Справа № 300/7741/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/7741/24 пров. № А/857/9133/25

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року (ухвалене головуючим суддею Григорук О.Б. в м. Івано-Франківськ) у справі № 300/7741/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 01.09.2017 по 09.09.2024 (включно);

зобов`язати Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 01.09.2017 по 09.09.2024 (включно).

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що відповідач здійснив несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача з 31.08.2017, оскільки остаточний розрахунок та виплату грошового забезпечення на виконання судових рішень у справах №№ 380/1928/21, 380/19081/21 виплачено ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового було здійснено - 10.09.2024. Тому відповідно до ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Рішенням Івано-франківського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області щодо нездійснення нарахування та виплатити ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішень Львівського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 у справі № 380/1928/21, від 18.05.2023 у справі № 380/19081/21. Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішень Львівського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 у справі № 380/1928/21 та від 18.05.2023 у справі № 380/19081/21. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з даних виплат.

Разом з цим, суд зазначив, що вимоги в частині періоду нарахування та виплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні є передчасними, оскільки станом на момент вирішення справи таке нарахування не здійснене, вказане свідчить про відсутність спору між сторонами з вказаного приводу.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач та відповідач.

У апеляційній скарзі позивач покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В свою чергу, відповідач у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Відзив на апеляційні скарги подані не були. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційні скарги подані на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що полковника ОСОБА_1 наказом Голови Служби безпеки України від 12.08.2017 № 902-ОС звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу по Управлінню Служби безпеки України в Івано-Франківській області (а.с.14). Згідно наказу начальника Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області від 30.08.2017 № 144-ОС позивача виключено із списків особового складу з 31.08.2017 (а.с.13).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду, від 16.04.2021 у справі № 380/1928/21, яке набрало законної сили, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по 30.08.2017 включно. Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по 30.08.2017 включно. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю (вебсайт: https://reyestr.court.gov.ua/Review/96334410).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі № 380/19081/21, яке набрало законної сили, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 30.08.2017 включно з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) лютого 2015 року. Зобов`язано Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області перерахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 30.08.2017 включно з урахуванням січня 2008 року, як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), з урахуванням виплачених сум (вебсайт: https://reyestr.court.gov.ua/Review/110947161).

Відповідно до платіжного доручення від 27.09.2021 № 681, розрахунку від 29.09.2021, на виконання рішення суду у справі № 380/1928/21 на банківський рахунок позивача надійшли виплати на загальну суму 15369,46 грн. (а.с.9).

Відповідно до виписки з банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк», розрахунку від 23.08.2024, на виконання рішення суду у справі № 380/19081/21 на банківський рахунок позивача 10.09.2024 надійшли виплати на загальну суму 47379,60 грн. (а.с.11, 12).

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплатити йому середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 01.09.2017 по 09.09.2024 (включно), звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 116 КЗпП України визначає строки розрахунку при звільненні, згідно якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні визначає ст. 117 КЗпП України, відповідно до якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Наведені вище норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у редакції Закону України від 01.07.2022 № 2353-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі також Закон №2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Умовами застосування частини першої ст. 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, індексація грошового забезпечення тощо).

Вказаний у ч. 1 ст. 117 КЗпП України законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.

Частина 2 ст. 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 у справі № 810/451/17 (провадження №11-1210апп19) та у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.

Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, за змістом приписів ст.ст. 94, 116, 117 КЗпП України і ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Верховний Суд зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Закріплені у ст.ст. 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Таким чином, не має значення чи роботодавець добровільно виплатив заборгованість із заробітної плати чи на виконання рішення суду, у випадку затримки розрахунку при звільненні працівника до роботодавця застосовуються санкції, передбачені статтею 117 КЗпП України.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що полковника ОСОБА_1 наказом Голови Служби безпеки України від 12.08.2017 № 902-ОС звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу по Управлінню Служби безпеки України в Івано-Франківській області (а.с.14). Згідно наказу начальника Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області від 30.08.2017 № 144-ОС позивача виключено із списків особового складу з 31.08.2017 (а.с.13).

Тоді як на виконання судових рішень відповідачем здійснено виплати позивачу 27.09.2021, 10.09.2024 (а.с.9, 12), проте не виплачено позивачу його середній заробіток за час затримки з вказаних виплат в день фактичного розрахунку. Суд зазначає, що фактично остаточний розрахунок здійснений відповідачем 10.09.2024 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі № 380/19081/21, яке набрало законної сили за результатом перегляду судом апеляційної інстанції.

Оскільки відповідачем після вирішення спорів не було проведено нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки, то відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з даних виплат.

Разом з цим, суд першої інстанції правильно зазначив, що спір про розміри належних звільненому працівникові сум відсутній станом на момент звернення позивача із даною позовною заявою.

Таким чином, застосуванню у даному випадку підлягають норми частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України, а саме у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Водночас, спірним у даній справі є бездіяльність щодо ненарахувати та невиплатити позивачу за період з 01.09.2017 по 09.09.2024 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи вимоги статті 117 Кодексу законів про працю України та Порядку від 08.02.1995 № 100, оскільки спір у справах №№ № 380/1928/21, № 380/19081/21 вирішено на користь позивача, обчислення середнього заробітку позивача за час затримки по день фактичного розрахунку повинен здійснити відповідач, у тому числі і встановлення та обчислення періоду за який повинно бути здійснене таке нарахування.

Оскільки станом на момент вирішення справи таке нарахування не здійснене, вказане свідчить про відсутність спору між сторонами з вказаного приводу, тому вимоги в частині періоду нарахування та виплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні є передчасними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційних скарг не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року у справі № 300/7741/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула