суду в сумі 3932,97 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 14.08.2025.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з обранням належного способу захисту, проте це стосувалось лише визначення розміру стягнення середнього грошового забезпечення, а також на те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, тому відповідно до приписів статті 139 КАС України судовий збір у розмірі 3932,97 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Київській області (, 01601, м.Київ, вул. Володимирська, буд.15), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Національна поліція України (, 01601, м. Київ, вул.Богомольця, будинок 10) про визнання протиправною бездіяльність та стягнення середнього заробітку про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 грудня 2019 року по 25 квітня 2022 року у сумі 60 472 (шістдесят тисяч чотириста сімдесят дві) гривні 40 коп. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3932 (три тисячі дев`ятсот тридцять дві) гривнi 97 копійок

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.М. Басова