Справа № 160/29519/24
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 160/29519/24

Головуючий суддя І інстанції Врона О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 в адміністративній справі №160/29519/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 29.07.2024 за №64 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності вказані у трудовій книжці НОМЕР_1 від 14.03.1984 року та архівних довідках від 10.10.2024 року №1075, №1076, №1077, від 17.09.2024 року №942, №943, №944, №945, виданих Комунальною архівною установою П`ятихатської міської ради «П`ятихатський трудовий архів».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02.10.2024 №00 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи : з 16.12.1985 по 11.08.1990, з 10.10.1991 по 21.07.1992 та з 01.02.1995 по 30.10.2000, з 13.12.2000 по 07.12.2001 та період виплати матеріальної допомоги з 11.02.2002 по 09.08.2002.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.09.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що до страхового стажу правомірно не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14.03.1984: з 16.12.1985 по 11.08.1990, оскільки наявне виправлення в номері наказу про звільнення; з 10.10.1991 по 21.07.1992 та 01.02.1995 по 30.10.2000, оскільки запис про звільнення не закріплено підписом відповідальної особи. Стаж враховано по СПОВ з 01.01.199 року - до страхового стажу не зараховано період перебування на обліку в центрі зайнятості з 18.12.2000 по 07.12.2001, оскільки має місце виправлення в номері наказу про початок виплати та період виплати матеріальної допомоги з 11.02.2002 по 09.08.2002, оскільки не передбачено законодавством.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся 25.09.2024 із заявою про призначення пенсії за віком і документами до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 02.10.2024 №00 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи.

Пенсійним фондом зазначено, що ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року.

Страховий стаж особи становить 20 років 11 місяців 13 днів.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14.03.1984: з 16.12.1985 по 11.08.1990, оскільки наявне виправлення в номері наказу про звільнення; з 10.10.1991 по 21.07.1992 та з 01.02.1995 по 30.10.2000, оскільки запис про звільнення не закріплено підписом відповідальної особи. Стаж враховано по СПОВ з 01.01.1999 року.

До страхового стажу не зараховано період перебування на обліку в центрі зайнятості з 18.12.2000 по 07.12.2001, оскільки має місце виправлення в номері наказу про початок виплати та період виплати матеріальної допомоги з 11.02.2002 по 09.08.2002, оскільки не передбачено законодавством.

Для зарахування до страхового стажу періоду проходження військової служби необхідно надати оригінали документів, які підтверджують наявний факт.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним та таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи : з 16.12.1985 по 11.08.1990, з 10.10.1991 по 21.07.1992 та з 01.02.1995 по 30.10.2000, з 13.12.2000 по 07.12.2001 та період виплати матеріальної допомоги з 11.02.2002 по 09.08.2002.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року не менше 35 років.

Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як видно з матеріалів справи, не зараховано до страхового стажу періоди роботи позивача: з 16.12.1985 по 11.08.1990, з 10.10.1991 по 21.07.1992 та з 01.02.1995 по 30.10.2000, з 18.12.2000 по 07.12.2001 оскільки мають місце недоліки заповнення трудової книжки (виправлення, відсутність підпису відповідальної особи при записі про звільнення).

Згідно трудової книжки позивача, останній мав такі трудові періоди:

- 16.12.1985 був прийнятий пожежником 27-ої професійної пожарної частини по охороні м. П`ятихатки » відповідно до наказу №124 від 16.12.1985 (запис №7);

- 11.05.1990 звільнений за переведенням до совхозу «Юбілейний» за п. 5 ст. 36 КЗпП УРСР відповідно до наказу №22 від 11.05.1990 (запис №8);

- 10.10.1991 прийнятий машиністом холодильних установок відповідно до наказу №60к від 09.10.1991 (запис №11);

- 21.07.1992 звільнений за переведенням до торгово-комерційного центру згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу №38к від 21.07.1992 (запис №12);

- 01.02.1995 прийнятий на посаду соціального робітника відповідно до наказу 147 від 01.02.1995 (запис №19);

- 30.10.2000 звільнений з посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу №141 від 25.10.2000 (запис №21);

- 13.12.2000 П`ятихатським районним центром зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 3 ст. 28 та підпп. «а» п. 1 ст. 29 Закону України «Про зайнятість відповідно до наказу №5506 від 13.11.2000 (запис №32);

- 07.12.2001 припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до ст. 30 Закону України «Про зайнятість» відповідно до наказу №2277 від 25.03.2003 (запис №33).

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Вказані правові висновки також відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним в постановах від 09.08.2019 року по справі № 654/890/17 та від 21.02.2018 у справі №687/975/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач безпідставно і протиправно не зарахував спірні періоди: з 16.12.1985 по 11.08.1990, з 10.10.1991 по 21.07.1992 та з 01.02.1995 по 30.10.2000, з 13.12.2000 по 07.12.2001 до страхового стажу позивача.

Щодо відмови Пенсійного фонду зарахувати до страхового стажу позивача періодів: виплати матеріальної допомоги з 11.02.2002 по 09.08.2002 і періоду проходження військової служби, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до записів трудової книжки 11.02.2002 позивачу було розпочато виплату матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття» (запис №34);

09.08.2002 припинено виплату матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до підп. 12 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття» відповідно до наказу №9925 від 01.12.2002 (запис №35).

Статтею 25 Закону України "Про зайнятість населення" від 01 березня 1991 року №803-ХІІ (чинного на час призначення та отримання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги) встановлено, що держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такі види компенсацій: а) надання особливих гарантій працівникам, вивільнюваним з підприємств, установ, організацій; б) виплата матеріальної допомоги в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації; в) виплата в установленому порядку допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги по безробіттю; г) подання додаткової матеріальної допомоги безробітному громадянину і членам його сім`ї з урахуванням наявності осіб похилого віку і неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про зайнятість населення» допомога по безробіттю виплачується громадянам, які шукають роботу, крім осіб, які реєструються на підставі статті 26 цього Закону. Право на допомогу по безробіттю мають незайняті (непрацюючі) громадяни, визнані у встановленому порядку безробітними.

З аналізу вказаної норми вбачається, що законодавець розмежовує поняття допомога по безробіттю та матеріальна допомога по безробіттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про зайнятість населення" від 01 березня 1991 року №803-ХІІ безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

За п. "а" ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

У відповідності до абзацу 3 ч.1 ст. 24 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

При цьому, зі змісту ст. 24 Закону № 1058 вбачається, що підставою для зарахування періоду до 1 січня 2004 року (до набрання чинності цим Законом ), є записи в трудовій книжці, внесені органом державної служби зайнятості населення.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.04.2022 р. у справі № 638/7217/16-а, згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Також, судом вказано, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу. Суд вказав, що законом передбачено можливість зарахування до страхового стажу лише періоду, протягом якого особа отримувала допомогу по безробіттю, а не весь період перебування особи на обліку в центрі зайнятості як безробітного.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», чинним на той час, зокрема ч. 1 ст. 28 було встановлено, що безробітним, у яких закінчився строк виплати допомоги по безробіттю, матеріальна допомога по безробіттю надається за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Матеріальна допомога по безробіттю надається протягом 180 календарних днів у розмірі 75 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналізуючи зміст п. «ж» ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 №803-XII (чинного на час отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю), колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що на момент отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю правові норми передбачали зарахування періоду отримання такої допомоги до загального трудового стажу, а тому, неврахування до страхового стажу позивача періоду виплати матеріальної допомоги з 11.02.2002 по 09.08.2002 є протиправним.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 в адміністративній справі №160/29519/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва