Справа № 160/2156/25
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2025 рокуСправа №160/2156/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гарманчук Олександра Романівна, до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гарманчук Олександра Романівна, до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), яка полягає у не виплаті за період з 11.10.2024 по даний час щомісячного грошового забезпечення, включаючи додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану» зниклого безвісти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його сину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку, визначеному Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснювати виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячне грошове забезпечення зниклого безвісти батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в термін з 11.10.2024 і до дня визнання його загиблим у судовому порядку або остаточного виключення зі списків особового складу військової частини включаючи додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 168, в порядку, визначеному Порядком № 884.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є сином зниклого безвісти військовослужбовця, який проходив військову службу у відповідача. Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, але у такій виплаті позивачу було відмовлено у зв`язку із неналежно оформленим пакетом документів, які підтверджують факт сумісного проживання. З такою позицією відповідача позивач не погоджується, тому і звернувся з цим позовом до суду.
Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/2156/25 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.
Ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що позивачеві було відмовлено у виплаті грошового забезпечення військовослужбовця у зв`язку із відсутністю відповідних документів, які підтверджують факт сумісного проживання, що надає право на отримання коштів. Як доказ сумісного проживання зі своїм батьком, який є військовослужбовцем, який зник безвісти, позивач надав договір оренди житла (квартири) від 05.08.2018. За умовами цього договору, він вступає в силу з моменту підписання та діє протягом одного календарного року. Якщо по закінченню строку дії договору жодна зі сторін не вимагає припинення зобов`язань іншої сторони, то дія договору продовжується ще на один календарний рік (п. 4.3. Договору). Таким чином, , враховуючи те, що договір підписаний сторонами 05.08.2018, строк його дії встановлений до 05.08.2019, а враховуючи положення п.4.3. Договору, та припускаючи, що жодна зі із сторін не вимагала припинення договору оренди житла, то дія договору продовжена ще на один календарний рік, тобто до 05 серпня 2019 року. На момент закінчення договору оренди житла, 05.08.2020, позивач, який проживав разом із батьком був неповнолітньою особою, доказів на підтвердження проживання позивача разом з батьком після настання повноліття до суду не надано, а отже не підтверджено наявності необхідної вимоги, передбаченої п.7 Порядку №884, а саме проживання повнолітньої дитини разом з військовослужбовцем, який зник безвісти. З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
При цьому, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
ОСОБА_1 (позивач), ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого надана до матеріалів справи.
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що батько позивача є зниклим безвісти військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 .
Позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування і виплату грошового забезпечення безвісно відсутнього солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 .
До заяви позивач приєднав довідку про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та копії: паспорту та РНОКПП ОСОБА_1 , свідоцтва про народження ОСОБА_1 , свідоцтва про встановлення батьківства ОСОБА_1 , військового квитка зниклого безвісти солдата, паспорта і РНОКПП зниклого безвісти солдата, договору оренди житлового приміщення.
14.01.2025 відбулось засідання комісії щодо розгляду виплати грошового забезпечення та інших належних коштів членам сімей загиблих, захоплених у полон або заручників, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (безвісті зниклих) військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , за наслідками проведення якого був складений протокол №24. Витяг із протоколу надано до матеріалів справи.
Згідно із цим протоколом, ОСОБА_1 (позивачу у цій справі), синові зниклого безвісти 11 жовтня 2024 року солдата ОСОБА_1 , у виплаті грошового забезпечення та додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, у зв`язку з неналежно оформленим пакетом документів, а також через відсутність відповідних документів, які підтверджують факт сумісного проживання, що надає право на отримання коштів.
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у невиплаті грошового забезпечення його батька, який зник безвісти, тому і звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:
дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці) визначає Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №884).
У цьому Порядку під терміном «безвісно відсутній військовослужбовець» слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (п.2 Порядку №884).
За військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (п.3 Порядку №884).
Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) (п.4 Порядку №884).
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.
У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:
подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;
подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;
подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;
з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку (п.5 Порядку №884).

Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації):

до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах;

протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими (п.6 Порядку №884).

Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання (п.7 Порядку №884).

Аналізуючи наведені норми чинного законодавства, суд зазначає, що члени сімей військовослужбовців, які зникли безвісти, у тому числі, повнолітні діти, мають право на виплату грошового забезпечення такого військовослужбовця.

При цьому, умовою виплати вказаного вище грошового забезпечення повнолітнім дітям зниклого безвісти військовослужбовця є факт проживання повнолітніх дітей разом із військовослужбовцем.

Члени сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця мають звернутися із заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації), який, у свою чергу, приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення.

Згідно із п.4 Порядку №884, до заяви додаються:

копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);

довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);

копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);

копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);

копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

У цій справі суд установив, що позивач є сином (повнолітньою дитиною) зниклого безвісти військовослужбовця.

Разом із заявою, з якою позивач звертався до військової частини про виплату грошового забезпечення, позивач приєднав договір оренди житла (квартири) від 05 серпня 2018 року.

14.01.2025 відбулось засідання комісії щодо розгляду виплати грошового забезпечення та інших належних коштів членам сімей загиблих, захоплених у полон або заручників, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (безвісті зниклих) військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , за наслідками проведення якого був складений протокол №24.

