Справа № 320/61435/24
Суддя: Білоноженко М.А.
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року справа №320/61435/24

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Білоноженко М.А.,

розглянувши у приміщену суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 )
доДержавної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, )
провизнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

- Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві;

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної судової адміністрації України, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 11 грудня 2024 року №496/к про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності, в частині виставлення негативної оцінки начальнику Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 18 грудня 2024 року №507/к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 19 грудня 2024 року №508/к «Про тимчасове покладення виконання обов?язків начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на ОСОБА_2 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві та допустити негайне виконання судового рішення (4, 8 ст. 235 К3пП);

- стягнути з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500000 (п`ятсот) тисяч гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані накази є протиправними, прийнятими з порушенням норм трудового законодавства та законодавства у сфері державної служби, без належного врахування висновків та практики Верховного Суду, а також без достатніх підстав та доказів, які б свідчили про неналежне виконання позивачем своїх посадових обов`язків. Позивач наголошує, що висновки оцінювання є формальними, необ`єктивними та такими, що не враховують реальні результати його роботи протягом 2024 року. На думку позивача, дії відповідача порушують його трудові права та принципи законності, рівності і справедливості, а тому підлягають скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що спірні накази видано правомірно та обґрунтовано, з урахуванням результатів оцінювання службової діяльності позивача та в межах наданих повноважень. Наголошував на тому, що визначення оцінок за результатами проведеного оцінювання державного службовця є виключними повноваженням суб`єкта контролю (призначення) і суд немає права втручатися в такі дискреційні повноваження. Зауважував на тому, що матеріалами справи підтверджена незадовільна робота позивача, що відображено у висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності у 2024 році державних службовців категорії «Б», які займають посади начальників та заступників начальників територіальних управлінь ДСА України. Також, звертав увагу суду на положення статті 43-1 Кодексу законів про працю України, якою регламентовано розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Представником відповідача подано клопотання, в якому останній просив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, аргументуючи його тим, що позивач займав особливо відповідальне становище, а також заявив вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 500000,00 грн, тому, даний спір не підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Вирішуючи вказане клопотання суд зазначає, що згідно з ч.ч. 1-3 ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частина 4 статті 12 КАС України включно передбачає справи, які розглядаються за правилами загального позовного провадження.

Частиною шостою статті 12 КАС України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 9 ст. 171 КАС України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається, зокрема, за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа.

Отже визначення форми адміністративного судочинства, за правилами якого буде розглядатися справа, є обов`язковою умовою процесуального законодавства.

За ч. 1 та ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності та за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно із ч. 3 ст. 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 257 КАС України вбачається, що за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження встановлені статтею 262 КАС України.

Відповідно до частини п`ятої вказаної статті, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Тобто, за загальним правилом, відкриті у спрощеному позовному провадженні справи розглядаються судом без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини четвертої статті 260 КАС України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача протягом двох днів із дня її надходження до суду постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Суддя враховує наданий відповідачами по справі відзиви щодо предмету спору, позицію позивача та обґрунтування зазначені в позовній заяві, підтверджені відповідними доказами та зазначає, що вказана справа не містить виключення, які передбачають її розгляд за правилами загального позовного провадження, предмет спору не є підставою та належним обґрунтуванням для задоволення клопотання.

Також, суддя зауважує відповідачу, що процесуальне законодавство, суд в даній справі не забороняє відповідачу надавати в обґрунтування своєї правової позиції докази, застосовуючи положення ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Більше того, ухвалою Київського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди - залишено без розгляду в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу т.в.о. Голови ДСА України Пампури М.В. від 19 грудня 2024 року №508/к «Про тимчасове покладення виконання обов`язків начальника ТУ ДСА України в місті Києві на ОСОБА_2 », оскільки дія зазначеного наказу припинилася 20 березня 2025 року, а інших наказів з цього питання відповідачем не приймалося та про стягнення з ДСА України на користь позивача моральної шкоди у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, оскільки ці вимоги потребують додаткового доопрацювання та подання окремого позову. Така позиція зумовлена, зокрема, наявністю двох фактів звільнення позивача з посади протягом 2024 року, що потребує комплексної оцінки та уточнення предмета позову.

Розглянувши заявленне клопотання про здійснення розгляду у порядку загального позовного провадження, суд дійшов висновку, що дана справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), тому в задоволенні останнього, суд відмовляє.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Державної судової адміністрації України від 09.04.2013 № 186/к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві.

Наказом т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 11 грудня 2024 року №496/к затверджено висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності у 2024 році державних службовців категорії «Б», які займають посади начальників та заступників начальників територіальних управлінь Державної судової адміністрації України.

Наказом т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України від 18 грудня 2024 року №507/к звільнено ОСОБА_1 з посади начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві з 19 грудня 2024 року у зв`язку з отриманням негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності. Відповідно до пункту 2 цього наказу, у разі відсутності ОСОБА_1 на службі 19 грудня 2024 року, днем звільнення визначено перший робочий день його повернення до виконання службових обов`язків.

Не погодившись з діями відповідача щодо звільнення позивача з посади, останній звернувся до суду з цим позовом.

Щодо позовних вимог у частині скасування наказу від 11.12.2024 №496/к про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності в частині виставлення негативної оцінки начальнику Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві ОСОБА_1 , а також наказу т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 18.12.2024 №507/к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної державної служби, а також порядок реалізації громадянами права рівного доступу до державної служби, є Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Приписами частин 1- 8 статті 44 Закону України «Про державну службу» встановлено, що результати службової діяльності державних службовців щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішень щодо преміювання та планування кар`єри.

Оцінювання проводиться на підставі показників результативності, ефективності та якості, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, дотримання правил етичної поведінки, виконання вимог законодавства у сфері запобігання корупції та індивідуальної програми професійного розвитку.

Результати оцінювання державних службовців категорій «Б» і «В» здійснюються безпосереднім керівником та керівником самостійного структурного підрозділу, категорії «А» - суб`єктом призначення. Державного службовця ознайомлюють з результатами оцінювання під підпис протягом трьох календарних днів. Висновок затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення.

За результатами оцінювання державному службовцю виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка з її обґрунтуванням. У разі отримання негативної оцінки державний службовець звільняється із служби відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» та розривається контракт про проходження державної служби (у разі укладення). Державний службовець має право висловити зауваження щодо оцінювання результатів службової діяльності, які долучаються до його особової справи, а висновок може бути оскаржений у порядку, визначеному ст. 11 Закону.

Згідно з наявними доказами у матеріалах справи, результати виконання завдань державним службовцем ОСОБА_1 за 2024 рік визначені як «негативні», середній бал склав 2,2. Пояснення такої оцінки наведені наступним чином:

Завдання 1. «Забезпечити 100% проведення розрахунків за електричну та теплову енергію, водопостачання, водовідведення, природний газ та послуги зв`язку. За умови належного фінансування забезпечити відсутність кредиторської заборгованості по заробітній платі. Забезпечити 100% своєчасного надання пропозицій щодо перерозподілу бюджетних асигнувань на бюджетний рік в межах помісячного плану асигнувань та виділення додаткових кошторисних призначень на бюджетний рік».

Оцінка - 1 бал. «Завдання виконано частково. До виконання завдання державний службовець підійшов формально, чим нівелював практичну цінність отриманого результату.

Головні розпорядники бюджетних коштів згідно з пунктами 4 та 9 частини п`ятої статті 22 Бюджетного кодексу України затверджують кошториси розпорядників нижчого рівня та здійснюють контроль за повнотою надходжень, бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів. При цьому пунктом 2 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від. 28.02.2002 №228, обґрунтовують показники видатків бюджету або надання кредитів з бюджету, що включаються до кошторису, є невід`ємною частиною кошторису (далі - розрахунки). Порушено пункт 5.1. Порядку взаємодії між Державною судовою адміністрацією України та розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня на всіх стадіях бюджетного процесу, затвердженого наказом ДСА України від 02.02.2018 №38 (у редакції наказу ДСА України від 05.06.2024 №230),

Територіальним управлінням. ДСА України в місті Києві зміни до розрахунків, які обґрунтовують показники видатків бюджету або надання кредитів з бюджету, що включаються до кошторису, за період з початку року були направлені до ДСА України тільки в вересні місяці тобто, вищевказані зміни направляються порушеннями встановлених термінів, також в звіті про виконання кошторису та паспорта бюджетної програми зазначено інформацію, яка не відповідає наданим розрахункам, які обґрунтовують показники видатків бюджету, що включаються до проекту кошторису та є невід`ємною частиною кошторису та паспорта бюджетної програми на 2024 рік, тобто відсутні відповідно зміни до розрахунків.

Відповідно до пункту 3.10. Порядку взаємодії між Державною судовою адміністрацією України та розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня на всіх стадіях бюджетного процесу, затвердженого наказом ДСА України від 02.02.2018 №38 (у редакції наказу ДСА України від 05.06.2024 №230), відповідальність за своєчасність надання кошторисів на затвердження і розрахунків до них та за дотримання законодавства і розпорядчих документів ДСА України несуть розпорядники бюджетних коштів нижчого рівня.

Під час формування кошторису на 2024 рік Територіальним управлінням не було. дотримано рекомендацій ДСА України, викладені в листах від 14.08.2023 №11-9538/23 та від 01.12.2023 №11-15636/23 щодо забезпечення видатків за пріоритетними напрямами.

Відповідно до частини першої статті 26 Бюджетного кодексу України контроль ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками.

Так, при аналізі річного фонду суддівської винагороди, виявлено некоректне планування Територіальний управлінням ДСА України в місті Києві річного фонду суддівської винагороди на 2024 рік, а саме:

ТУ ДСА України в місті Києва, при формуванні бюджетного запиту на 2024 рік, фонд суддівської винагороди розраховувався на фактичну (261 особа), однак згідно деталізації видатків фонду оплати праці станом на 01.01.2024 року фактична чисельність суддів склала 237 осіб, тобто за рахунок зменшення фактичної чисельності виник профіцит за КЕКВ. 2113. «Суддівська винагорода» склав у сумі 23 млн. гривень.

Також для розрахунку фонду посадового окладу на 2024 рік було враховано регіональний коефіцієнт для суддів, які не здійснюють правосуддя.

Після проведення аналізу за підсумками 9 місяців щодо Звіту про виконання кошторису та паспорта бюджетної програми від ТУ ДСА України в місті Києві відсутні пропозиції щодо перерозподілу бюджетних асигнувань на 2024 рік за КЕКВ 2270 «Оплата комунальних послуг та енергоносіїв», які можливо було спрямувати н інші КЕКВ для більш ефективного використання бюджетних коштів».

Завдання 2. «Організувати та забезпечити 100% подачу звітності місцевими загальними судами міста Києва. Спільно з архівними підрозділами забезпечити впорядкування архівного фонду. Надати методичні рекомендації з питань належної організації роботи місцевим загальним судам міста Києва».

Оцінка - 3 бали. «Завдання виконано своєчасно, результат якого повною мірою можна використати в роботі. Робота проводилася ефективно з дотриманням правил етичної поведінки».

Завдання 3. «У межах наданих повноважень здійснити придбання товарів, робіт і послуг у відповідності до ЗУ «Про публічні закупівлі»; забезпечити неухильне дотримання ЗУ «Про державну службу» та ЗУ «Про запобігання корупції» в територіальному управлінні. Забезпечити організацію Антикорупційної програми в межах повноважень».

Оцінка - 3 бали. «Завдання виконано своєчасно, результат якого повною мірою можна використати в роботі. Робота проводилася ефективно з дотриманням правил етичної поведінки».

Завдання 4. «У межах кошторисних видатків організувати роботу по проведенню поточного ремонту приміщення судів (за потреби) та підготовку до опалювального сезону 2024-2025 років, за умови виділення капітальних видатків організувати роботу відповідно до вимог ДБН 2010».

Оцінка - 1 бал. «Завдання виконано частково. До виконання завдання державний службовець підійшов формально, чим нівелював практичну цінність отриманого результату. Довідкою про зміни до кошторису на 2024 рік від 22.08.2024 №104 Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в місті Києві на відновлення функціонування захисної споруди цивільного захисту, за призначенням (за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, 27А) виділені додаткові бюджетні асигнування за КЕКВ 3132 у сумі 2 449,4 тис гривень. Однак, станом на 19.11.2024 договір підряду не підписаний, роботи з капітального ремонту не розпочаті. Тобто, протягом 3 місяців не вжито відповідних заходів для проведення вкрай необхідних робіт з капітального ремонту».

Завдання 5. «Забезпечити 100% розгляду звернень громадян та запитів на отримання публічної інформації, що належить до повноважень Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві».

Оцінка - 3 бали. «Завдання виконано своєчасно, результат якого повною мірою можна використати в роботі. Робота проводилась ефективно з дотриманням правил етичної поведінки.».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.04.2021 року у справі №480/4987/19, допущення порушень під час процедури оцінювання - зокрема застосування формального підходу до визначення завдань, порушення встановлених термінів, неналежне заповнення форм, виставлення балів та оцінок, що не відповідають встановленим критеріям, - є підставою для скасування висновку щодо результатів службової діяльності державного службовця. Подібні висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 03.08.2021 року (справа №120/78/20-а), від 27.10.2021 року (справа №640/31884/20), від 09.11.2022 року (справа №380/25524/21), від 11.10.2023 року (справа №560/2811/23) та інших.

У постановах від 17 листопада 2021 року у справі № 320/425/21 та від 14 липня 2022 року у справі № 440/99/21 Верховний Суд підкреслював, що суд не може втручатися у дискреційні повноваження відповідача щодо надання оцінки, застосування критеріїв виставлення балів та обґрунтування оцінки. Суд здійснює лише юридичну оцінку відповідності процедури оцінювання та її результатів вимогам Порядку № 640.

Таким чином, суд не може самостійно визначати бали, які мав отримати державний службовець, або формувати власне обґрунтування виставлених балів. Водночас адміністративний суд зобов`язаний перевірити та оцінити відповідність проведеної процедури оцінювання та її результатів критеріям оцінювання (ч. 2 ст. 2 КАС України). Аналогічний підхід відображено у постановах Верховного Суду від 30.03.2021 року (справа №280/6429/19), від 07.08.2023 року (справа №540/3929/20), від 20.11.2023 року (справа №640/31884/20).

Суд наголошує, що дискреційні повноваження суб`єкта оцінювання не можуть бути свавільними, а повинні ґрунтуватися на приписах закону. Акти індивідуальної дії, зокрема акти оцінювання, повинні бути обґрунтованими та вмотивованими, тобто містити конкретні фактичні та юридичні підстави та переконливі мотиви прийняття рішення.

Результати оцінювання державного службовця категорії «Б» або «В» повинні містити належні та достатні обґрунтування виставлених балів. Формальне цитування критеріїв або загальні формулювання щодо невиконання завдань не відповідають вимогам закону. Такий підхід підтверджується постановами Верховного Суду від 26.01.2023 року (справа №140/318/21) та від 20.11.2023 року (справа №640/31884/20).

Вивчивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд встановив, що відповідач при проведенні оцінювання позивача не забезпечив належного та обґрунтованого мотивування виставлених балів.

Процедуру проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців (далі - оцінювання) визначає Порядок № 640 (тут і далі - у редакцій чинній на час виникнення спірних правовідносин)

В силу пункту 4 Порядку № 640 учасниками оцінювання є: державний службовець; особа, яка визначає завдання і ключові показники результативності, ефективності та якості службової діяльності (далі - ключові показники) та здійснює підготовку пропозицій щодо оцінювання результатів службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії "А"; безпосередній керівник державного службовця, який займає посаду державної служби категорії "Б" або "В"; керівник самостійного структурного підрозділу (у разі наявності), в якому працює державний службовець, який займає посаду державної служби категорії "Б" або "В"; суб`єкт призначення; служба управління персоналом.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 640 метою оцінювання є визначення якості виконання державним службовцем поставлених завдань, а також прийняття рішення щодо його преміювання, планування службової кар`єри.

Оцінювання проводиться з дотриманням принципів об`єктивності, достовірності, доступності та прозорості, взаємодії та поваги до гідності державного службовця.

За правилами пункту 7 Порядку № 640 оцінювання проводиться на підставі ключових показників, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним загальних правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції.

Пунктом 9 Порядку № 640 передбачено, що оцінювання проводиться поетапно: визначення завдань і ключових показників; визначення результатів виконання завдань; затвердження висновку (крім випадків, коли жодне із визначених завдань не підлягає оцінюванню).

Пунктом 16 Порядку № 640 визначено, що висновок затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення у грудні звітного року.

Служба управління персоналом державного органу, в якому працює державний службовець, ознайомлює відповідного державного службовця із затвердженим висновком у порядку, визначеному Законом України "Про державну службу".

Згідно з пунктом 37 Порядку № 640 для визначення результатів виконання завдань безпосередній керівник спільно з керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності) проводить з державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії "Б" або "В", оціночну співбесіду.

У разі тимчасової відсутності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії "Б" або "В", або його повторної неявки для проходження оціночної співбесіди у визначені безпосереднім керівником строки визначення результатів виконання завдань проводиться безпосереднім керівником та керівником самостійного структурного підрозділу (у разі наявності) без оціночної співбесіди в установлений строк. У разі тимчасової відсутності у зв`язку з відрядженням або відпусткою такого державного службовця за його заявою до безпосереднього керівника оціночна співбесіда та визначення результатів виконання завдань проводяться раніше.

За приписами пункту 41 Порядку № 640 висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", в якому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка, за формою згідно з додатком 6 затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення.

У разі коли жодне із завдань державного службовця, який займає посаду державної служби категорії "Б" або "В", не підлягає оцінюванню, а також у випадку, передбаченому абзацом четвертим пункту 40-1 цього Порядку, висновок не затверджується. У такому разі процедура оцінювання результатів службової діяльності відповідного державного службовця припиняється. Відповідні відомості зазначаються в особовій картці такого державного службовця.

Додатком 5 до Порядку № 640 визначено критерії виставлення балів.

Так, бал «Не підлягає оцінюванню» виставляється у разі, коли завдання не могло бути виконано через обставини, які об`єктивно унеможливили його виконання і щодо яких державний службовець не міг впливати чи пропонувати інший спосіб виконання завдання, зокрема через тимчасову непрацездатність, відсторонення від виконання посадових обов`язків (повноважень), простій, тимчасову відсутність державного службовця з інших причин.

Бал « 0» - завдання не виконано або під час його виконання порушено вимоги законодавства у сфері запобігання корупції.

Бал « 1» - завдання виконано частково, результати не можуть бути використані через необхідність суттєвого доопрацювання, до виконання завдання державний службовець підійшов формально, чим нівелював практичну цінність отриманого результату, або завдання виконане з демонстрацією неспроможності одночасного забезпечення на належному рівні і своєчасного виконання посадових обов`язків, або під час виконання такого завдання порушено вимоги правил етичної поведінки, або процес досягнення результату чи сам результат мав негативний відгук з боку користувачів, споживачів, співвиконавців, керівництва тощо.

Бал « 2» - завдання виконано, але з порушенням строку виконання та/або із залученням до виконання завдання інших осіб (під час виконання роботи державний службовець потребував надання зразків документів, допомоги у виробленні алгоритму роботи, аналізі нормативно-правових актів, суттєвому коригуванні проектів документів, проявляв низьку самостійність, недостатність знань нормативно-правових актів, вимог до підготовки службових документів, потребував нагадувань і високої міри контролю з боку керівника тощо).

Бал « 3» - завдання виконано своєчасно, результат якого повною мірою можна використати в роботі. Робота проводилась ефективно з дотриманням правил етичної поведінки.

Бал « 4» - завдання виконано своєчасно (завчасно), результат високої якості, його досягнуто з високим ступенем самостійності (за необхідності командної роботи), ініціативності, робота проводилась ефективно, з дотриманням правил етичної поведінки. Під час виконання завдання державним службовцем вносилися пропозиції щодо інших документів, процесів, процедур, заходів або їх удосконалення. Пройдено професійне навчання відповідно до індивідуальної програми підвищення рівня професійної компетентності/індивідуальної програми професійного розвитку, за результатами якого нараховано не менше ніж 0,4 кредиту Європейської кредитної трансферно-накопичувальної системи (ЄКТС).

Згідно з відомостями у висновку, позивачу було виставлено наступні бали: завдання 1 - « 1» бал, завдання 2 - « 3» бали, завдання 3 - « 3» бали, завдання 4 - « 1» бал, завдання 5 - « 3» бали. У підсумку середній бал склав 2,2, що стало підставою для виставлення негативної оцінки службової діяльності.

Разом із тим у графі «Обґрунтування оцінки» відповідач обмежився загальними формулюваннями: «Завдання виконано частково. До виконання завдання державний службовець підійшов формально, чим нівелював практичну цінність отриманого результату». Окрім цього, наведено посилання на загальні положення Бюджетного кодексу України та накази ДСА України, але відсутні будь-які конкретні пояснення:

які саме критерії були застосовані при зниженні оцінки;

які фактичні підстави підтверджують формальність підходу до виконання завдання;

які конкретні дії чи бездіяльність позивача стали підставою для виставлення саме такого бала.

Більше того, у тексті обґрунтування наведено опис загальних проблем організації роботи управління, зокрема: розбіжності між плановою та фактичною чисельністю суддів, наявність профіциту кошторису за КЕКВ 2113, відсутність пропозицій щодо перерозподілу видатків, недотримання рекомендацій ДСА України, не підписання договору підряду. Втім, зазначені обставини стосуються бюджетного планування та управління в цілому і не містять індивідуалізованої оцінки діяльності саме позивача як начальника територіального управління.

Варто також зазначити, що жодних зауважень або документально підтверджених нарікань щодо неналежного виконання позивачем своїх службових обов`язків під час оцінюваного періоду судом не встановлено. У свою чергу, відповідачем не надано жодних доказів того, що виконання завдань позивачем супроводжувалося систематичними нагадуваннями, додатковим контролем або іншими заходами впливу з боку керівництва ДСА України.

З огляду на наведені положення Порядку №640, кожне зменшення від максимального « 4» повинно бути належним чином обґрунтовано в графі «Обґрунтування оцінки».

