Справа № 473/4983/25
Суддя: Вуїв О. В.
Дата ухвалення: 2025-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/4983/25
РІШЕННЯ

іменем України

"16" жовтня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Москаленко С.Л., позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Сизонова Олександра Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Сизонова О.М. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому зазначав, що 31 серпня 2025 року поліцейський 1 роти 4 батальйону УПП в Миколаївській області Сизонов О.М. виніс відносно нього постанову серії ЕНА №5611388, якою встановлено, що 06 серпня 2025 року о 13 год. 50 хв. у м. Вознесенську на вул. Болгарській, 246 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Skoda Kodiaq», реєстр. номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 73 км/год. у населеному пункті, де дозволяється рухатися зі швидкістю не більше 50 км/год., чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 23 км/год. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.4 ПДР України.

Згідно постанови ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Проте ОСОБА_1 просив скасувати постанову від 31 серпня 2025 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, вказуючи на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

При цьому вказував, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні та допустимі докази наявності самого порушення, а наявний у справі відеозапис вказаних обставин не може бути прийнятий до уваги, оскільки не містить інформації щодо часу, місця порушення (населеного пункту), транспортного засобу, яким скоєно правопорушення. Водночас, на вказаному відеозаписі відображено не лише автомобіль позивача, а й інший транспортний засіб, що рухався з більшою швидкістю у тому ж напрямку, що свідчить про можливість фіксування поліцейським швидкості руху саме цього автомобіля.

Крім цього, ОСОБА_1 вказував на порушення порядку розгляду адміністративної справи, оскільки розгляд відбувся без його участі у вихідний день, незважаючи на наявність клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Також позивач зазначав, що оспорювана постанова не відповідає вимогам закону, оскільки містить суперечливу інформацію щодо дати та часу скоєння адміністративного правопорушення.

14 жовтня 2025 року від представниці відповідача УПП в Миколаївській області Палієнко Д.Т. надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила залишити позов без задоволення, вказуючи на те, що справа про адміністративне правопорушення розглянута, а оскаржувана постанова винесена у повній відповідності з вимогами закону за наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення та вини, доведених належними доказами (зокрема даними приладу вимірювання швидкості руху «LTI 20/20 TruCam ІІ» №TC008349, який пройшов необхідні сертифікацію та повірку), а також із дотриманням порядку розгляду адміністративної справи та прав позивача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач - поліцейський 1 роти 4 батальйону УПП в Миколаївській області Сизонов О.М., представники відповідачів Департаменту патрульної поліції, УПП в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явилися.

Суд з урахуванням вимог ч.ч. 1, 3 ст. 205, ч. 3 ст. 268 КАС України вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідача та представників відповідачів, оскільки матеріали містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до наступного.

1)В частині визначення належного відповідача у справі:

Відповідно до ч 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У п. 3 ч. 1 ст 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП, посадові особи Національної поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені Національної поліції.

Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Подібний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №742/2298/17.

Оскільки оскаржувана постанова винесена поліцейським 1 роти 4 батальйону УПП в Миколаївській області Сизоновим О.М. від імені УПП в Миколаївській області, а тому саме вказаний орган є належним відповідачем у справі.

За встановленого, заявлені ОСОБА_1 вимоги до Департаменту патрульної поліції та поліцейського 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Сизонова О.М. є такими, що пред`явлені до неналежних відповідачів, а тому такі вимоги з цієї підстави не підлягають задоволенню.

2)В частині вирішення справи по суті (позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції):

Суд встановив, що 31 серпня 2025 року поліцейський 1 роти 4 батальйону УПП в Миколаївській області Сизонов О.М. виніс відносно позивача постанову серії ЕНА №5611388, якою встановлено, що 06 серпня 2025 року о 13 год. 50 хв. у м. Вознесенську на вул. Болгарській, 246 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Skoda Kodiaq», реєстр. номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 73 км/год. у населеному пункті, де дозволяється рухатися зі швидкістю не більше 50 км/год., чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 23 км/год. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.4 ПДР України.

Згідно постанови ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Окремого фіксування обставин події в протоколі про адміністративне правопорушення інспектор поліції не здійснював, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 254, ч.ч. 2-5 ст. 258 КУпАП, п. 4 розділу І «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395.

Аналізуючи вимоги та заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Згідно п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п. 12.9-б ПДР України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Факт порушення водієм Правил дорожнього руху України фіксується відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та повинен бути достатньо обґрунтованим належними та допустимими доказами, які б усували будь-які сумніви щодо наявності такого порушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Факт порушення позивачем вимог п. 12.4 ПДР України знайшов своє повне підтвердження в судовому засіданні наступними доказами:

- копіями відеозаписів з нагрудних камер працівників УПП в Миколаївській області Сизонова О.М., Григоряна К.Ю. (а.с. 63), якими підтверджується те, що 06 серпня 2025 року приблизно о 13 год. 50 хв. вказані працівники поліції, під час несення служби, перебували в межах географічних координат 47.545°N 31.368°E (видно на відеозаписах). Вказана географічна точка, згідно відкритих даних (даних карти «Google Maps»), розташована в межах населеного пункту, позначеного дорожнім знаком п. 5.49 ПДР України «Початок населеного пункту», а саме: м. Вознесенськ Миколаївської області, вул. Болгарська. З вказаних відеозаписів також вбачається, що у зазначений час ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу «Skoda Kodiaq», реєстр. номер НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції. Також з відеозаписів вбачається, що після зупинки автомобіля «Skoda Kodiaq», реєстр. номер НОМЕР_1 , інспектор поліції продемонстрував водію відеозапис вимірювання швидкості руху вказаного транспортного засобу за допомогою приладу «LTI 20/20 TruCam ІІ» №TC008349 (дані щодо вказаного приладу зафіксовані у постанові про накладення адміністративного стягнення) із зафіксованим перевищенням швидкісного режиму;