Згідно із цим протоколом, ОСОБА_1 (позивачу у цій справі), синові зниклого безвісти 11 жовтня 2024 року солдата ОСОБА_1 , відмовлено у виплаті грошового забезпечення та додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, у зв`язку з неналежно оформленим пакетом документів, а також через відсутність відповідних документів, які підтверджують факт сумісного проживання, що надає право на отримання коштів.

Щодо доводів, наведених у протоколі, як на підставу відмови у виплаті грошового забезпечення, суд зазначає таке.

Так, місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації 18.07.2018.

Поряд з цим, згідно із договором від 05.08.2018 оренди житла (квартири), укладеним між фізичною особою ОСОБА_3 (орендодавцем) і фізичною особо ОСОБА_1 (орендарем), житлом є квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п.2.2. договору, орендар, з-поміж іншого, має право використовувати квартиру лише для проживання в ній орендаря та членів його сім`ї (загальна кількість членів сім`ї орендаря на день укладання цього договору складає 4 особи ( ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 )).

Пунктами 4.1.-4.3. договору обумовлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання. Моментом його підписання є дата визначена сторонами в преамбулі цього договору. Договір вступає в силу з моменту підписання та діє протягом одного календарного року. Якщо по закінченню строку дії договору жодна зі сторін не вимагає припинення зобов`язань іншої сторони (така вимога оформляється в письмовій формі), то дія договору продовжується ще на один календарний рік.

Відповідно до ст.810 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Договір найму житла укладається у письмовій формі (ч.1 ст.811 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 812 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Відповідно до ч.1 ст.816 Цивільного кодексу України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо володіння та користування житлом.

Договір найму житла укладається на строк, встановлений договором (ч.1 ст.821 Цивільного кодексу України).

Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк (ч.1 ст.822 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладені норми чинного законодавства та умови договору оренди житла (квартири) від 05.08.2018, суд зазначає, що в ньому вказані особи, які проживають в орендованому житлі разом із орендарем ОСОБА_1 , який є зниклим безвісти батьком позивача у справі, у тому числі, вказаний і позивач у справі ОСОБА_1 .

Вимоги в письмовій формі про припинення зобов`язань за договором не надано, тому в силу вказаних вище положень Цивільного кодексу України, дія договору вважається продовженою.

Не надано до матеріалів справи і доказів розірвання цього договору або визнання його недійсним.

Таким чином, позивач проживав разом зі своїм батьком військовослужбовцем, який пропав безвісти.

Доводи протоколу від 14.01.2025 №24 про те, що позивач надав неналежно оформлений пакет документів, суд визнає необгрунтованими, оскільки відповідач не вказав, у чому полягають недоліки поданих позивачем документів.

Крім того, як зазначено вище, відповідно до Порядку №844 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації), за результатами розгляду відповідної заяви протягом 15 днів приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення.

Доказів прийняття командиром Військової частини НОМЕР_1 рішення за результатами розгляду заяви до матеріалів справи не надано.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про:

визнання протиправним і скасування висновку, оформленого протоколом від 14.01.2025 №24 засідання комісії щодо розгляду виплати грошового забезпечення та інших належних коштів членам сімей загиблих, захоплених у полон або заручників, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (безвісті зниклих) військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , в частині відмови ОСОБА_1 , синові зниклого безвісти 11 жовтня 2024 року солдата ОСОБА_1 , у виплаті грошового забезпечення та додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, у зв`язку з неналежно оформленим пакетом документів, а також через відсутність відповідних документів, які підтверджують факт сумісного проживання, що надає право на отримання коштів;

зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.12.2024 про виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень зниклого безвісти 11 жовтня 2024 року солдата ОСОБА_1 , та прийняти рішення відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, та з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

Щодо позовних вимог, заявлених у цій справі, і які стосуються визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у невиплаті спірного грошового забезпечення і зобов`язання відповідача його виплатити, суд зазначає про їх передчасність, з огляду на наведені вище висновки суду, зокрема, відсутність прийнятого командиром військової частини рішення щодо виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_1 .

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд зазначає, що позовні вимоги у цій справі є такими, що підлягають задоволенню частково.

Враховуючи положення ст.139 КАС України, а також часткове задоволення позовної заяви, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір у розмірі 484,48 грн.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати висновок, оформлений протоколом від 14.01.2025 №24 засідання комісії щодо розгляду виплати грошового забезпечення та інших належних коштів членам сімей загиблих, захоплених у полон або заручників, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (безвісті зниклих) військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , в частині відмови ОСОБА_1 , синові зниклого безвісти 11 жовтня 2024 року солдата ОСОБА_1 , у виплаті грошового забезпечення та додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, у зв`язку з неналежно оформленим пакетом документів, а також через відсутність відповідних документів, які підтверджують факт сумісного проживання, що надає право на отримання коштів.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.12.2024 про виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень зниклого безвісти 11 жовтня 2024 року солдата ОСОБА_1 , та прийняти рішення відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, та з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

В іншій частині позовних вимог, у їх задоволенні відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 48 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 .

Суддя Н.В. Кучугурна