Справа № 320/50851/25
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

15 жовтня 2025 року справа № 320/50851/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Кушнова А.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний Суд" звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Національної поліції України в Київській області, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ від 04.05.2024 № 985 начальника Головного управління Національної поліції в Київській області про «визначення місць розташування та проведення досудового розслідування слідчими слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області».

У п. 3 прохальної частини позову позивач просить суд з метою забезпечення позову зупинити дію вказаного наказу.

Позовну заяву сформовано в підсистемі "Електронний суд" та підписано електронно-цифровим підписом представником позивача - адвокатом Сушком Русланом Миколайовичем.

Відповідно до частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, окрім іншого, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд установив, що ця справа не підсудна Київському окружному адміністративного суду, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02.06.2016 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України також передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Судом встановлено, що підставою звернення позивача до суду є правомірність прийняття наказу начальника Головного управління Національної поліції України в Київській області Щадила А. від 04.05.2024 № 985 про визначення місць розташування та проведення досудового розслідування слідчими слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що слідчим управлінням ГУНП в Київській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні 0000121 за ч. 3 ст. 368 КК України (яке в подальшому закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України).

27.03.2025 орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням про обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з підозрою його у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Позивач вважає, що орган досудового розслідування як структурний підрозділ Головного управління Національної поліції в Київській області, мав звертатися з клопотанням про обрання запобіжного заходу та з усіма іншими клопотаннями саме до Шевченківського районного суду міста Києва. З огляду на що, орган досудового розслідування на підставі оскарженого наказу звернувся із клопотанням не до Шевченківського, а до Святошинського районного суду міста Києва, що є незаконним та неприпустимим.

За таких обставин, позивач вважає, що оскаржуваний наказ начальника Головного управління Національної поліції в Київській області Щадила А. від 04.05.2024 № 985 про «визначення місць розташування та проведення досудового розслідування слідчими слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області» є явно незаконним і підлягає скасуванню.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Згідно із частиною першою статті 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування регламентовано главою 26 КПК України.

У свою чергу, Законом України "Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо уточнення окремих положень" від 22.03.2018 № 8151 було внесено до Кримінального процесуального кодексу України наступні зміни, а саме: клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (ч. 2 ст. 132 КПК України); клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (ч. 1 ст. 184 КПК України); обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (ч. 2 ст. 234 КПК України).

Тобто правовідносини, що склались між позивачем і відповідачем, регулюються нормами кримінально-процесуального Закону.

Пунктом 2 частини 2 названої статті Кодексу адміністративного судочинства України установлено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Визначення з перевищенням повноважень місця проведення досудового розслідування буде оцінюватись відповідним судом під час розгляду кримінальної справи по суті.

Оскільки у позовній заяві предмет спору стосується повноважень начальника відповідача, які були вчинені не на виконання владних управлінських функцій, а на виконання норм Кримінального процесуального кодексу України, адміністративний суд позбавлений можливості надати оцінку їх законності щодо дотримання норм КПК України в межах адміністративного процесу, оскільки повноваження керівника органу досудового розслідування визначені саме статтею 39 КПК України.

У свою чергу, слідчі судді місцевих судів, на розгляд яких надходитимуть клопотання в порядку статей 132, 184, 234 Кримінального процесуального кодексу України, повинні перевіряти дотримання органом досудового розслідування правил територіальної підсудності при подачі таких клопотань.

Разом з тим, враховуючи прийняття оскаржуваного наказу саме щодо визначення місця проведення досудового розслідування на підстав норм КПК України, враховуючи аргументи позивача про невідповідність цього наказу саме нормам КПК України, адміністративний суд дійшов висновку про те, що ця справа не підсудна адміністративному суду.

За правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 21.07.2019 у справі 855/306/19, належним та компетентним судом у розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил територіальної, інстанційної та предметної підсудності.

Наведені обставини свідчать, що Київський окружний адміністративний суд є неповноважним судом для розгляду та вирішення даної справи з огляду на її предметну підсудність.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі.

Враховуючи викладене суд вважає, що цю позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, відповідно, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

Відповідно до частини 5 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

На виконання частини 6 статті 170 КАС України суд роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи має здійснюватися судами за правилами кримінального судочинства.

За таких обставин, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що питання законності спірного наказу буде оцінюватись під час розгляду в порядку Кримінального процесуального кодексу України у відповідному за підсудністю районному суді.

Враховуючи, що позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, відповідно, розгляд клопотання позивача про забезпечення позову судом не здійснюється.

Керуючись статтями 19, 170, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу.

2. Роз`яснити позивачеві його право на звернення з вказаними позовними вимогами до відповідного за підсудністю районного суду.

3. Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення до Київського окружного адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

4. Копію ухвали разом з позовом та доданими до нього документами надіслати позивачу (його представнику), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання (підписання).

Суддя Кушнова А.О.