Справа № 420/26385/25
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними дій та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 05 серпня 2025 року надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №19 від 11.06.2025 про відмову в призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком згідно із ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на подану разом із додатком заяву від 03.06.2025;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №19 від 25.06.2025 про відмову в призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком згідно із ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на подану разом із додатком заяву від 18.06.2025;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №19 від 04.07.2025 про відмову в призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком згідно із ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на подану разом із додатком заяву від 27.06.2025;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву від 03.06.2025 про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком згідно із ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», врахувавши до загального страхового стажу наступні періоди роботи: - з 18.12.1995 по 31.12.1995 (запис № 5 в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 ); - з 01.08.1983 по 07.12.1995 (запис № 1-2 в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 ).

Позиція позивачки обґрунтовується наступним

Позивачка зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за час своєї трудової діяльності набула право на призначення пенсії за віком, згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. за № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV). 03 червня 2025 року позивачка звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, до якої було додано необхідний пакет документів. Подану заяву за принципом екстериторіальності (відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1) було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Розглянувши заяву позивачки від 03.06.2025 та надані документи, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення №19 від 11.06.2025, яким позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком. За результатами розгляду документів до страхового стажу було зараховано всі періоди роботи. Згідно спірного рішення страховий стаж становить 36 років 4 місяці 1 день. Проте, у зв`язку з тим, що позивачка, будучи внутрішньо переміщеною особою, не додала до пакету документів довідку про взяття на облік ВПО, останній було відмовлено в призначені пенсії. Отримавши рішення про відмову, 18.06.2025 позивачка повторно через веб-портал Пенсійного фонду України звернулась із заявою про призначення пенсії за віком, до якої було додано всі необхідні документи. Подану заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області. За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області прийнято рішення №9 від 25.06.2025, яким позивачці знов відмовлено в призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу, посилаючись на те, що до загального страхового стажу не зараховані періоди роботи в колгоспі з 1984 по 1986, з 1988 по 1994 роки згідно довідки № 35 від 06.12.2024, оскільки ім`я та по батькові заявниці в довідці зазначено не повністю. Згідно розрахунку відділу призначення пенсій страховий стаж позивачки становить 29 років 10 місяці 19 днів. Крім того, до заяви про призначення позову не додано заяву про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. Усунувши всі зазначені недоліки, 27.06.2025 позивачка втретє звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Подану заяву за принципом екстериторіальності було знов розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області. Розглянувши заяву позивачки від 27.06.2025 та надані документи, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області прийнято рішення №19 від 04.07.2025, яким позивачці знов відмовлено в призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу, посилаючись на те, що до загального страхового стажу не зараховані наступні періоди: - з 01.09.1986 по 19.05.1988, оскільки період навчання перетинається з роботою; - з 18.12.1995 по 31.12.1995, оскільки відсутні дата та номер наказу про прийняття на роботу; - з 01.08.1983 по 07.12.1995, оскільки в архівних довідках зазначені різні періоди роботи та оскільки ім`я та по батькові заявниці в довідці зазначено не повністю; - з 01.08.1983 по 07.12.1995, оскільки період роботи потребує уточнення та підтвердження первинними документами; Згідно розрахунку відділу призначення пенсій страховий стаж позивачки становить 29 років 5 місяців 9 днів.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями відповідачів про відмову у призначені пенсії за віком на пільгових умовах, вважаючи його незаконним, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Позиція відповідачів обґрунтовується наступним

Відповідач зазначає, що позивач 03.06.2025 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. За заявою Позивача, засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яким прийнято рішенням від 11.06.2025 про відмову Позивачу в призначенні пенсії. За результатами розгляду документів страховий стаж становить 36 років 4 місяці 1 день. До страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Проте, у зв`язку з тим, що позивачка, будучи внутрішньо переміщеною особою, не додала до пакету документів довідку про взяття на облік ВПО, останній було відмовлено в призначені пенсії. 18.06.2025 позивачка повторно через веб-портал Пенсійного фонду України звернулась із заявото про призначення пенсії за віком, яка розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області. За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області прийнято рішення №9 від 25.06.2025, яким позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу, посилаючись на те, що до загального страхового стажу не зараховані періоди роботи в колгоспі з 1984 по 1986, з 1988 по 1994 роки згідно довідки № 35 від 06.12.2024, оскільки ім`я та по батькові заявниці в довідці зазначено не повністю. Згідно розрахунку, страховий стаж позивача становить 29 років 10 місяців 19 днів. Крім того, до заяви пенсії про призначення не додано заяву про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. 27.06.2025 позивач втретє звернулася із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області прийнято рішення №19 від 04.07.2025, яким позивачці знов відмовлено через відсутність необхідного страхового стажу, посилаючись на те, що до загального страхового стажу не зараховано періоди: - 3 01.09.1986 по 19.05.1988, оскільки період навчання перетинається з роботою; - з 18.12.1995 по 31.12.1995, оскільки відсутні дата та номер наказу про прийняття на роботу, - з 01.08.1983 по 07.12.1995, оскільки в архівних довідках зазначені різні періоди роботи та оскільки ім`я та по батькові заявниці в довідці зазначено не повністю; - з 01.08.1983 по 07.12.1995, оскільки період роботи потребує уточнення та підтвердження первинними документами. Згідно розрахунку стажу відділу призначення пенсій страховий стаж позивачки становить 29 років 5 місяців 9 днів. З наведеного вбачається, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

27 серпня 2025 від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕС/88813/25).

01 вересня 2025 року від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №90608/25).

Станом на 15 жовтня 2025 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, перевіривши її доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за час своєї трудової діяльності набула право на призначення пенсії за віком, згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. за № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV).

03 червня 2025 року позивачка звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, до якої було додано необхідний пакет документів.

Подану заяву за принципом екстериторіальності (відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1) було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Розглянувши заяву позивачки від 03.06.2025 року та надані документи, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення №19 від 11.06.2025 року, яким позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком.

За результатами розгляду документів до страхового стажу було зараховано всі періоди роботи. Згідно спірного рішення страховий стаж становить 36 років 4 місяці 1 день. Проте, у зв`язку з тим, що позивачка, будучи внутрішньо переміщеною особою, не додала до пакету документів довідку про взяття на облік ВПО, останній було відмовлено в призначені пенсії.

Отримавши рішення про відмову, 18.06.2025 року позивачка повторно через веб-портал Пенсійного фонду України звернулась із заявою про призначення пенсії за віком, до якої було додано всі необхідні документи.

Подану заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області.

За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області прийнято рішення №9 від 25.06.2025 року, яким позивачці знов відмовлено в призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу, посилаючись на те, що до загального страхового стажу не зараховані періоди роботи в колгоспі з 1984 по 1986, з 1988 по 1994 роки згідно довідки № 35 від 06.12.2024 року, оскільки ім`я та по батькові заявниці в довідці зазначено не повністю.

Згідно розрахунку відділу призначення пенсій страховий стаж позивачки становить 29 років 10 місяці 19 днів. Крім того, до заяви про призначення позову не додано заяву про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації.

Усунувши всі зазначені недоліки, 27.06.2025 року позивачка втретє звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Подану заяву за принципом екстериторіальності було знов розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області.

Розглянувши заяву позивачки від 27.06.2025 року та надані документи, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області прийнято рішення №19 від 04.07.2025, яким позивачці знов відмовлено в призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу, посилаючись на те, що до загального страхового стажу не зараховані наступні періоди:

- з 01.09.1986 по 19.05.1988, оскільки період навчання перетинається з роботою;

- з 18.12.1995 по 31.12.1995, оскільки відсутні дата та номер наказу про прийняття на роботу;

- з 01.08.1983 по 07.12.1995, оскільки в архівних довідках зазначені різні періоди роботи та оскільки ім`я та по батькові заявниці в довідці зазначено не повністю;

- з 01.08.1983 по 07.12.1995, оскільки період роботи потребує уточнення та підтвердження первинними документами. Згідно розрахунку відділу призначення пенсій страховий стаж позивачки становить 29 років 5 місяців 9 днів.

Вважаючи, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-франківській області №19 від 11.06.2025 року, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №9 від 25.06.2025 року, №19 від 04.07.2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком незаконними та необґрунтованими, такими, що порушують гарантоване Конституцією України право на соціальний захист, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Джерела права та висновки суду

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-ІУ (далі по тексту Закон № 1058-ІУ).

Стаття 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України Про недержавне пенсійне забезпечення, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі-Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст. 7 Закону № 1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-ІУ (далі - Закон № 1058-ІУ), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 3 1 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1058-ІУ, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно п. д ч. 3 ст. 56 Закону № 1788, до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до вимог ст. 62 Закону № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Частиною 1 статті 44 Закону № 1058-ІУ передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до вимог пунктів 1.1, 1.7, 1.8 розділу 1, пунктів 4.1, 4.2, 4.7 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року № 13-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон).

Заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

При прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

- ідентифікує заявника (його представника);

- надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

- реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

- уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

- проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

- з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

- повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

- сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

- надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

- повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

- видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

- повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його

оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Стосовно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №19 від 11.06.2025 року суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), пенсійний орган при прийманні документів щодо призначення пенсії не позбавлений права направляти відповідні запити для отримання необхідних відомостей з державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних до власників (розпорядників) зазначених відомостей. При цьому, в разі відсутності необхідних документів або їх неналежного оформлення, пенсійний орган повинен повідомити заявника про необхідність надання ним додаткових документів або дооформлення поданих документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії (пункт 4.2. Порядку № 22-1).

Проте, відповідач прийняв рішення №19 від 11.06.2025 року про відмову позивачці у призначенні пенсії, обмежившись обсягом первісно поданих документів та без урахування наведених вище обставин.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Тобто позивачка, як громадянка України, за умови підтвердження трудового стажу, наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Правова позиція аналогічного змісту була викладена Верховним Судом у постановах від 28.08.2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25.09.2018 року у справі № 242/65/17 та від 27.02.2019 року у справі № 423/3544/16-а.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.08.1983 року по 07.12.1995 року у колгоспі, су зазначає наступне.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону № 1788- XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, законодавець передбачив зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону № 1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

При цьому, судом враховано, що до відділу призначення пенсій позивачкою було надано копію трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 , дата заповнення 18.02.1984р., яка містить такі записи щодо спірного періоду роботи:

- 01.08.1983 прийнята в члени колгоспу відповідно до поданої заяви;

- 07.12.1995 вибула із членів колгоспу за власним бажанням.

Також трудова книжка містить записи стосовно трудової участі в громадському господарстві, зокрема, про виконання річних мінімумів трудової участі.

Так, на сторінках 18-19, 20-21 трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 є такі записи: 1) 1983 / 104/ 110; 2) 1984 / 230 / 211, причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві лікарняний; 3) 1985 декретна відпустка; 4) 1986 / 230 / 94; 5) 1987 / 230 / 286; 6) 1988 / 230 / 280; 7) 1989 / 230 / 305; 8) 1190 / 250 / 308; 9) 1991 / 250 / 279; 10) 1992 / 250 / 299; 11) 1993 / 250 / 296; 12) 1994 / 250 / 280; 13) 1995 / 250 / 247.

Тобто, трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_1 містить всі необхідні дані для призначення пенсії, тому відмова у зарахуванні зазначених періодів роботи до загального страхового стажу є неправомірною.

Стосовно не зарахування до загального страхового стажу періоду роботи з 18.12.1995 року по 31.12.1995 року, у зв`язку з відсутністю дати та номеру наказу про прийняття на роботу, суд зазначає наступне.

Згідно вимог ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон від 05.11.1991 № 1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

При цьому в трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 (дата. заповнення 18.02.1984р.) маються відповідні записи щодо спірних періодів її роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового (страхового) стажу позивачки.

Окремо, слід зауважити що записи у трудовій книжці позивачки не містить недопустимих (таких, що внесені в супереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів про роботу або перекручували б їх зміст, містять підписи посадових осіб, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами.

Таким чином, трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_1 (дата заповнення 18.02.1984р.) заповнена у відповідності до вимог Інструкції № 58 та містить всі необхідні записи для зарахування спірних періодів роботи до загального страхового стажу.

За позицією Верховного Суду що викладено у постанові від 07.02.2018 року, справа №275/615/17, провадження №К/9901/768/17, визначено, що записи у трудовій книжці є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу.

Відповідно до п. 5.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 N 58 (далі Інструкція №58), якщо трудова книжка (вкладиш до неї) стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т.інш.), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику дублікат трудової книжки (вкладиш до неї).

Відповідно до п.4 Постанови КМУ від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже із змісту цих норм слідує що, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства і це не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Дії відповідача, щодо не врахування трудової книжки та відповідно не врахування страхового стажу, нею підтвердженого суперечить принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Отже, право позивачки на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, в моєму випадку видачі дублікату трудової книжки.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Слід зауважити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Посилання відповідача на недоліки оформлення трудової книжки не є тим недоліком, який може мати наслідком порушення конституційного права позивачки на пенсійне забезпечення, оскільки, вказані записи у трудовій книжці містять всі необхідні відомості щодо дати та підстав прийняття на роботу/звільнення її з роботи, мають підписи посадових осіб, що їх вносили, які завірені печатками, вони не мають виправлень та неточностей, які б могли викликати обґрунтовані сумніви щодо відповідної дати, тим більше, що і сам відповідач не зазначає жодних зауважень до змісту цих записів.

Таким чином виявлені недоліки оформлення трудової книжки не можуть вважатися достатньою підставою для відмови у врахуванні трудової книжки при обрахунку страхового стажу, оскільки вина позивачки в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

Отже, відповідачем протиправно не зарахованого до страхового стажу позивачки періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 (дата. заповнення 18.02.1984р.), про що визначено в оскаржуваних рішеннях.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати: рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №19 від 11.06.2025 року про відмову в призначенні пенсії; рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №19 від 25.06.2025 року про відмову у призначенні пенсії; рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №19 від 04.07.2025 року про відмову у призначенні пенсії.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Суд вважає належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача, враховуючи ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.245 КАС України, є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 КАС України.

Визначаючись щодо способу поновлення порушеного права позивача, враховуючи встановлені по справі обставини та змісту вказаних правових норм вбачається, що відповідач, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень.

Визначаючись щодо способу поновлення порушеного права позивача, враховуючи встановлені по справі обставини, виходячи з повноважень, визначених ст. 245 КАС України, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд приходить до переконання, що ефективним способом поновлення порушеного права позивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 наступні періоди роботи: з 18.12.1995 року по 31.12.1995 року (запис № 5 в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 ); з 01.08.1983 року по 07.12.1995 року (запис № 1-2 в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 ).

Правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями.

Враховуючи викладене, з метою повного та ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву від 03.06.2025 року про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні про те, що підлягають зарахуванню до страхового стажу позивачки періоди роботи: з 18.12.1995 року по 31.12.1995 року (запис № 5 в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 ); з 01.08.1983 року по 07.12.1995 року (запис № 1-2 в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 ).

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії, та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи також підтверджено, що позивачкою сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивачки в сумі 1211,20 грн. підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними дій та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №19 від 11.06.2025 року про відмову в призначенні пенсії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №19 від 25.06.2025 року про відмову у призначенні пенсії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №19 від 04.07.2025 року про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 наступні періоди роботи: з 18.12.1995 року по 31.12.1995 року (запис № 5 в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 ); з 01.08.1983 року по 07.12.1995 року (запис № 1-2 в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву від 03.06.2025 року про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76000, ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (вул. Ярославська, буд. 40, м. Київ, 04071, ).

Суддя С.О. Cтефанов