- скріншотом запису правопорушення з приладу «LTI 20/20 TruCam ІІ» №TC008349 (а.с. 61, 63), на якому міститься зображення (з відповідним позначенням) автомобіля, швидкість якого вимірюється, зазначення місця знаходження транспортного засобу (м. Вознесенськ, вул. Болгарська, 246), відстані вимірювання (257,9 м), зафіксованої швидкості руху автомобіля (73 км/год.) та дозволеної швидкості руху на даній ділянці дороги (50 км/год);

- копією відеозапису з приладу «LTI 20/20 TruCam ІІ» №TC008349 (а.с. 63), яким зафіксовано процес вимірювання та фіксування працівником поліції швидкості руху автомобіля «Skoda Kodiaq», реєстр. номер НОМЕР_1 ;

- іншими матеріалами справи (а.с. 43-60), якими підтверджено те, що лазерний вимірювач швидкості руху транспортних засобів «LTI 20/20 TruCam ІІ» №TC008349, на момент застосування пройшов необхідні сертифікацію, криптографічну експертизу та повірку, та використовувався згідно посібника користувача. При цьому, згідно посібника користувача, вказаний прилад призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному або автоматичному режимах. Вимірювач відноситься до мобільних приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху. У ручному режимі оператор сам обирає транспортний засіб, швидкість руху якого буде виміряна. При цьому доступний режим фотовідеофіксації. Вимірювач швидкості здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати відповідний транспортний засіб (з поміж інших). Прилад враховує географічне розташування транспортного засобу, швидкість якого вимірюється, здійснюючи прив`язку його до місцевості, дорожню обстановку тощо. Водночас, у разі неможливості ідентифікації транспортного засобу або фіксування швидкості руху порушення не фіксується, прилад повідомляє про помилку. Отже, за технічними характеристиками лазерний вимірювач швидкості руху «LTI 20/20 TruCam ІІ» №TC008349 спроможний здійснювати вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному режимі з необхідною точністю та неможливістю втручання в його результати, а тому його дані можливо розцінювати як беззаперечний доказ по справі.

Що стосується доводів про наявність процесуальних порушень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, невідповідність оскаржуваної постанови вимогам закону, то суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, п.п. 4, 8 розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395 (далі - Інструкція) особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката (ст. 278 КУпАП, п. 5 розділу ІІІ Інструкції).

Розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання (ст. 279 КУпАП, п. 9 розділу ІІІ Інструкції).

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, та повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (ч.ч. 1-3 ст. 283 КУпАП, п.п. 1, 2, 5 розділу IV Інструкції).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення (а.с. 8), однак 29 серпня 2025 року надіслав до УПП в Миколаївській області клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 14), яке не було задоволено посадовою особою, яка здійснювала провадження в адміністративній справі.

В іншій частині адміністративне провадження здійснювалося у відповідності до положень Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Водночас, суд констатує, що в оскаржуваній постанові у п. 5 в графі «час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення» посадова особа, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення, окрім дати та часу скоєння адміністративного правопорушення, помилково зазначила також дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Однак не може бути скасовано правильне по суті і законне рішення з мотивів порушення норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, питання щодо задоволення клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про відкладення розгляду справи, належить до дискреційних повноважень посадової особи, яка здійснює провадження в адміністративній справі (за умови належного повідомлення особи, яка обвинувачується у скоєнні правопорушення), та залежить від конкретних обставин. За загальним правилом, розгляд справи підлягає обов`язковому відкладенню лише за наявності обставин, що унеможливлюють участь обвинуваченої особи у розгляді справи (наприклад: хвороба, обставини стихійного характеру тощо). За відсутності таких обставин, наявність клопотання про відкладення не є безумовною підставою для його задоволення.

Водночас, не кожен дефект певного адміністративного акту, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а формальні порушення взагалі не впливають на його дійсність.

Таким чином, «правовий пуризм», тобто невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених помилок, на відміну від обставин істотного та непереборного характеру завжди призводить до порушення принципу правової визначеності.

Неістотні або формальні помилки, які не призвели до неправильного вирішення справи по суті та не вплинули на результат, не підлягають виправленню шляхом скасування законного та обґрунтованого рішення.

Подібні висновки містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 620/2520/20, від 20 червня 2023 року у справі № 420/4540/22 та багатьох інших.

Досліджені матеріали справи повністю доводять наявність події та в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, встановлені судом процесуальні помилки під час здійснення адміністративного провадження у справі та оформлення оспорюваної постанови не призвели та не могли призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За встановлених обставин, суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови, а тому у задоволенні вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

В силу вимог ст. 139 КАС України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 8-10, 77, 139, 241-246, 250, 271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Сизонова Олександра Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв