Справа № 380/28733/23
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 380/28733/23

адміністративне провадження № К/990/39311/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду

Мацедонської В.Е.,

перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року

у справі № 380/28733/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якій просив:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" № 168 від 28.02.2022, збільшеної до 100000 грн, за весь період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, та часу перебування у відпустці для лікування після поранення важкого ступеня, а саме за період з 29.06.2022 по 15.07.2022 включно, з 15.07.2022 по 21.12.2022 включно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за періоди з 29.06.2022 по 15.07.2022 включно, з 15.07.2022 по 21.12.2022 включно, виходячи з її розміру 100000 (сто тисяч гривень) на місяць, з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.05.2023 по 17.10.2023 включно в розмірі 643892,48 грн;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 31.05.2023 по 17.10.2023 включно відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 № 100 в розмірі 643892,48 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 100000,00 грн пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні з 29.06.2022 по 15.07.2022 включно, та перебування у відпустці за станом здоров`я для лікування за період з 15.07.2022 року по 21.12.2022 включно.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 100000,00 грн пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні з 29.06.2022 по 15.07.2022 включно, та перебування у відпустці за станом здоров`я для лікування за період з 15.07.2022 року по 21.12.2022 включно, з урахуванням раніше виплачених сум додаткової винагороди.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2023 по 16.10.2023 включно.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 01.06.2023 по 16.10.2023 включно відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 року № 100 в розмірі 183680 (сто вісімдесят три тисячі шістсот вісімдесят) грн 76 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року в справі № 380/28733/23, в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 01.06.2023 по 16.10.2023 в розмірі 183680, скасовано та прийнято в цій частині нову постанову.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 639260,16 грн. (шістсот тридцять дев`ять тисяч двісті шістдесят гривень 16 копійок.) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 2000 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок) судових витрат.

В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року в справі № 380/28733/23 залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями попередніх інстанцій, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суд.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстави касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

При цьому, суд зазначає, що в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, необхідно указати конкретну норму права (пункт, частина, стаття), яка застосована судом без урахування висновку Верховного Суду.

Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається норма права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду із зазначенням дати її прийняття та номеру справи; обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Посилаючись на неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, заявник не зазначає конкретні норми права, які були застосовані судом без урахування висновку Верховного Суду. Також заявник не наводить обґрунтування, які б свідчили про подібність правовідносин у цій справі та у справах, у яких Верховним Судом, на його думку, були зроблені висновки.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

За результатом аналізу касаційної скарги встановлено, що скаржник лише цитує пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, але не зазначає конкретну норму права, яку неправильно застосовано судами, та висновки Верховного Суду щодо застосування цієї ж норми, висловлених у постановах, що є обов`язковою умовою при посиланні на п.1 ч. 4 ст. 328 КАС України.

Разом з тим, скаржник зазначає, що військова частина і не скористалась поки правом на апеляційне оскарження, оскільки жодної ухвали про залучення військової частини НОМЕР_1 чи заміни сторони Львівським окружним адміністративним судом у цій справі не видано. Також відповідач не погоджується з ухвалою від 25 липня 2025 року, якою стягнуто в дохід Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 штраф у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок). Проте, зазначаючи про порушення процесуального права, відсутні посилання на відповідний підпункт частини четвертої статті 328 КАС України та належне обґрунтування такого посилання, що є обов`язковим при поданні касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 серпня 2025 року у справі № 380/28733/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська