Справа № 240/15411/25
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Житомир справа № 240/15411/25

категорія 106020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Попової О. Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Військова частина НОМЕР_2 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошового забезпечення та додаткової винагороди за період часу з 01.10.2022 по 25.02.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення та додаткову винагороду за період часу з 01.10.2022 по 25.02.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до наказу командира військової частини позивачу призупинено грошове забезпечення у зв`язку із самовільним залишенням військової частини з 02.11.2022. Окрім того, грошове забезпечення та додаткова винагорода, яка була нарахована за жовтень 2022 позивачу не була виплачена на підставі вказаного наказу. В подальшому, третім слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000049 від 15.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. Підставою досудового розслідування було повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 про те, що позивач з 11.11.2022 на місці служби не перебував, поважні причини відсутні. Зауважує, що слідчим третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтава 12.04.2023 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000049 від 15.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення. На підставі викладеного, вважає, що позивач має право на виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди за період часу з 01.10.2022 по 25.02.2023.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 25.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статей 258-263 КАС України.

Військовою НОМЕР_3 у встановлені строки відзив на адміністративний позов не подано.

В подальшому, ухвалою суду від 08.08.2025 залучено військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) до участі у справі №240/15411/25, як другого відповідача.

10.09.2025 через систему "Електронний суд" представником військової частини НОМЕР_2 подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що оскільки позивач самовільно залишив військову частину (не прибув до місця служби) у жовтні 2022 року (місяць, у якому вчинено порушення), також листопад, грудень 2022 року та січень 2023 року позивач був самовільно відсутній за місцем служби та лише 14 лютого 2023 року повернувся до військової частини (місяць повернення), а тому, відсутні будь-які правові підстави для нарахування та виплати позивачеві за вказаний у позові період грошового забезпечення та додаткової винагороди, що передбачена постанова Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового i начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Відповідно до наказу Житомирського окружного адміністративного суду 01-99-в від 11 вересня 2025 року головуюча суддя Попова Оксана Гнатівна у період з 02 жовтня по 13 жовтня 2025 року перебувала у щорічній відпустці.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі - позивач) проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу із наказу від 03.11.2022 №157 позивачу призупинено виплату грошового забезпечення у зв`язку із самовільним залишенням військової частини з 02.11.2022.

В подальшому, слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтава 12.04.2023 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000049 від 15.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення.

Представником позивача направлено адвокатський запит №923 від 24.04.2025 до військової частини НОМЕР_1 з метою встановити інформацію щодо дотримання прав та інтересів позивача за період його військової служби.

У відповідь на вказаний адвокатський запит відповідачем був направлений лист від 12.05.2025 за №787, до якого долучено витяг із наказу від 03.11.2022 №157, в якому було зазначено про те, що з 03.11.2022 необхідно зупинити виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, що полягає у невиплаті грошового забезпечення та додаткової винагороди за період часу з 01.10.2022 по 25.02.2023, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до п.п. 1, 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 ст. 9 Закону №2011-XII).

Відповідно до ч. 3 ст.9 цього Закону грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. (ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII).

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону №2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Відповідно до пункту 15 Розділу І Порядку №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Зупинення виплати грошового забезпечення позивача відбулась у зв`язку з оголошенням його таким, що самовільно залишив військову частину.

Матеріалами справи встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20 серпня 2022 року № 82 позивачу з 20 серпня 2022 року по 25 серпня 2022 року було надано відпустку за сімейними обставин.

У визначений термін позивач за місцем проходження військової служби не з`явився.

В подальшому, відповідно до рапорту начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2022 за №527/КР, при перевірці особового складу частини, який знаходиться на тривалому лікуванні в закладах охорони здоров`я, виявлено, що солдатом ОСОБА_1 не надано належних медичних документів, які б підтверджували його перебування на стаціонарному лікуванні, про перебування на якому (без направлення військової частини та (або) інших уповноважених органів військового управління) він стверджував.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03 листопада 2022 року №157 солдата ОСОБА_1 оголошено таким, що самовільно залишив військову частину (місце служби) та зупинено йому виплату грошового забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 03 листопада 2022 року № 379 було призначено службове розслідування з метою уточнення обставин щодо не повернення до місця служби в умовах воєнного стану водія 3 взводу спеціального призначення 1 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 .

За результатами службового розслідування було складено відповідний акт, яким встановлено факт безпідставного самовільного залишення позивачем військової частини (неповернення до місця служби). Вказаний акт та результати службового розслідування було затверджено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 11 листопада 2022 року №406. При цьому службовим розслідуванням було встановлено, що, по-перше, відсутність за місцем несення служби позивача в період з 24.08.2022 по 05.09.2022, з 05.09.2022 по 13.09.2022, з 14.09.2022 по 21.09.2022, з 06.10.2022 по 12.10.2022 та з 14.10.2022 по 17.10.2022 обумовлена поважними обставинами (причинами), по-друге, по завершенню відпустки та вимушеного стаціонарного лікування, позивач на місце несення служби ( АДРЕСА_2 ) не прибув, документів в підтвердження поважності відсутності на місці несення служби за періоди з 21.09.2022 по 06.10.2022, з 12.10.2022 по 13.10.2022 та з 18.10.2022 по теперішній час, не надав.

Крім того, позивачем у позові факт не знаходження за місцем несення служби не заперечується.

Оскільки позивач був самовільно відсутній за місцем служби понад десять діб, то відповідно до вимог підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 18 листопада 2022 року №118-РС позивача було увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 із утриманням у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Повернення позивача до військової частини (місця служби) було зумовлено тим, що наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 08 лютого 2023 року №69-РС його було переміщено до нового місця служби військової частини НОМЕР_5 .

Враховуючи зазначений наказ вищого командування та на його виконання, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25 лютого 2023 року №58 солдата ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (зі статусу такого, що перебував у розпорядженні) та направлено до нового місця служби.

Постановою від 12.04.2023 слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 від 15.02.2023 за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального провадження.

В свою чергу, згідно інформаційної довідки про нараховане грошове забезпечення та інші одноразові виплати, в тому числі додаткова винагорода згідно ПКМУ від 28.02.2022 за №168 встановлено, що за жовтень 2022 року позивачу не виплачувалось грошове забезпечення.

Таким чином, відповідач під час поновлення позивача на посаді безпідставно не здійснив виплату грошового забезпечення за період оголошення його таким, що самовільно залишив військову частину за періоди з 06.10.2022 по 12.10.2022 та з 14.10.2022 по 17.10.2022, оскільки такі, за результатами службового розслідування, обумовлені поважними обставинами (причинами).

За таких обставин, належним захистом порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату грошового забезпечення позивача за періоди з 24.08.2022 по 05.09.2022, з 05.09.2022 по 13.09.2022, з 14.09.2022 по 21.09.2022, з 06.10.2022 по 12.10.2022 та з 14.10.2022 по 17.10.2022.

Однак, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивачем свого безпосереднього начальника про початок його лікування з 21.09.2022 по 06.10.2022, з 12.10.2022 по 13.10.2022 та з 18.10.2022.

Також, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що за вказані періоди позивач звертався до командування з клопотанням про погіршення стану здоров`я або про необхідність лікування. Також відсутні будь-які звернення до лікаря військової частини зі скаргами на своє здоров`я.

Позивачем ні відповідачу ні до суду не було надано жодного документу, який би підтверджував доводи позивача про наявність поважних підстав відсутності на службі саме з 21.09.2022 по 06.10.2022, з 12.10.2022 по 13.10.2022 та з 18.10.2022 по дату повернення на військову службу.

На підставі викладеного, суд не знаходить правових підстав для визнання протиправним дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошового забезпечення за період часу 21.09.2022 по 06.10.2022, з 12.10.2022 по 13.10.2022 та з 18.10.2022 по дату повернення на військову службу, а отже позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині виплати додаткової винагороди, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168) передбачено виплату, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил, додаткової винагороди на період дії воєнного стану.

Так, пунктом 1 Постанови №168, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

У подальшому норми Постанови №168 змінювалися.

Так, Постанова №168 у редакції станом на серпень 2023 року передбачала, зокрема:

1-1. Установити, що на період воєнного стану:

військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони;

військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

1-2. Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, умовою виплати додаткової винагороди є безпосередня участь військовослужбовця в бойових діях, виконання бойового (спеціального) завдання тощо.

Відповідно до пункту 4 Розділу XXXIV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини;

керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин (пункт 9 Порядку).

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 10 Порядку).

Згідно з пунктом 15 Розділу XXXIV Порядку №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Як установлено судом, позивач у період з 01.10.2022 по 25.02.2023 був відсутній в місці розташування військової частини НОМЕР_1 , був увільнений від займаної посади та не здійснював обов`язки військової служби, у зв`язку з чим командиром військової частини було видано відповідні накази.

Доказів оскарження в судовому порядку та скасування зазначених наказів матеріали справи не містять.

Зважаючи, що позивач був відсутній на військовій службі в зазначені періоди, не виконував відповідні посадові обов`язки, підстав для нарахування йому додаткової грошової винагороди за період з 01.10.2022 по 25.02.2023 відповідно до постанови КМУ №168 немає.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

За відсутності документально-підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл суд не вирішує.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 06.10.2022 по 12.10.2022 та з 14.10.2022 по 17.10.2022.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення в повному обсязі за період з 06.10.2022 по 12.10.2022 та з 14.10.2022 по 17.10.2022 з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.Г. Попова

15 жовтня 2025 р.

15.10.25