Справа № 352/1852/25
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 352/1852/25 пров. № А/857/37531/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Ільчишин Н.В.
за участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2025 року у справі № 352/1852/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови,

місце ухвалення судового рішення м. Івано-Франківськ
Розгляд справи здійснено за правиламипозовного провадження в окремих категоріях термінових справ
суддя у І інстанціїОлійник М. Ю.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2025 року у справі № 352/1852/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до капітана поліції Суходольського Олега Сергійовича, Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БАД №532376 від 01.08.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 140 КУпАП - скасовано.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 140 КУпАП - закрито.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що 29.07.2025 до УПП в Івано-Франківській області ДПП за вхідним №3954 надійшов лист від Державного підприємства «Дороги Прикарпаття» щодо можливих порушень при виконанні дорожніх робіт на автодорозі С091304 «Івано-Франківськ Старий Лисець». 01.08.2025 близько 10:30 старший інспектор з особливих доручень відділу безпеки дорожнього руху УПП капітан поліції Суходольський О.С. разом із напарником здійснили обстеження зазначеної ділянки дороги. За результатами обстеження виявлено, що під час проведення робіт із підключення повітряних ліній електропередач на смузі відведення дороги відсутні дорожні знаки, передбачені ДСТУ 8749:2017. Відсутність необхідних технічних засобів регулювання дорожнього руху створювала небезпеку для учасників руху та є порушенням п. 1.5 та п. 32.1 Правил дорожнього руху України. Крім того встановлено, що роботи проводилися без погодження з підрозділом Національної поліції та без дозволу органів державного управління автомобільними дорогами, що суперечить ст. 37 Закону України «Про автомобільні дороги». Під час обстеження було встановлено, що відповідальною особою за проведення робіт є позивач ОСОБА_1 , майстер ВДЕМ №1 АТ «Прикарпаттяобленерго». На місці події позивачу були роз`яснені його права відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Після розгляду справи у відповідності до ст. 279 КУпАП, капітаном поліції Суходольським О.С. винесено постанову серії БАД №532376 від 01.08.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 140 КУпАП із накладенням штрафу у розмірі 680 грн. Скаржник стверджує, що оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 283284 КУпАП та винесена в межах повноважень поліцейського. Доводи позивача про короткостроковий характер робіт та відсутність перешкод для руху є безпідставними, оскільки відсутність знаків створювала загрозу безпеці дорожнього руху, що підтверджується актом обстеження.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про дату, час та місце розгляду справи відповідач та представник позивача повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

В судове засідання сторони не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду належних доказів, які підтверджують наявність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 140 КУпАП і які б дозволили суду пересвідчитись у вчиненні ОСОБА_1 порушення пункту 1.5 ПДР України у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова серії БАД №532376 від 01.08.2025 є неправомірною та підлягає скасуванню.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 01.08.2025 о 10:34 ст. інспектором з особливих доручень відділу безпеки дорожнього руху УПП в Івано-Франківській області Суходольським О.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 532376, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.140 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн (а.с. 24).

Відповідно до змісту постанови серії БАД № 532376 від 01.08.2025, ОСОБА_1 , майстер ВДЕМ № 1 АТ «Прикарпаттяобленерго» 01.08.2025 о 10:34 на а/д С091304 «Івано-Франківськ Ст.Лисець», вул. Шевченка, порушив порядок узгодження з відповідним підрозділом Національної поліції проведення робіт у смузі відведення автодороги С091304 «Івано-Франківськ Ст.Лисець», а саме: підключення повітряних ліній до приватної території, чим порушив п. 32.1 ПДР, порушив норматив щодо облаштування місця провадження робіт, не встановив відповідні дорожні знаки, чим порушив п. 1.5 ПДР, ст. 37 ЗУ «Про автомобільні дороги», ДСТУ 8749-2019, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст.140 КУпАП.

У п.7 Постанови зазначено, що до неї додаються відеозаписи № 471277.

Працівниками поліції здійснено фотографування місця проведення робіт, відео-запис процедури складання адміністративного протоколу та складено акт огляду ділянки вулично-шляхової мережі (а.с. 25 - 29).

Не погоджуючись зі спірною постановою, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 222 КУпАП установлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 140 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 4 розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП , розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 розділу III Інструкції № 1395 постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 2 розділу IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України регулюється Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України та іншими нормативними актами.

Згідно з пунктом 1.1 Правил дорожнього руху України вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до пункту 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги», складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування. Межі вулиці за її шириною визначаються "червоними лініями".

Розташування будь-яких об`єктів, будівель, споруд або їх частин у межах "червоних ліній" вулиці не допускається.

Відповідно до п. 1.5 ПДР (за порушення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності) дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Пунктом 32.1. ПДР установлено, що уповноваженими підрозділами Національної поліції узгоджуються:

а) розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах кіосків, павільйонів, рекламоносіїв, пересувних торговельних пунктів, а також на прилеглих територіях, будинках, спорудах - адміністративних приміщень підприємств, установ та організацій;

б) умови та порядок руху колон у складі більш як п`яти механічних транспортних засобів;

в) порядок буксирування двох і більше транспортних засобів;

З органами Національної поліції узгоджуються також інші питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами.

