Справа № 460/8408/24
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 жовтня 2025 року м. Рівне №460/8408/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за підпунктом "г" пункту 2 частини статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач протиправно не розглянув рапорт позивача у належний спосіб та не звільнив його з військової служби у зв`язку з утриманням трьох неповнолітніх дітей.

Ухвалою суду від 05.08.2024 позовну заяву залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 16.08.2024 позивачу продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви, встановлений ухвалою суду від 05.08.2024.

Позивач недоліки позовної заяви усунув у строк і спосіб, встановлений судом. Відтак, позовна заява вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 09.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву одночасно із заявою про продовження строку для подання відзиву.

Ухвалою суду від 04.12.2024 зазначену заяву задоволено, продовжено відповідачу строк для подання відзиву, прийнято відзив.

У відзиві відповідач зазначає про необґрунтованість позову, оскільки позивачем було порушено порядок подання рапорту (не подано по команді). Крім того, прийняття наказу про звільнення з військової служби є дискреційними повноваженнями командира військової частини, у якій проходить службу військовослужбовець. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Розглянувши позовну заяву та відзив, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до Указу Президента України від 06.02.2023 №59/2023 "Про продовження строку загальної мобілізації" та з 13 лютого 2023 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у званні солдата на посаді гранатометника 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти.

Ці обставини підтверджуються витягом з наказу в.о.командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2023 №3 (по стройовій частині) (а.с.164).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2024 №41 (по стройовій частині), з 11 лютого 2024 року солдат ОСОБА_1 , гранатометник 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що вибув з військової частини у психіатричну лікарню АДРЕСА_1 (а.с.165).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2024 №54 (по стройовій частині), солдат ОСОБА_1 , гранатометник 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 , вибув у відпустку за сімейними обставинами, не прибуваючи до військової частини, на 10 календарних днів з 24 лютого по 04 березня 2024 року (а.с.166).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2024 №66 (по стройовій частині), солдат ОСОБА_1 , гранатометник 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 , 05 березня 2024 року, не прибуваючи до військової частини, вибув на лікування до Волинської обласної психіатричної лікарні (а.с.167).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2024 №123 (по стройовій частині), солдат ОСОБА_1 , гранатометник 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 вибув у відпустку за станом здоров`я, не прибуваючи до військової частини, з 26 квітня по 25 травня 2024 року (а.с.168).

10 травня 2024 року представник солдата ОСОБА_1 , адвокат Ю.Вінцюк, звернулася до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_3 " (Військова частина НОМЕР_2 ) із зверненням, у якому у зв`язку з неможливістю безпосередньо по команді подати рапорт на звільнення та відсутністю можливості встановити юридичну адресу Військової частини НОМЕР_1 для подачі рапорту, просила сприяння в надісланні оригіналу рапорту ОСОБА_1 про звільнення на адресу Військової частини НОМЕР_1 та про контроль в наданні інформації та/або копій документів (а.с.96).

До звернення адвокат Ю.Вінцюк додала ордер та рапорт на звільнення з додатками.

У рапорті від 15.04.2024, поданому солдатом ОСОБА_1 командиру Військової частини НОМЕР_1 , позивач просив поклопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби згідно з пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років (а.с.98).

У рапорті ОСОБА_1 зазначив, що має на утриманні трьох дітей до 18 років, а саме: доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що окремо підтверджується рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 27.02.2024 у справі №155/43/24 (а.а.с.13-16).

До рапорту від 15.04.2024 солдат ОСОБА_1 додав копії: паспорта ОСОБА_1 , РНОКПП ОСОБА_1 , довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , паспорта ОСОБА_5 , витяг з реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_5 , РНОКПП ОСОБА_5 , свідоцтва про шлюб від 07.12.2023 серії НОМЕР_3 , рішення Горохівського районного суду Волинської області від 27.02.2024, свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 від 10.121.2010, НОМЕР_5 від 12.04.2024, НОМЕР_6 від 12.04.2024, витягів з реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні від 12.04.2024, акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 12.04.2024.

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 №153 (по стройовій частині), солдат ОСОБА_1 , гранатометник 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що з 27 травня 2024 року відсутній у підрозділі, не виконує посадових обов`язків та знятий з усіх видів забезпечення з призупиненням усіх видів грошового забезпечення (а.с.169).

Листом від 30.05.2024 №1396 Військова частина НОМЕР_1 повідомила солдата ОСОБА_1 про те, що на даний час відсутні правові підстави для розгляду його рапорту про звільнення через недотримання порядку й форми його подачі, у зв`язку з чим рапорт підлягає доопрацюванню (а.с.31).

Листом від 20.06.2024 №1565 Військова частина НОМЕР_1 на адвокатський запит адвоката Ю.Вінцюк повідомила адвокату про те, рапорт військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 був предметом розгляду та оскільки вказаний документ поданий без відповідного порядку та форми, він підлягав доопрацюванню, про що було повідомлено даного військовослужбовця листом за №1396 від 30.05.2024 та роз`яснено порядок оскарження (а.с.30).

Вважаючи дії відповідача щодо неналежного розгляду рапорту протиправними, позивач звернувся до суду із позовом у цій справі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст.2 Закону №2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закону України Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV (далі Статут).

Згідно із ст.12 Статуту, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (ст.14 Статуту).