Варто зазначити, що у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 560/1764/19 Верховний Суд, аналізуючи положення статті 44 Закону №889-VIII у взаємозв`язку з пунктом 39 Порядку № 640, дійшов висновку, що негативні оцінки із виставленням, зокрема балу "0", мають бути обґрунтовані в розрізі поставлених завдань і ключових показників. Виставлення відповідних балів без такого обґрунтування окремо по завданнях не може свідчити про об`єктивність оцінки роботи державного службовця. За відсутності відповідних обґрунтувань неможливо встановити достовірність виставлення середнього балу.

Розвиваючи цю правову позицію в частині змісту та обсягу відповідного обґрунтування, Верховний Суд у постанові від 26 січня 2023 року у справі № 140/318/21 зазначив, що обґрунтування балів за виконані завдання не може зводитися до цитування повністю чи частково критеріїв їхнього визначення, установлених Додатком 5 до Порядку.

Критерії оцінювання не можуть підміняти обов`язок суб`єкта оцінювання навести відповідні обґрунтування щодо виставлених державному службовцю балів, адже не є тотожними поняттями. Так, критерії - це загальні норми та вимоги, за наявності яких завдання уважається виконаним/частково виконаним/не виконаним, а обґрунтування балів - це фактичні обставини, які суб`єкт оцінювання повинен навести на підтвердження виставлення конкретного балу.

Необхідність належного обґрунтування виставлених державному службовцю балів за результатами оцінювання службової діяльності передбачена наслідками, які може потягнути за собою недостатня їхня кількість.

Разом з цим у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 480/4987/19 Верховний Суд сформулював правову позицію, яка полягає у тому, що допущення учасниками процедури оцінювання порушень, які можуть полягати у застосуванні формального підходу до визначення завдань, порушенні встановлених термінів проведення оцінювання, неналежному заповненні форм, виставлені балів та оцінок, що не відповідають встановленим критеріям, та затвердженні висновку який містить таку оцінку, є підставою для скасування висновку щодо результатів службової діяльності державного службовця у встановленому порядку.

Таким чином, суд вважає, що оцінка діяльності позивача носила формальний характер, без обґрунтованого і документально підтвердженого аналізу виконаних ним завдань, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 44 та п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну службу». Формальне виставлення оцінки свідчить про відсутність об`єктивного підходу до оцінювання, а також підтверджує наявність ознак упередженого ставлення до позивача та створення негативного іміджу, що обмежує його право на належну оцінку службової діяльності.

Суд наголошує, що відповідно до Закону України «Про державну службу» оцінювання результатів службової діяльності має здійснюватися на принципах об`єктивності, прозорості та обґрунтованості. У даному ж випадку відповідач застосував формальний підхід, не розкривши фактичних підстав для зниження оцінки, що узгоджується з висновками Верховного Суду про недопустимість формального оцінювання.

Подібні підходи вже неодноразово отримували оцінку Верховного Суду. Так, у постановах, якими перевірялися аналогічні правовідносини, наголошено: «У спірних правовідносинах встановлені судами обставини свідчать про те, що висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності позивача не відповідає критерію обґрунтованості, оскільки відповідач застосував формальний підхід щодо наведення обґрунтування виставлених балів по кожному із завдань, обмежившись лише зазначенням про формальне виконання завдань, відсутність деталізованої інформації та не зазначення особистого залучення керівника в роботу над завданням. Негативна оцінка не доведена окремо по кожному завданню належними, допустимими та достатніми доказами…» (постанови Верховного Суду від 03 квітня 2024 року, справа № 160/20115/22). За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що проведення оцінювання із формальним підходом, без дослідження наданих матеріалів та без належного мотивування, призводить до прийняття протиправного висновку, який підлягає скасуванню.

У справі, що розглядається, позивачу по 2-м показникам завдання протягом періоду 2024 року виставлений бал - 1 (один), з відповідними належними, на думку суду обґрунтуваннями, по 3-м показникам завдання протягом періоду 2024 року виставлений бал - 3 (три) середній бал - 2,2 (дві цілих дві десяті), в той же час, відповідачем без зазначення будь-яких фактичних обставин щодо зменшення балів з « 4» до « 3» не наведено будь-якого обґрунтування, а лише констатовано загальне визначення критеріїв такої оцінки, не вказавши при цьому жодного факту чи обставини, які б відповідали вказаним критеріям.

Наведене свідчить про застосування відповідачем формального підходу щодо наведення обґрунтування виставлених позивачу балів по трьом з п`яти завдань.

Таким чином, суд у даній справі констатує, що відповідач фактично не навів достатніх доказів або конкретних аргументів, які б давали підстави для зниження оцінки позивачу щодо трьох завдань, які оцінені балом «3», а не максимальним балом. Відсутність належного мотивування та індивідуалізованих висновків щодо виконання позивачем його посадових обов`язків свідчить про порушення принципів належного адміністративного провадження, а отже створює підстави для визнання оцінювання неправомірним.

Такий підхід не відповідає вимогам чинного законодавства щодо законності, прозорості, об`єктивності та добросовісності кадрових рішень у сфері публічної служби, а отже є підставою для визнання оцінювання неправомірним як такого, що прийняте без належного обґрунтування та з відступом від засад адміністративної процедури.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що накази від 11.12.2024 №496/к та від 18.12.2024 №507/к ухвалені передчасно, без належного врахування усіх обставин, що мають істотне значення для прийняття рішення, та містять ознаки необґрунтованості, що є підставою для визнання їх протиправними та скасування.

Відповідно до пункту 48 Порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2017 № 640, висновок щодо результатів оцінювання з негативною оцінкою може бути оскаржений державним службовцем.

Порядок оскарження такого висновку визначений статтею 11 Закону України «Про державну службу». Частиною першою цієї статті передбачено, що у разі порушення наданих цим Законом прав або виникнення перешкод у реалізації таких прав державний службовець у місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про це, може подати керівнику державної служби скаргу із зазначенням фактів порушення його прав або перешкод у їх реалізації.

Частинами третьою та четвертою статті 11 Закону України «Про державну службу» встановлено, що керівник державної служби зобов`язаний не пізніше 20 календарних днів з дня отримання скарги надати державному службовцю обґрунтовану письмову відповідь (рішення). У разі неотримання у зазначений строк відповіді на скаргу або у випадку незгоди з нею державний службовець має право звернутися до суду.

Судом установлено, що 18.12.2024 року позивач, реалізуючи своє право на позасудовий порядок оскарження, звернувся до відповідача зі скаргою на висновок про затвердження негативної оцінки. Тобто, на момент звернення до суду позивач уже використав надану йому законом можливість позасудового врегулювання спору.

Однак відповідач свій обов`язок, передбачений частинами третьою та четвертою статті 11 Закону України «Про державну службу», не виконав та у встановлений законом двадцятиденний строк обґрунтованої письмової відповіді позивачу не надав. Така бездіяльність з боку відповідача суд оцінює критично, оскільки вона свідчить про ігнорування визначених законом гарантій прав державного службовця, позбавляє його можливості на ефективний досудовий захист і фактично блокує реалізацію передбаченої законом процедури захисту своїх прав.

Невиконання відповідачем процесуального обов`язку надати відповідь на скаргу позивача підтверджує протиправність дій відповідача, а й створює додаткові підстави для судового втручання, оскільки відсутність відповіді унеможливлює оцінку законності та обґрунтованості негативної оцінки діяльності позивача. Суд розцінює такі дії як порушення принципів верховенства права, визначених статтею 8 Конституції України, та принципів належного урядування, які передбачають обов`язок державних органів діяти відкрито, своєчасно та в межах закону.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимога про скасування наказу є належним та ефективним способом захисту порушених трудових прав позивача, оскільки саме від скасування спірного наказу залежить відновлення його трудових прав та поновлення на службі.

В той же час, суд не приймає доводи позивача щодо протиправності дій відповідача в частині звільнення ОСОБА_1 з посади без отримання обов`язкової попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації «Відкрита профспілка працівників судової системи України», головою якої він є, як то передбачено статтями 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та 252 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до положень абзацу 8 статті 43-1 Кодексу законів про працю України розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян.

Враховуючи зазначене вище, ДСА України при розірванні трудового договору у даному випадку не повинна отримувати згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Проте, такі висновки не спростовують протиправність оскаржуваних наказів, наведених вище у цьому рішенні, а є лише виконанням обов`язку суду щодо надання оцінці усім вагомим доводам на які покликаються учасники справи у власних заявах по суті спору.

Стосовно зазначення представником відповідача у відзиві на позовну заяву, що в основу позову покладено лише не згоду позивача з виставленими балами за завдання №1 та №4, суд зауважує, що позивачем оскаржується наказ від 11 грудня 2024 року №496/к в цілому, а не в окремій його частині.

Крім цього, в позовній заяві наведені обґрунтування щодо протиправності оскаржуваного наказу в цілому, зокрема, щодо тривалості спірних правовідносин, що виникли між сторонами після проведення Державною судовою адміністрацією України аудиту діяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві.

Проте, дані доводи суд не приймає, оскільки оцінку даним правовідносинам було надано під час розгляду справи №320/43954/23.

З огляду на приписи статті 242 КАС України обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Щодо позовних вимог про поновлення позивача на посаді начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Зазначене правило поширюється і на випадки звільнення державних службовців, оскільки трудові права таких осіб підлягають судовому захисту на загальних підставах.

У даній справі судом встановлено, що звільнення ОСОБА_1 відбулося на підставі негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності, яка, як було з`ясовано вище, була виставлена формально, без належного обґрунтування та з порушенням вимог статей 4 та 44 Закону України «Про державну службу». Отже, підстави для звільнення були відсутні, а сам наказ про звільнення ґрунтувався на незаконному та протиправному акті.

Таким чином, суд дійшов висновку, що звільнення позивача з адміністративної посади здійснено без законної підстави, що відповідно до статті 235 КЗпП України тягне за собою обов`язок суду поновити його на попередньому місці роботи, а саме на посаді начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно. Це означає, що після оголошення судового рішення роботодавець зобов`язаний видати відповідний наказ про поновлення на роботі без зволікань і незалежно від подальшого оскарження рішення в апеляційному чи касаційному порядку. Такий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 04.07.2019 у справі № 826/13665/16 та від 23.12.2020 у справі № 640/2749/19, де підкреслено, що негайне виконання судових рішень у справах про поновлення на посаді є безумовним обов`язком роботодавця.

Суд також бере до уваги, що наказ т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 18 грудня 2024 року № 507/к «Про звільнення ОСОБА_1 » фактично не був реалізований, оскільки дію наказу було зупинено ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.12.2024 у справі № 320/62822/24 про забезпечення позову. Надалі, після скасування зазначених заходів ухвалою від 14.01.2025, їхня дія продовжилася в силу положень частини дев`ятої статті 154 КАС України через подання апеляційної скарги. Як наслідок, запис про звільнення до трудової книжки позивача не було внесено, а остаточний розрахунок не проведено.

За таких обставин суд вважає, що для ефективного захисту прав позивача, передбаченого статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, єдиним належним способом відновлення порушеного права є визнання протиправними та скасування наказів відповідача від 11 грудня 2024 року № 496/к та від 18 грудня 2024 року № 507/к і поновлення позивача на посаді начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві.

В той же час, стосовно дати з якої необхідно поновити позивача, суд зауважує, що в оскаржуваному наказі зазначено: « у разі відсутності ОСОБА_1 на службі 19 грудня 2024 рок, днем звільнення вважати перший робочий день його повернення до виконання службових обов`язків».

В матеріалах справи наявні наступні листки непрацездатності видані на ім`я позивача: з 23.11.2024 по 27.11.2024; з 07.12.2024 по 16.12.2024; з 17.12.2024 по 23.12.2024; з 24.12.2024 по 26.12.2024; з 27.12.2024 по 02.01.2025.

З наведеного вбачається, що позивача звільнено із займаної посади 03.01.2025, в перший день після закриття тривалого лікарняного з 07.12.2024 по 02.01.2025.

Тому, порушене право підлягає відновленню в частині поновлення на посаді з 06.01.2025, з дня наступного (першого робочого дня) за днем звільнення.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень вчинення дій чи бездіяльності.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Слід зазначити, що право не виникає внаслідок неправомірних дій (ex iniuria ius non oritur) або бездіяльності; держава не може відмовитися від виконання свого зобов`язання, посилаючись на підстави, які визнано незаконними; те, що право виникає з факту (ex facto ius oritus), не означає, що право може виникати з несправедливості (ex iniuria ius non oritur). Зазначені підходи застосовані ЄСПЛ, зокрема, у рішенні Paradiso and Campanelli v Italy (№ 25358/12), Sidabras and Others v. Lithuania (№ 50421/08), Ioannou v Turkey (№ 18364/91), Schenk v. Switzerland (№ 10862/84), Stromblad v. Sweden (№ 3684/07).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд підкреслює, що ефективний засіб юридичного захисту має забезпечувати не лише формальне визнання порушення, а й фактичне відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме тому у цій справі поновлення на посаді є єдиним можливим способом відновлення порушених прав позивача.

Враховуючи задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, відповідно до ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати в розмірі 2422,40 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 251, 255, 262, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди.

Визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 11 грудня 2024 року №496/к про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності, в частині виставлення негативної оцінки начальнику Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 18 грудня 2024 року №507/к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві з дня наступного за днем звільнення (перший робочий день) 06.01.2025.

Звернути рішення до негайного виконання в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Білоноженко М.А.