Статтею 37 Закону України «Про автомобільні дороги» (про порушення якої зазначено в оскаржуваній постанові) установлено, що будівництво споруд, об`єктів дорожнього сервісу, автозаправних станцій, прокладення інженерних мереж та виконання інших робіт у межах смуги відведення автомобільних доріг здійснюються згідно з дозволом органів державного управління автомобільними дорогами та за попереднім погодженням з відповідними підрозділами Національної поліції в порядку, передбаченому законодавством України.

Вимоги щодо безпека дорожнього руху та огородження та організація дорожнього руху в місцях проведення дорожніх робіт у межах смуги відведення автомобільних робіт загального користування та в межах червоних ліній вулиць та дорін населених пунктів установлює ДСТУ 8749-2017.

Відповідно до пункту 5.1.4 ДСТУ 8749-2017 до облаштування зони дорожніх робіт відповідно до вимог цього стандарту заборонено здійснювати будь-які дорожні роботи, а також завозити будівельні матеріали, конструкції, ДБМ тощо.

Положеннями ДСТУ 8749-2017 визначено вимоги до облаштування зони проведення робіт, розташування дорожніх знаків та дорожнього обладнання в залежності від місця та виду робіт. Також вказаною нормою ДСТУ 8749-2017 визначено приклади типових схем організації дорожнього руху для короткострокових та довгострокових робіт.

З наведеного слідує, що особа яка здійснює заходи по забезпеченню організації дорожнього руху під час проведення робіт зобов`язана враховувати зазначені вимоги ДСТУ 8749-2017.

Відповідно до частини 3 статті 140 КУпАП, порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів, -

тягнуть за собою накладення штрафу на громадян у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона цих правопорушень полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт або неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів.

Суб`єктами цього правопорушення є як громадяни, так і посадові особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю як умислу, так і необережності.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями статті 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Зі змісту норм статей 251, 252, 280 КУпАП колегія суддів доходить до висновку, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за ч.3 ст. 140 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 3 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, зареєстрованої в Мінюсті України 10.11.2015 №1408/27853, установлено, що при складанні постанови у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою - третьою статті 140 КУпАП (коли протокол не складається), до них необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 2) з відповідними замірами та схемою про:

1) пошкодження шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд, трамвайних колій чи технічних засобів регулювання дорожнього руху;

2) самовільне знімання, закриття чи встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху;

3) перешкоду для дорожнього руху, у тому числі забруднення шляхового покриття;

4) пошкодження асфальтобетонного покриття доріг унаслідок руху машин на гусеничному ходу;

5) умови та стан шляху, які загрожують безпеці дорожнього руху;

6) порушення нормативів щодо обладнання на дорогах місць проведення ремонтних робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій;

7) порушення або невиконання правил на підприємствах, в установах та організаціях під час розроблення та виготовлення транспортних засобів і деталей до них або інших предметів їх додаткового обладнання, під час проектування, реконструкції та ремонту шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд.

Отож зважаючи на приведені положення Інструкції №1395, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що основним доказом, який підтверджує вчинення особою порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг, є акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (затвердженої форм), а також надані до нього заміри та схеми.

Натомість долучений до матеріалів справи акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (а.с. 25) датований 01.07.2025, вказівка на цю дату повторюється тричі, хоча відповідні події зафіксовані в оскаржуваній постанові мали місце 01.08.2025. Крім того до вказаного акту не долучено будь-якої схеми або замірів, а як наслідок ні суду першої ні апеляційної інстанцій суду не надається за можливе встановити які саме умови та стан шляху загрожували безпеці дорожнього руху, зокрема, пішоходам чи автомобілям, в чому саме полягало суттєве обмеження руху та які саме об`єктивні показники стали підставою для визнання обстеженої ділянку дороги небезпечною для руху учасників дорожнього руху.

Окрім того, відповідачем не виконано вимоги щодо змісту та реквізитів акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, визначені додатком 2 до Інструкції № 1395, а зокрема акт обстеження складається за участю представника підрозділу з експлуатації доріг (вулиць), який відповідає за належне утримання зазначеної ділянки та в присутності двох свідків.

В той же час акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі було складено без участі представника підрозділу з експлуатації доріг (вулиць), який відповідає за належне утримання зазначеної ділянки та без участі свідків.

Як наслідок, обумовлений акт не може бути не може бути належним доказом вчинення позивачем порушення п.1.5 ПДР України.

Стосовно ж долученого до матеріалів справи відеозапису, то за результатом його перегляду судом установлено, що на ньому зафіксовано лише процедуру складення постанови. Також з відеозапису убачається, що роботи дійсно здійснювалися на електроопорі, розміщеній на приватній земельній ділянці, а відповідний автомобіль не створював перешкод для руху інших учасників дорожнього руху. Як наслідок долучений відеозапис не є доказом порушення позивачем п. 1.5 ПДР, ст. 37 ЗУ «Про автомобільні дороги», ДСТУ 8749-2019.

Крім того, відповідачем не доведено належними доказами обставин, що саме позивач є відповідальною особою за погодження з відповідними підрозділами Національної поліції в порядку, передбаченому законодавством України, для проведення дорожніх робіт та встановлення відповідних дорожніх знаків.

Відповідно до вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складення ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем Правил дорожнього руху України.

Всупереч цим приписам відповідач, як суб`єкт владних повноважень- відповідач у справі, не надав відповідних доказів на спростування доводів позивача та підтвердження правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Натомість оскаржувана постанова таких доказів не містить.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що при винесенні оскаржуваної постанови вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, а твердження позивача не спростовані.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2025 року у справі № 352/1852/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 14 жовтня 2025 року