Справа № 363/5878/24
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2025-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

14 жовтня 2025 року м. Київ № 363/5878/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Вишгородської державної нотаріальної контори, третя особа - Міністерство юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Вишгородського районного суду Київської області з позовом, в якому просила:

- визнати протиправну бездіяльність Вишгородської державної нотаріальної контори, яка полягає в не розгляді заяви ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 вересня 2024 року;

- зобов`язати Вишгородську державну нотаріальну контору розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 вересня 2024 року;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративному процесі.

Позов обґрунтовано тим, що в установленому законом порядку, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (батька позивачки) 22 березня 2023 року Вишгородською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №65/2023. Позивачка є спадкоємицею за законом, в зв`язку з чим 25 вересня 2023 року засобами поштового зв`язку направила до Вишгородської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину із відповідними для цього документами. Згідно трек номера 344 Вишгородська державна нотаріальна контора отримала вказану заяву 27 вересня 2024 року, однак станом на 31 жовтня 2024 року будь-якої відповіді (повідомлення) позивачці не надходило, що змусило її звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.11.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Вишгородської державної нотаріальної контори, третя особа Міністерство Юстиції України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії передано за належністю на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 року залишено без руху з наданням позивачеві строку для усунення її недоліків у зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам процесуального закону.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити.

Так судом встановлено, що у позовній заяві позивач просить суд:

- визнати протиправну бездіяльність Вишгородської державної нотаріальної контори, яка полягає в не розгляді заяви ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 вересня 2024 року;

- зобов`язати Вишгородську державну нотаріальну контору розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 вересня 2024 року;

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, чинне процесуальне законодавство, а саме КАС регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

При цьому, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели рішення чи управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 по справі № 560/1218/15-а.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, та наголошено позивачем, позовні вимоги ґрунтуються на незгоді останньої з бездіяльністю Вишгородської державної нотаріальної контори щодо невидачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно зі ст.1216, ст.1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Відповідно до п.п.4.16 п.4 гл.10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як зазначено в п.п.4.19 п.4 гл.10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Як вбачається із наданої позивачем заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, остання звернулась до відповідача не у порядку звернення громадян, а саме щодо отримання свідоцтва про право на спадщину.

Отже, враховуючи наведене, позовна заява, предметом якої є намагання сторони реалізувати право на спадщину, свідчить, що позивач звернувся до суду з вимогами саме про захист цивільних прав, незважаючи на те, що позивач в обґрунтування вказує, що звернувся у порядку ст. 19 Закону України «Про звернення громадян».

Водночас, спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із відносин спадкування, має не публічний, а приватно - правовий характер, та, як наслідок, не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, цивільні права позивача підлягають судовому захисту в порядку цивільного судочинства, адже у даному випадку наявний спір про право, та у жодному разі не спір між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, а отже не є публічно-правовим, та відповідно належить до цивільної юрисдикції, оскільки саме суть правовідносин (зміст та характер спору) є вирішальною під час віднесення справи до цивільної чи адміністративної юрисдикції, а не суб`єктний склад та участь суб`єкта владних повноважень, який сам по собі не визначає спір як публічно-правовий і не відносить до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за його участю. До того ж, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Суд вказує, що однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового права та інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений загрозою порушення приватного права та інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Саме такий правовий висновок міститься в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року в справі №14-109цс18.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд, з метою запобігання порушення прав позивача на справедливий, неупереджений розгляд справи повноважним судом, дійшов висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишгородської державної нотаріальної контори, третя особа - Міністерство юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

На виконання ч. 1 ст. 239 КАС України суд роз`яснює позивачеві, що розгляд даної справи має відбуватися за правилами цивільного судочинства України.

Згідно з ч.2 ст.132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Приписами п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у тому числі, у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним адміністративним позовом позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується наявною у справі банківською квитанцією від 28.10.2024 року на суму 1211.20 грн, а отже вказана сума грошових коштів підлягає поверненню з державного бюджету на користь позивача.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 238, ст.ст. 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі № 363/5878/24 за позовом ОСОБА_1 до Вишгородської державної нотаріальної контори, третя особа - Міністерство юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

2. Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Суд роз`яснює позивачеві, що розгляд справи віднесено до юрисдикції загального суду за правилами цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст.256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду у строки визначені статтею 295 КАС України.

Суддя Марич Є.В.