За приписами пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до ч.7 ст.26 Закону №2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з п.225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення №1153/2008), звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд відмічає, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Згідно з п.241 Положення №1153/2008, накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Таким чином, безпосередньо на кожному рапорті військовослужбовця про звільнення за наявності відповідних підстав має міститися клопотання безпосереднього (прямого) командира про звільнення зазначеного військовослужбовця з військової служби та передачу цього рапорту в порядку підпорядкування по ланцюгу до командира військової частини чи іншої посадової особи, яка має право звільнення підлеглого військовослужбовця.

Водночас, безпосередній командир військовослужбовця, за наявності відповідних підстав, має право відмовитися клопотати перед своїм безпосереднім командиром про звільнення зазначеного військовослужбовця.

Згідно з абзацом тринадцятим п.14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 19.05.2009 №438/16454, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454 (далі Інструкція №438/16454), документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

З системного аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що військовослужбовець, який бажає звільнитися з військової служби, зобов`язаний подати рапорт та документи, які підтверджують підстави звільнення, по команді. Наслідком подання військовослужбовцем рапорту про звільнення у встановленому порядку за наявності об`єктивних підстав є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби.

При цьому, обов`язку командира військової частини розглянути рапорт військовослужбовця кореспондує обов`язок такого військовослужбовця подати рапорт у порядку, визначеному нормами Положення №1153/2008.

Позивачем вимог Положення №1153/2008 в частині подання рапорту дотримано не було.

Судом встановлено, що рапорт позивача було надіслано його представником до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_3 ". При цьому, представник посилалася на неможливість подати рапорт безпосередньо по команді у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану.

Суд зауважує, що солдат ОСОБА_1 з 10.02.2024 фактично не перебував у розташуванні військової частини, а з 27.05.2024 вважався таким, що відсутній у підрозділі та був знятий з усіх видів забезпечення з призупиненням грошового забезпечення.

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.06.2024 №186 (по стройовій частині), солдата ОСОБА_1 , гранатометника 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 , призначено у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із самовільним залишенням військової частини наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №17-РС від 26 червня 2024 року (а.с.170).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.09.2024 №274 (по стройовій частині), солдату ОСОБА_1 , колишньому гранатометнику 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 , який самовільно залишив військову частину з 24 липня 2024 року, якому призупинено військову службу наказом командира Військової частини НОМЕР_7 (по особовому складу) від 21 вересня 2024 року №257-РС, призупинено строк військової служби у Збройних Силах України на період мобілізації, вислугу років для призначення пенсії та вислугу у військовому званні, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, із виключенням із всіх видів забезпечення при Військовій частині НОМЕР_1 з 24 липня 2024 року (а.с.171).

Суд звертає увагу, що п.14.10 Розділу ХІV Інструкції №438/16454 передбачає необхідність вчасного здавання військовослужбовцем, що звільняється, справ і посад.

Таким чином, враховуючи вимогу наведеної норми, а також норм п.233 Положення №1153/2008 щодо подання по команді рапорту та документів, які підтверджують підстави звільнення, суд дійшов висновку, що військовослужбовець рапорт про звільнення та відповідні документи повинен подати особисто по команді та на момент звільнення зобов`язаний перебувати у розташуванні військової частини.

Згідно з пунктом 2.1.6 Інструкції із діловодства Збройних Сил України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 року №40 (далі Інструкція №40), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Застосовуючи вищевказані положення законодавства до обставин справи суд зазначає, що рапорт, як офіційна форма звернення військовослужбовця до вищої посадової особи передбачає його опрацювання та надання відповіді по суті порушених в ньому питань.

Проте, чинним законодавством не визначено чіткого строку, протягом якого командир зобов`язаний розглянути рапорт військовослужбовця про звільнення з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII.

Водночас, Інструкція №40 передбачає, що документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установі), до якої надійшов документ.

Як встановлено судом, Військова частина НОМЕР_1 листом від 30.05.2024 №1396 повідомила позивача про неможливість розгляду рапорту у зв`язку з порушенням порядку його подання та про необхідність доопрацювання рапорту, а листом від 20.06.2024 №1565 - представника позивача про наслідки розгляду рапорту (а.а.с.30-31).

Таким чином, рапорт солдата ОСОБА_1 був предметом розгляду відповідачем.

Суд зауважує, що як протиправні дії суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у прийнятті рішення чи у здійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі Закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично були здійснені не у спосіб, встановлений Законом, що потягнуло порушення прав таких осіб.

Для визнання дій протиправними недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до Закону, фактично були виконані з порушенням Закону.

У сукупності викладеного, враховуючи те, що солдат ОСОБА_1 не дотримався встановленого порядку звернення з рапортом про звільнення з військової служби, у відповідача були відсутні підстави для вирішення такого рапорту по суті із звільненням позивача із військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII, про що останній і був повідомлений листом від 30.05.2024 №1396.

Отже, в контексті встановлених обставин, жодних прав позивача відповідачем порушено не було, а тому вимога про визнання протиправними дій відповідача щодо неналежного розгляду рапорту про звільнення з військової служби до задоволення не підлягає.

Водночас, суд звертає увагу, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби згідно з пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII є передчасними, оскільки рапорт позивача відповідачем по суті не вирішувався.

Згідно із ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, позов до задоволення не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_8 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_9 ).

Рішення складено 15 жовтня 2025 року.

Суддя О.М. Дудар