Справа № 307/4848/24
Суддя: Бряник М. М.
Дата ухвалення: 2025-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/4848/24
Провадження № 2-а/307/38/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бряник М.М.

секретар судового засідання Скирчук В.Й.,

за участю представника відповідача - Олексій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник, адвокат Ціпле Іван Юрійович до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ціпле І.Ю. звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В позові зазначає, що на початок листопада 2024 року у ОСОБА_2 арештували картковий рахунок. Про вказаний арешт вона дізналася з СМС-повідомлення, яке надійшло на мобільний телефон та в якому було вказано, що ініціатором накладення арешту є органи Державної виконавчої служби. Після цього, а саме 5.11.2024 року відвідавши Тячівський районний відділ державної виконавчої служби та отримавши копію оскаржуваної постанови позивачці стало відомо, що підставою для блокування (арешту) карткового рахунку являється постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1713721 від 21 березня 2024 року, винесена поліцейським Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Юришинець В.В.

Оскаржуваною постановою встановлено, що близько 19 год. 58 хв. ОСОБА_1 , керувала транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Тячів по вул. Шапошнікова, із непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушила п. 31.4.3 «в» Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП. Згідно вищевикладеної постанови на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Вважає, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню. На підставі викладеного просить, поновити строк оскарження постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №1713721 від 21.03.2024 року, винесену поліцейським СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області сержантом поліції Юришинець Володимиром Володимировичем щодо неї.

22 листопада 2024 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача про залишення позову без розгляду. У клопотанні представник відповідача стверджує, що позивачка знала про притягнення її до адміністративної відповідальності, ще в момент складання та оголошення їй 21.03.2024 оскаржуваної постанови та не була позбавлена можливості звернутися з відповідним позовом до суду раніше, а за таких обставин нею пропущено строк звернення до суду, встановлений ч.2 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

В підтвердження доводів пропуску строку оскарження постанови, представник відповідача вказує, що обізнаність позивачки про оскаржувану постанову підтверджується відеозаписом, на якому відображено присутність відповідачки під час складання постанови. Окрім цього звертає увагу, що позивачці було відправлено копію даної постанови рекомендованим листом, а тому позивачка мала право звернутися з позовом раніше.

Посилання позивачки в позовній заяві про поновлення строку на той факт, що про порушення своїх прав вона дізналася лише 05.11.2024 року, після перебування у Тячівському районному відділі ДВС, де їй стало відомо, що підставою для блокування карткового рахунку являється постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1713721 від 21.03.2024 року, вважає таким, що не може бути підтвердженням факту пропуску строку оскарження. Звертає увагу суду, що будь-яких доказів наявності об`єктивних причин, що перешкоджали своєчасно звернутися до суду з відповідним позовом про захист свого порушеного права, позивачем не надано, а тому просив адміністративний позов залишити без розгляду на підставі ч.4 ст. 123 КАС України.

Разом з цим, представником відповідача 25.11.2024 року подано відзив на позовну заяву, яким представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності серії ЕНА №1713721 від 21.03.2024 року за ч.1 ст. 121 КУпАП складена відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тому просить у задоволенні позову відмовити.

27.11.2024 року представником позивачки, адвокатом Ціпле І.Ю. надіслано до суду заяву про доручення доказів по справі, у якій представник вказує, що відеозапис на який посилається представник відповідача відсутній, і тому такий не можна вважати, як належний та допустимий доказ вчинення адміністративного правопорушення. Разом з цим, додає лист начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Управління превентивної діяльності О.Приходько, у якому зазначено, що строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортих засобах, БпЛА становить 30 діб.

У відповіді на відзив, який 27.11.2024 року подано до суду представник позивачки вказує, що постанова про адміністративне правопорушення складена у відсутності позивачки ОСОБА_1 , вважає, що у її діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, адже відсутня подія суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, тому просить суд скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1713721 від 21.03.2024 року.

28.11.2024 року інспектором СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області лейтенантом поліції Юришинець В.В. подано до суду заяву-пояснення, у яких зазначає, що на розгляді в Тячівському районному суді Закарпатської області перебувала справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2 КУпАП, в матеріалах якої міститься копія оскаржуваної постанови і під час судового розгляду якої позивачка була присутня в засіданні. Просить суд дослідити в судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122-2 КУпАП, на підтвердження пропуску строку оскарження постанови від 21.03.2024 року.

29.11.2024 року представником позивачки, адвокатом Ціпле І.Ю. надіслано до суду заяву, у якій вказує, що ознайомившись із заявою-поясненням по справі ОСОБА_3 просить суд не брати до уваги даний документ, оскільки ОСОБА_3 не є учасником даної справи, відповідачем у даній справі є Головне управління Національної поліції в Закарпатській області.

Постановленою в судовому засіданні 29.11.2024 ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області, заяву ОСОБА_4 повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 12.11.2024 року позовну заяву залишено без руху. 18.11.2024 року позивачка подала заяву про усунення недоліків, а саме підтвердження сплати судового збору.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 19.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, які беруть участь у справі. Копію даної ухвали надіслано сторонам та запропоновано відповідачам надати суду відзив на позовну заяву та копію відзиву одночасно надіслати позивачеві.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 29.11.2024 року клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду - задоволено, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - залишено без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю, ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 29.11.2024 року скасовано та направлено справу на новий розгляд.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Ціпле І.Ю. в судове засідання не з`явилися. 09.10.2025 року представник позивачки, адвокат Ціпле І.Ю. подав до суду заяву у якій просить розгляд справи проводити без його та позивачки участі.

Представник відповідача, Олексій В.В. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення адміністративного позову.

Заслухавши представника відповідача та дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожного руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1713721 від 21.03.2024 року, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те що вона 21.03.2024 о 19 год. 58 хв. в м. Тячів по вулиці Шапошнікова керувала транспортним засобом з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушила п. 31.4.3.в Правил дорожнього руху, накладено адміністративне стягнення в розмірі 340 грн.

Вирішуючи даний спір суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 статті 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Виходячи із змісту п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року за № 1395, встановлено, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону України «Про Національну поліцію» надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

У свою чергу, в оскаржуваній постанові у пункті 7 «До постанови додається» відсутні відомості про докази, які передбачені ст. 251 КУпАП, та на яких міг ґрунтується висновок відповідача про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, а тому відео з приладу, на який в відзиві зазначає відповідач, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Разом з цим, з дослідженого в судовому засіданні долученого відповідачем до відзиву на позовну заяву відеозапису, видно що відображена подія відбувається 21.03.2025, тобто в день винесення оскаржуваної постанови. На відеозаписі загальною тривалістю 06 хв. 50 сек. зазначено години його початку - 19 год. 25 хв. та кінець - 19 год. 32 хв. Впродовж всього запису вбачається, що позивачка твердить, що лампа лівої фари перегоріла під час руху, і зазначає, що прямує до хворої дитини. Також стверджує, що за першої можливості вжиє заходів для усунення раптово виниклої несправності.

З дослідженого відеозапису, можливо встановити, факт визнання позивачкою несправності лівої фари в режимі ближнього світла, у момент зупинки транспортного засобу працівником поліції. Разом з цим, на відеозаписі чітко відображено, як позивач намагається довести, що такі несправності виникли під час руху автомобіля. Доводам позивача, щодо виникнення технічної несправності лівої фари вже під час руху, жодної оцінки працівником поліції надано не було.

Згідно п. 31.5 Правил дорожнього руху у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Судом встановлено, що можливості реалізації положень п.31.5 Правил дорожнього руху, водію працівником поліції надано не було. На переконання суду вказана неповнота, зумовила неможливість встановлення у діях водія умислу на вчинення порушень пункту 31.4.3 "в" ПДР, а відтак і можливості дійти категоричного висновку щодо наявності в діях водія складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП.

Слід зауважити, що працівником поліції також допущено порушення порядку розгляду справи, що виразилося в нероз`ясненні водію визначених ст. 63 Конституції України та ч.1 ст. 268 КУпАП прав, та не враховано пом`якшуючих обставин, та як наслідок можливості застосування положень ст.22, 33 КУпАП, з врахуванням виникнення несправностей автомобіля під час руху.

Вказані обставини в порушення вимог ст.280 КУпАП згідно якої, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: навність обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, працівником поліції враховні не були.

Суд погоджується із доводами позивача, про те, що відповідачем, не з`ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст. 251 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки позивач проти вчинення адміністративного правопорушення заперечує, то відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа № 537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд враховує висновки, які викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Доведення «поза розумним сумнівом» означає, що позиція представлена суб`єктом владних повноважень, має бути доведена таким чином, щоб у «розумної (розсудливої) людини» не лишилося «розумного сумніву» що особа винна.

Натомість, допущені під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності порушення та відсутність доказів її вини у вчиненні такого залишають сумнів та вказують на недоведеність її вини у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП.

Оскільки не доведена вина особи, на яку накладено адміністративне стягнення, то в силу принципу «поза розумним сумнівом» відповідач не довів правомірності своїх дій та рішень.

Між тим, суд зазначає, що складення постанови з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП не є достатнім доказом підтвердження вчиненого особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Наведений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Постанова про адміністративне правопорушення, складена поліцейським, не може оцінюватися судом в розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України як належний і допустимий доказ, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, та не спростовується відповідачем.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач не довів суду правомірність прийнятого рішення, а тому позовні вимоги позивача про скасування оскарженої постанови є підставними та підлягають задоволенню.

В силу положень ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено ст. 286 КАС України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного та виходячи із встановлених обставин, беручи до уваги висновки викладені в ухвалі Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2025, відповідно до яких строк оскарження постанови підлягає обчисленню з 5.11.2024 суд вважає, про наявність підстав для поновлення строків оскарження постанови та задоволення позову про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1713721 від 21.03.2024 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень, та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 229, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Поновити строк оскарження постанови серія ЕНА №1713721 від 21.03.2024 року.

Скасувати постанову поліцейського Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1713721 від 21.03.2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривень 48 (сорок вісім) копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканка АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, код ЄДРПОУ - 40108913, адреса: 88000, вул. Ференца Ракоці, 13, м. Ужгород.

Визначити дату складення повного тексту рішення 15 жовтня 2025 року.

Головуючий Бряник М.М.