Справа № 160/28211/25
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

15 жовтня 2025 р. Справа № 160/28211/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., перевіривши матеріали адміністративного позову Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖЕРЕТ АНОНІМ ШІКАРЕТІ про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

30.09.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖЕРЕТ АНОНІМ ШІКАРЕТІ, в якому позивач просить стягнути податковий борг з ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖЕРЕТ АНОНІМ ШІКАРЕТІ (2) до бюджету у розмірі 3 420 100 грн. шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків.

02.10.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишено позов без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали від 02.10.2025 року позивачем надано заяву про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої вказано, що згідно інформаційно-комунікаційних систем ДПС України ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖЕРЕТ АНОНІМ ШІКАРЕТІ (2) перебуває на податковому обліку в Дніпровській ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області як платник податків за основним місцем обліку з 13.04.2021 року, на підставі поданих платником в паперовому вигляді документів передбачених п 4.2. та видано довідку про взяття на облік платника податків відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру за формою №34-ОПП. 11.10.2021 платником було подано заяву за формою форма №1-ОПП про зміну особи, відповідальної за ведення бухгалтерського та/або податкового обліку з ОСОБА_1 на УФУК БАШАРАН. 04.11.2021 ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖЕРЕТ АНОНІМ ШІКАРЕТІ подано заяву за формою №1-ОПП про зміну керівника та головного бухгалтера. На підставі даної заяви платнику видано оновлену довідку про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру за формою №34-ОПП.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема: чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 26 КАС України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено можливості подання позову до розташованого на території України відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації (представництва), як і не встановлено територіальної підсудності для звернення суб`єкта владних повноважень до іноземної юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

Отже, адміністративною процесуальною правосуб`єктністю наділені, зокрема, підприємства, установи, організації (юридичні особи), тому саме вони можуть бути відповідачем у адміністративній справі.

Відповідач, як відокремлений підрозділ іноземної неурядової організації в Україні (представництво), не наділений адміністративною процесуальною правосуб`єктністю та не може бути відповідачем у адміністративній справі, оскільки не є юридичною особою, що підтверджується наступним.

Адміністративна правосуб`єктність є основним, базовим елементом адміністративно-правового статусу особи й саме вона зумовлює можливість юридичної особи бути учасником адміністративних правовідносин та визначає обсяг її прав та обов`язків.

Статтею 80 Цивільного кодексу України встановлено (далі ЦК України), що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

З огляду на вимоги частин другої та третьої статті 95 ЦК України представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Таким чином, представництва, хоча й є відокремленими підрозділами юридичної особи, проте продовжують залишатися складовими частинами юридичної особи й власною юридичною правосуб`єктністю вони не наділені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративне судочинство - діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, відповідно ст. 26 КАС України адміністративний суд в межах адміністративного судочинства може розглядати позови суб`єктів владних повноважень до юридичних осіб виключно в тому випадку, якщо юридична особа зареєстрована в Україні.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, територіальний аспект юрисдикції за підходами Європейського суду з прав людини базується на врахуванні сфери дії влади на визначеній території з огляду на положення правових норм (формально-юридичний підхід).

У справі "Yonghongv. Portugal" від 25.11.1999 Європейський суд з прав людини сформулював позицію, відповідно до якої механізм Конвенції надає державі можливість поширити Конвенцію на території, за зовнішні зносини яких вона несе відповідальність, в результаті чого питання, що стосуються цих територій, відносяться до юрисдикції заінтересованої Високої Договірної Сторони.

По суті, за підходами Європейського суду з прав людини щодо юрисдикції як юридичної категорії необхідно дотримуватися сфери дії влади на визначеній території з огляду на положення правових норм, на межі дії rationepersonae, materiaeetloci, принципи, сутність і зміст правовідносин.

Таким чином, відповідач не наділений адміністративною процесуальною правосуб`єктністю, а КАС України не передбачає можливості подання позову до відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації в Україні, а подання такого позову позивачем призводить до порушення територіальної юрисдикції.

Також судом враховуються висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, які викладенні у постанові від 25.07.2024 по справі №640/31489/21, де вказано таке:

«Адміністративна правосуб`єктність є основним, базовим елементом адміністративно-правового статусу особи й саме вона зумовлює можливість юридичної особи бути учасником адміністративних правовідносин та визначає обсяг її прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного реєстру запису про її припинення (частина 4 статті 91 ЦК України).

У відповідності до частини 1 статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом (частини 1, 2 статті 83 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 62 Господарського кодексу України підприємство самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Згідно з частиною 4 статті 64 Господарського кодексу України підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.

З огляду на вимоги частин другої та третьої статті 95 ЦК України представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.

Представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Керівники представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності (частина четверта статті 95 Цивільного кодексу України).

Згідно зі змістом цих правових норм, представництва утворюються для виконання допоміжних операцій поза місцем знаходження самої юридичної особи в тих місцях, де знаходження такого представництва забезпечить зручність налагодження зв`язків, виконання певних дій, на які воно уповноважене юридичною особою, в тому числі виконання юридичних дій. На відміну від філій представництва не виконують фактичних дій, компетенція їх обмежена виконанням юридичних дій від імені юридичної особи. Представництва не визнаються суб`єктами цивільного права, а їх посадові особи можуть діяти від імені юридичної особи.

Відповідальність за дії представництв і їх посадових осіб несе юридична особа, яка утворила ці представництва.

Таким чином, представництва, хоча й є відокремленими підрозділами юридичної особи, проте продовжують залишатися складовими частинами юридичної особи й власною юридичною правосуб`єктністю вони не наділені.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів судової палати зазначає, що адміністративна процесуальна правосуб`єктність це можливість особи бути носієм певних процесуальних суб`єктивних прав і обов`язків, у тому числі процесуальних суб`єктивних прав та обов`язків сторони справи, а відтак, особи, які є сторонами адміністративної справи, обов`язково повинні відповідати всім вимогам адміністративної процесуальної правосуб`єктності.

Представництва, які не мають статусу юридичної особи, не наділені адміністративною правосуб`єктністю».

Так, згідно відповіді від 02.10.2025 року, наданої на запит головуючого судді, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня юридична особа із найменуванням - ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖЕРЕТ АНОНІМ ШІКАРЕТІ, або з кодом 2.

Також, з матеріалів справи вбачається, та не заперечується відповідачем, що ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖЕРЕТ АНОНІМ ШІКАРЕТІ (2) перебуває на податковому обліку як нерезидент-платник податку на прибуток, який здійснює в Україні діяльність через постійне представництво.

Таким чином, з вищевказаного вбачається, що учасниками (сторонами) в адміністративній справі можуть виступати виключно особи, наділені адміністративною процесуальною правосуб`єктністю (право- та дієздатністю), а представництва юридичних осіб, які не є юридичними особами, відповідно, не можуть виступати учасниками (сторонами) адміністративної справи.

На виконання вимог ухвали від 02.10.2025 року позивачем надано заяву, відповідно до якої вказано, що на його думку саме представництво ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖЕРЕТ АНОНІМ ШІКАРЕТІ (2) має бути відповідачем у даній справі, оскільки згідно інформаційно-комунікаційних систем ДПС України ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖЕРЕТ АНОНІМ ШІКАРЕТІ (2) перебуває на податковому обліку в Дніпровській ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області як платник податків за основним місцем обліку з 13.04.2021 року, на підставі поданих платником в паперовому вигляді документів передбачених п 4.2. та видано довідку про взяття на облік платника податків відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру за формою №34-ОПП.

При цьому, враховуючи вищевикладене, Представництво ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖЕРЕТ АНОНІМ ШІКАРЕТІ, яке зазначено відповідачем у цій справі, не є юридичною особою, а відтак не має адміністративної процесуальної правосуб`єктності (право- і дієздатності), що, у свою чергу, позбавляє його права бути стороною у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.6 статті 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Так, у справі №9901/152/18 Велика Палата Верховного Суду зазначає наступне: «. . . поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. А тому суд першої інстанції правильно не зазначив суд, до юрисдикції якого мав би, за аргументами скаржника, належати розгляд цієї справи.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17.

Таким чином, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов вірного висновку про відмову у відкритті провадження по даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає».

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 19, 26, 43, 170, 248, 256 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ЛІМАК ІНШААТ САНАЇ ВЕ ТІДЖЕРЕТ АНОНІМ ШІКАРЕТІ про стягнення податкового боргу - відмовити.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.5 ст.170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відповідно до статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 294-297 КАС України.

Суддя М.В. Дєєв