Справа № 420/19216/25
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 скласти та видати ОСОБА_1 довідку про обставини травми, одержану ним 22.09.2023, під час виконання бойового завдання у селищі Шляхове, Бериславського району, Херсонської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ході виконання бойового завдання ОСОБА_1 отримав поранення (травму), яке напряму пов`язане із проходженням військової служби та безпосередньо захистом Батьківщини. Згідно із пунктами 11,12 розділу XXXIV Порядку № 260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням, отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним з захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми, каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці. Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. З моменту отримання травми і до сьогодні позивачем не було отримано довідки про обставини травми, що наразі позбавляє останнього гарантованого законом права на отримання грошової компенсації. З метою отримання вказаного документу 09.04.2025 позивач звернувся до в/ч НОМЕР_1 із заявою про надання довідки про отримання травми із долученням копій усіх медичних та інших документів, підтверджуючих дійсність отриманої травми. Листом №1604/3808 від 22.05.2025 військова частина НОМЕР_1 повідомила, що вказана довідка не складалась та не видавалась, а надані позивачем документи не є законними підставами для складання такої довідки.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо ненадання довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою від 25.06.2025 провадження у справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

30.06.2025 до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 07.07.2025 клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи № 420/19216/25 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін залишено без задоволення.

11.07.2025 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останній позов не визнає.

Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що згідно зі статтею 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Отже, у разі настання випадку травмування позивач зобов`язаний був доповісти командиру військової частини, але доказів цього позивач не надав.

Листом від 22.05.2025 №1604/3808 Військовою частиною НОМЕР_1 цілком обґрунтовано відмовлено позивачу у видачі копії довідки, оригіналу якої не складалося Військовою частиною НОМЕР_2 за відсутності як звернення позивача, так і відповідних достовірних та достатніх доказів зазначеної події травмування в день та за обставин, які зазначено у заяві.

З наданих позивачем документів, виданих медичними установами, також не вбачається, що госпіталізація позивача та стаціонарне лікування було зумовлене саме травмою, отриманою в день та за обставин, які вказує позивач у своєму позові.

Позивачем не надано належних, достовірних та достатніх доказів існування обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог.

Військова частина НОМЕР_2 та Військова частина НОМЕР_1 у спірних правовідносинах діяли правомірно, а тому підстави для визнання бездіяльності відповідача протиправною, і, відповідно покладення на Військову частину НОМЕР_1 зобов`язань відсутні.

З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

17.07.2025 до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що усі надані медичні документи стосуються однієї і тієї ж бойової травми (закрита травма правого плечового суглоба) та підтверджують період її отримання осінь 2023 року, а відтак такі докази є належними у розумінні ст. 77 ЦПК України. За період проходження лікування вказаної травми з квітня 2024 року по березень 2025 року військова частина двічі направляла останнього на проходження ВЛК у листопаді 2024 року та березні 2025 року, однак жодного разу не складала довідку про обставини такої травми всупереч пункту 6.2. Положення №420. У зв`язку із вказаною бездіяльністю військової частини, ОСОБА_1 наразі позбавлений можливості отримати передбачену пунктом 11 розділу XXXIV Порядку №260 виплату.

19.07.2025 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. Відповідач зазначає, що постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в формулюваннях, передбачених підпунктом «є» пункту 21.5 глави 21 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 «Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» у випадках, якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, крім захворювань (поранень, контузій, каліцтв, травм), які виникли (одержані) в періоди служби, передбачені підпунктами «а», «ґ» цього пункту, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

Тобто, таке формулювання виключає отримання травми в період служби під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України (що передбачено підпунктом «а» пункту 21.5 глави 21 розділу II Положення), але застосовується у випадках, коли захворювання (травми) виникли до військової служби, а у період служби досягли такого розвитку, який призводить до непридатності до військової служби.

Окрім того, у виписці №5489 із медичної карти стаціонарного хворого, виданій 10.04.2024 року КНП «МКЛ №11» ОМР в анамнезі зазначено про хірургічні операції, травми та апенедектомію 25 років тому. Натомість, будь-яка інформація про отримання травми нещодавно відсутня.

Позивач ніколи не звертався до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про видачу йому довідки про обставини травми, а отже у відповідача не виникало обов`язку вчинити дії, про які в позові просить позивач.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 10.03.2022 по 19.02.2025 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , яка підпорядковувалася Військовій частині НОМЕР_1 , на посаді головного сержанта військової частини.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що Військову частину НОМЕР_2 переформовано у Військову частину НОМЕР_1 з кодом ЄДРПОУ НОМЕР_3 , а умовне найменування «Військова частина НОМЕР_2 » і відповідний код ЄДРПОУ з 20.02.2025 анульовано.

Відповідно до довідки №512/67 від 19.02.2025, виданої командиром в/ч НОМЕР_2 , у період з 11.12.2022 по 30.03.2023, з 08.04.2023 по 07.08.2023, з 24.08.2023 по 07.11.2023, з 25.08.2023 по 07.01.2024, з 25.01.2024 по 17.03.2024, з 06.12.2024 по 08.12.2024 ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Херсонській області, Бериславський район, с. Шляхове, с. Тягинка.

09.04.2025 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_2 із заявою, у якій просив надати копію довідки про обставини травми, яка була отримана 22.09.2023 під час виконання бойового завдання у АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду заяви Військова частина НОМЕР_1 листом від 22.05.2025 № 1604/3808 повідомила, що довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) стосовно травми 22.09.2023 головного сержанта вч НОМЕР_2 ОСОБА_1 не складалася та не видавалася. Наразі жоден нормативно-правовий акт, включаючи наказ МОУ від 14.08.2008 №402 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800), не дозволяє видавати копію документа, якого не було створено. Натомість, видання копії документа, якого не було створено, може містити ознаки кримінального правопорушення - службового підроблення ст. 366 ККУ). Надані копії документів та інформація в цих документах не дають законних підстав для складання такої довідки.

Не погоджуючись з правомірністю такої бездіяльності відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні приписи законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на час розгляду справи не скасований.

В умовах збройної агресії рф проти України важливим залишається питання належного соціального захисту військовослужбовців, які беруть участь у захисті державного суверенітету України. У військово-соціальній сфері матеріальне забезпечення є аналогом системи гарантій у системі соціального захисту населення і включає професійні винагороди та премії тим військовослужбовцям, які виконують обов`язок із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Безумовно, система матеріального забезпечення військовослужбовців виконує стимулювальну функцію, що, крім патріотизму, є потужною мотивацією і адекватною відповіддю держави, яка піклується про військовослужбовців під час дії воєнного стану.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Таким чином, Україна зобов`язана вживати всіх можливих заходів для мотивації військовослужбовців та забезпечення соціальної підтримки членів їхніх сімей.

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їхньої службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі (стаття 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) охорона здоров`я військовослужбовців забезпечується створенням сприятливих санітарно-гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби, з урахуванням її специфіки та екологічної обстановки, які здійснюються командирами (начальниками) у взаємодії з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби.

Частиною першою статті 1, частиною першою статті 2, статтею 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон України №2232-ХІІ) передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення № 402).

Як визначено пунктом 21.25 Положення №402, для прийняття постанови про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті) військовослужбовця, до штатної ВЛК разом із заявою військовослужбовця (члена сім`ї, батьків, утриманців загиблого (померлого) військовослужбовця) або разом із листом командира (начальника) військової частини (закладу, установи), ІНФОРМАЦІЯ_1 надаються такі документи (засвідчені копії документів): (...) довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення - для військовослужбовців, які одержали травму (поранення, контузію, каліцтво).

Формою довідки про обставини травми, наведеною у додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України передбачено, що її підписує командир військової частини.

Отже, довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) потрібна, зокрема для проходження військовослужбовцем ВЛК та встановлення причинного зв`язку захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва).

За змістом статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі також Статут), про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі.

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Крім того, статтями 58, 59 Статуту передбачено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) зобов`язаний, зокрема:

знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань;

організовувати та безпосередньо керувати бойовою підготовкою, здійснювати контроль за її ходом, об`єктивно оцінювати досягнуті підлеглими результати, підбивати підсумки й заохочувати кращих, узагальнювати та впроваджувати передовий досвід у практику навчання особового складу, ефективно використовувати навчально-матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази;

завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності;

встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;

виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками);

знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями;

організовувати культурологічну роботу, створювати умови для зміцнення здоров`я та фізичного розвитку;

здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків.

До того ж, статтею 87 Статуту передбачено, наприклад, що Начальник медичної служби бригади відповідає за організацію та проведення лікувально-профілактичних, санітарно-гігієнічних і протиепідемічних заходів у бригаді, своєчасне надання необхідної медичної допомоги травмованим (пораненим) та хворим. Начальник медичної служби бригади підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником для особового складу медичної служби бригади.

На доповнення вимог, викладених у статтях 82-84 цього Статуту, начальник медичної служби бригади зобов`язаний: організовувати медичне забезпечення заходів бойової та мобілізаційної підготовки у бригаді; готувати медичні документи, необхідні для проходження військовослужбовцем медичного огляду військово-лікарською комісією, та доповідати командирові бригади про його результати; у встановленому порядку складати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

У силу вимог статті 255 Статуту військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.

За змістом статті 260 Статуту, довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається начальником медичної служби військової частини, як правило, після проведення відповідного розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва).

У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) до направлення військовослужбовця, який одержав травму (поранення, контузію, каліцтво), на лікування поза розташуванням військової частини, така довідка направляється до закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо травма (поранення, контузія, каліцтво) військовослужбовця спричинена діями противника, відповідне розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва) не проводиться. Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається протягом п`яти днів та у такий самий строк направляється до закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, порядок здійснення в особливий період обміну медичними та іншими документами військовослужбовців між закладами охорони здоров`я державної та комунальної власності, державними установами Національної академії медичних наук, в яких військовослужбовці перебували (перебувають) на лікуванні, та військовими частинами, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2023 № 901.

Відповідно до пункту 9 цього Порядку військова частина протягом одного календарного дня розглядає отримані від закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки документи і за результатами їх розгляду надсилає через систему електронного документообігу до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який зазначено в рапорті військовослужбовця, або закладу охорони здоров`я, де він перебуває на лікуванні, документи, зазначені в абзацах другому та третьому пункту 5 цього Порядку (зокрема, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

Оригінал довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) надсилається військовою частиною військовослужбовцю за його зверненням на зазначену ним адресу та у разі потреби до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зазначеного в його рапорті, або закладу охорони здоров`я, де він проходить лікування.

З наведеного вбачається, що довідка про обставини травми формується начальником медичної служби та затверджується підписом командира військової частини на підставі наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

Наказ командира військової частини про загибель, поранення (контузію, травму, каліцтво) військовослужбовця здійснюється на підставі рапорту командира підрозділу, журналу бойових дій, бойового донесення, картки передового району, первинної медичної картки тощо.

Таким чином, для того, щоби військовослужбовець міг отримати довідку про обставини травми, командир військової частини повинен видати наказ про поранення військовослужбовця.

З аналізу процитованих правових норм також можливо зробити висновок, що процес оформлення довідки про обставини травми може ініціювати як командуванням військової частини на підставі рапорту командирів або медичних документів, так і сам військовослужбовець шляхом подання відповідного рапорту, якщо раніше таке питання не було порушене командуванням. Подання рапорту є необхідною умовою для початку оформлення документа, якщо ініціатива не виходила від командування військової частини. Саме цей механізм забезпечує можливість належного службового реагування на випадки отримання військовослужбовцями поранень та каліцтв, а також дозволяє командуванню здійснити всі необхідні заходи для документування цих подій.

При цьому право військовослужбовця на отримання довідки про обставини травми є важливою складовою механізму соціального захисту військовослужбовців та гарантує реалізацію їхніх прав у сфері медичного та соціального забезпечення. Відсутність такої довідки може унеможливити встановлення причинного зв`язку між пораненням та військовою службою, що, у свою чергу, створює перешкоди для проходження військово-лікарської комісії (ВЛК), отримання відповідних грошових виплат та інших соціальних гарантій.

Якщо командування військової частини відмовляє у видачі довідки або ухиляється від її оформлення, військовослужбовець має право звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав. Відповідно до положень наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, законодавство не встановлює конкретного строку, протягом якого військовослужбовець зобов`язаний звернутися до військової частини для отримання довідки про обставини поранення, контузії або іншої травми. Це означає, що звернення за довідкою може відбутися у будь-який час після отримання поранення, і таке звернення не може бути визнане несвоєчасним або необґрунтованим. Ключовим моментом є те, що відсутність довідки не є провиною військовослужбовця.

Судом встановлено, що будучі уже звільненим з військової служби, позивач 09.04.2025 звернувся до Військової частини НОМЕР_2 із заявою, у якій просив надати копію довідки про обставини травми, яка була отримана 22.09.2023 під час виконання бойового завдання у АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду заяви Військова частина НОМЕР_1 листом від 22.05.2025 № 1604/3808 повідомила, що довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) стосовно травми 22.09.2023 головного сержанта вч НОМЕР_2 ОСОБА_1 не складалася та не видавалася. Наразі жоден нормативно-правовий акт, включаючи наказ МОУ від 14.08.2008 №402 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800), не дозволяє видавати копію документа, якого не було створено. Натомість, видання копії документа, якого не було створено, може містити ознаки кримінального правопорушення - службового підроблення ст. 366 ККУ). Надані копії документів та інформація в цих документах не дають законних підстав для складання такої довідки.

Тобто відповідач при цьому також відмовив і у складанні довідки про обставини травми у зв`язку з тим, що надані саме позивачем копії документів та інформація в цих документах не дають законних підстав для складання такої довідки.

Водночас, в матеріалах справи наявні довідки №512/67 від 19.02.2025, від №310/67, видані командиром в/ч НОМЕР_2 , відповідно до яких у період з 11.12.2022 по 30.03.2023, з 08.04.2023 по 07.08.2023, з 24.08.2023 по 07.11.2023, з 25.08.2023 по 07.01.2024, з 25.01.2024 по 17.03.2024, з 06.12.2024 по 08.12.2024 ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Херсонській області, Бериславський район, с. Шляхове та с. Тягинка.

Довідки видані на підставі таких документів: журнал бойових дій військової частини НОМЕР_2 (ЖОЖ 2 (2022 інв.№23/дск), журнал бойових дій військової частини НОМЕР_2 (ЖОЖ 2 2023 року інв. №22/дск), журнал бойових дій військової частини НОМЕР_2 (ЖОЖ 2 2023 року) інв. №24/дск), журнал бойових дій військової частини НОМЕР_2 (ЖОЖ 2 (2024 року інв. №33/дск).

Також з матеріалів справи видно, що за результатами звернення до начальника медичної служби військової частини, позивача було направлено на обстеження та лікування до КНП «Міська клінічна лікарня №11» Одеської міської ради, де він перебував з 04.04.2024 по 10.04.2024 та згідно з медичною випискою №5489 від 10.04.2024 за формою №027/0 виписаний з рекомендацією пройти лікування та реабілітацію в санаторії Аркадія і з основним діагнозом: М19.0 Остеоартроз правого плечового суглобу 3 ст. Теносиновіїт сухожилка довгої голівки правого біцепса.

24.10.2024 позивач був направлений до медичного центру МПП Фірма «Реабілітація», що підтверджується направленням військової частини НОМЕР_2 №960/67 від 24.10.2024.

28.10.2024 у медичному центрі МПП Фірма «Реабілітація» позивачу було здійснено оперативне втручання (артроскопія плечового суглобу, двоточковий тенодез сухожилка довгої голівки біцепса, циркулярна капсулотомія, субакроміальна декомпресія, резекція акромального краю ключиці, дебридмент) та постановлено діагноз посттравматичний деформуючий артроз третьої стадії та комбінованою стійкою контрактурою правого плечового суглобу з больовим синдромом та значним порушенням функцій, що підтверджується медичною випискою із хвороби №8947 від 29.10.2024.

05.11.2024 було проведено післяопераційний медичний огляд військово-лікарською комісією та складено довідку гарнізонної військо-лікарської комісії №4832/6, якою було встановлено зв`язок отриманої ОСОБА_1 травми із проходженням військової служби («Захвоювання, ТАК, пов`язане із проходженням військової служби») та визначено потребу у 30-денній відпустці для лікування після поранення (травми).

У вказаній відпустці позивач перебував з 05.11.2024 по 05.12.2024.

3 10.12.2024 по 10.02.2025 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у Клінічному санаторії «Аркадія», що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №2140 від 10.02.2025.

11.02.2025 ОСОБА_1 на підставі направлення командира військової частини НОМЕР_2 №142/67 від 11.02.2025 був направлений на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення придатності до військової служби, а також з 14.02.2025 по 06.03.2025 перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №1334 від 06.03.2025.

Згідно із Свідоцтвом про хворобу №593 від 03.03.2025, складеного за результатом проходження позивачем військово-лікарської комісії на підставі направлення командира військової частини НОМЕР_2 №142/67 від 11.02.2025 року, госпітальна військово-лікарська комісія хірургічного профілю Військово-медичного клінічного центру Південного регіону постановила наступні висновки: отримана ОСОБА_1 травма згідно із Наказом МОЗ України №370 від 04.07.2007 є травмою тяжкого ступеню; «Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби»; ОСОБА_1 непридатний до військової служби на підставі статей 61-а, 39-6 графи ІІ Розкладу хвороб.

У зв`язку із вказаним, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №6-PC від 18.03.2025 штаб-сержанта, колишнього головного сержанта в/ч НОМЕР_2 , ОСОБА_1 звільнено у відставку за підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» - за станом здоров`я.

Таким чином, у визначеному законодавством порядку встановлено непридатність позивача до військової служби унаслідок травми тяжкого ступеню, яка пов`язана з проходженням військової служби.

У той же час, відповідачем довідка про обставини травми не складалась і службове розслідування за фактом отримання позивачем травми не проводилось, хоча у розпорядженні відповідача знаходяться докази, що у своїй сукупності підтверджують виконання позивачем бойового завдання 22.09.2023, тобто під час отримання ним травми, як стверджує позивач.

Тобто, маючи можливість встановити обставини отримання позивачем травми при виконанні бойового завдання або спростувати це, відповідач підійшов до вирішення ініційованого позивачем питання суто формально, пославшись на недостатність наданих самим же позивачем документів.

Отже, з огляду на наявність у відповідача наданих йому законодавством повноважень щодо всебічного дослідження і вирішення відповідних спірних питань, з урахуванням прохання військовослужбовця, суд приходить до висновку про те, що відповідач не вжив можливих і достатніх заходів з метою об`єктивного вирішення питання складання і видачі довідки про обставини травми.

Враховуючи те, що саме до повноважень відповідача належить проведення службового розслідування за фактом захворювання, травм або каліцтва у військовослужбовців, а відтак встановлення всіх обставин, при яких отримана травма, покладається на відповідача.

Таким чином, відповідач протиправно відмовив у видачі довідки на підставі наданих позивачем документів.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в межах спірних правовідносин мала місце протиправна бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402.

Разом із тим, в аспекті способу захисту прав позивача суд зазначає наступне.

За правилами частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд розглядає спір в межах предмету спору та визначеного позивачем способу захисту. Водночас, якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, то для повного, належного та ефективного захисту порушеного права позивача, суд може вийти за межі заявлених позовних вимог та обрати інший спосіб захисту порушеного права.

Як закріплено у процесуальному законі, завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Це перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський Суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13 Конвенції, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством. Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» у теорії права та на практиці.

Адміністративний суд здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом, і не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, та вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права.

Саме це закріплено у частині другій статті 5 КАС України, відповідно до якої захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У випадку, що розглядається, способом захисту порушеного права позивач обрав визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), та зобов`язання відповідача скласти та видати таку довідку.

Поряд із цим, з`ясування обставин отримання травми, вчинення для цього певного комплексу дій, у тому числі і службового розслідування, належить до виключних повноважень відповідача, то зважаючи на це суд уважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та обрати інший спосіб захисту порушеного права позивача, а саме шляхом покладення на військову частину НОМЕР_1 обов`язку розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), з врахуванням висновків суду.

За змістом положень статей 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши доводи сторін в обґрунтування своїх вимог та заперечень, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI Про судовий збір.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255, 257 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про видачу довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), з врахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний