Справа № 160/765/25
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 160/765/25

Головуючий суддя І інстанції Лозицька І.О.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 в адміністративній справі №160/765/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області врахувати до страхового стажу період навчання з 1984 по 1992 рік, проходження військової служби з 1984 по 1986 рік, період роботи в Інституті електрозварювання їм. ОСОБА_2 з 01.04.1992 по 25.05.1994, а також період діяльності як фізичної особи-підприємця з 07.05.2002 р. по сьогодні та зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії №43 від 18.12.2024 р. ОСОБА_1 .

Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області врахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в Інституті електрозварювання їм. Є.О. Патона з 01.04.1992 р. по 25.05.1994 р.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області врахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період діяльності як фізичної особи-підприємця, з урахуванням висновків суду.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за від 12.12.2024 р., з урахуванням висновків суду щодо спірних періодів.

У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем було правомірно відмовлено в зарахуванні спірних періодів страхового стажу, оскільки відповідачем не було належним чином підтверджено такий стаж відповідними документами.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.12.2024 року з метою призначення пенсії за віком звернулася з відповідною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу всіх періодів його трудової діяльності, а саме: навчання з 1984 р. по 1992р., проходження військової служби з 1984 р. по 1986 р., період роботи в Інституті електрозварювання ім. Є.О. Патона з 01.04.1992 р. по 25.05.1994 р., а також період діяльності як фізичної особи-підприємця з 07.05.2002 р. по дату подання означеної заяви.

Зазначена заява була опрацьована Головним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18.12.2024 р. № 43, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії.

Відмовляючи в призначенні пенсії за віком Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виходило з відсутності необхідного страхового стажу.

Також, пенсійним органом не було враховано періоди навчання з 01.09.1984 р. по 05.02.1992 р., оскільки зазначені періоди перетинаються із періодами проходженням військової служби. Додатково зазначено про те, що в електронній пенсійній справі відсутня трудова книжка.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним та таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 43 від 18.12.2024 р. про відмову у призначенні пенсії було прийнято протиправно та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року не менше 35 років.

Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як видно з матеріалів справи, відповідачем при розрахунку страхового стажу позивача не було зараховано період роботи в Інституті електрозварювання їм. Є.О. Патона з 01.04.1992 р. по 25.05.1994 р. та період діяльності як фізичної особи-підприємця.

Щодо правомірності зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області врахувати до страхового стажу період роботи в Інституті електрозварювання їм. ОСОБА_2 з 01.04.1992 по 25.05.1994, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Як видно з матеріалів справи, позивачем надано архівну довідку за періоди роботи в Інституті електрозварювання імені Є.О. Патона. В довідці вказано, що позивач працював з 01.04.1992 р. на посаді інспектора-технолога 3 категорії відділу № 7. З 01.02.1993 р. - переведений на посаду інспектор 11 розряду ЄТС того ж відділу та звільнений з 25.12.1994 р. Накази, на підставі яких було здійснено зарахування на посаду, переведення та звільнення не було надано позивачем, а трудова книжка була відсутня.

Відповідно до п. 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з п. З Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Приписами пункту 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

В матеріалах справи міститься архівна довідка від 11.12.2024 р. №82/1562, в тексті якої зазначено, що ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ) дійсно з 1 квітня 1992 р. за направленням Президії Академії наук (АН) України як випускник Київського політехнічного Інституту (КПІ) був зарахований на роботу до Інституту електрозварювання ім. Є, О. Патона (ІЕЗ ім. Є.О. Патона) АН України (з 23.03.1994 - Національна академія наук України) на посаду інженера-технолога ІІІ категорії відділу №7 (наказ від 31.03.1992 р. №48-к); з 1 лютого 1993 р. з метою виконання постанови АН України від 18.02.1993 р. №50 переведений на посаду інженера по 11 розряду Єдиної тарифної сітки (ЄТС) того ж відділу (наказ від 22.03.1993 р. №50-к) та звільнений з роботи 25 травня 1994 р. за власним бажанням, ст.38 КЗпП України (наказ від 24.05.1994 № 68-к).

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що архівна довідка від 11.12.2024 р. №82/1562 підтверджує період роботи позивача в Інституті електрозварювання їм. Є.О. Патона з 01.04.1992 р. по 25.05.1994 р.

Щодо правомірності зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області врахувати до страхового стажу період діяльності як фізичної особи-підприємця з 07.05.2002 р. по дату подання означеної позовної заяви до суду, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV страхові внески кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За приписами статті 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Таким чином, зі змісту вказаних правових приписів видно, що обов`язки зі сплати страхових внесків, а також звітування про найманих працівників (застрахованих осіб) та відповідальність за неналежне їх виконання покладається на страхувальника.

З матеріалів справи видно, що причиною відсутності щодо позивача відомостей про роботу в Реєстрі застрахованих осіб могло стати неналежне виконання роботодавцем (страхувальником) обов`язків зі сплати внесків та подання звітності за встановленою формою.

Виходячи із встановлених у цій справі обставин, внаслідок невиконання страхувальником своїх обов`язків тягар негативних наслідків у вигляді неврахування періоду роботи до страхового стажу та відмови у призначенні пенсії покладено на позивача, що є неприпустимим та суперечить основним засадам в сфері соціального захисту.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 20.03.2019 року по справі № 688/947/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Також, в матеріалах справи міститься свідоцтво про сплату єдиного податку від 21.05.2002 р., видане уповноваженим органом, є офіційним документом, який підтверджує факт здійснення підприємницької діяльності позивача у зазначений період.

З 01.01.2004 р. по дату подання позовної заяви до суду 13.01.2025 р. періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

В матеріалах справи міститься довідка форми ОК-5 за звітні роки, а саме: за 1998 р.; 2000 р.; 2004 р.; 2005 р.; 2006 р.; 2007 р.; 2008 р.; 2011 р.; 2012 р.; 2013 р.; 2014 р.; 2015 р.2016 р.; 2017 р.; 2018 р.; 2019 р.; 2020 р.; 2021 р.; 2022 р.; 2023 р, в яких наявна інформація про сплату позивачем (за позивача) єдиного внеску.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про пенсійне забезпечення" підприємницька діяльність на загальній системі оподаткування є підставою для включення цього періоду до страхового стажу, за умови, що особа перебувала на обліку як платник обов`язкових внесків.

Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV особи, які перебували на загальній системі оподаткування, підлягали загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.

Згідно з положеннями законодавства, обов`язок зі сплати страхових внесків покладався на особу як страхувальника. Однак, якщо державні органи або відповідальні особи не внесли дані до реєстру застрахованих осіб чи неналежним чином виконали свої обов`язки, це не може створювати негативних наслідків для позивача.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності скасування оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 43 від 18.12.2024 р. про відмову у призначенні пенсії.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 в адміністративній справі №160/765/25 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко