Справа № 380/14229/25
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2025-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у застосуванні із червня 2023 року по грудень 2023 року включно, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 із червня 2023 року по грудень 2023 року включно, грошового забезпечення, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), які полягають у застосуванні із січня 2024 року по червень 2024 року включно, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, підйомної допомоги, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 із січня 2024 року по червень 2024 року включно, грошового забезпечення, підйомної допомоги, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2024;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ), які полягають у застосуванні із липня 2024 року по квітень 2025 року включно, розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, підйомної допомоги, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022-2024 роки, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену для учасників бойових дій за 2024-2025 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням із неї;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 із липня 2024 року по квітень 2025 року включно, грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, підйомної допомоги, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022-2024 роки, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену для учасників бойових дій за 2024-2025 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням із неї, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2024 та 01.01.2025 відповідно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що дії відповідачів є протиправними, оскільки вони ґрунтуються на застосуванні підзаконного нормативно-правового акту (Постанови КМУ № 704 в редакції Постанови № 481), який прямо суперечить нормам закону, що має вищу юридичну силу. Зокрема, позивач посилається на пункт 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який встановив, що розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат має бути прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня відповідного календарного року. Позивач наголошує, що ця норма закону є чинною, імперативною та підлягає прямому застосуванню. Натомість відповідачі, ігноруючи принцип верховенства права та ієрархію нормативно-правових актів, застосували положення урядової постанови, яка встановила фіксовану розрахункову величину в розмірі 1762 грн (що відповідає прожитковому мінімуму станом на 01.01.2018). Така практика, на думку позивача, не лише призвела до істотного заниження розміру його грошового забезпечення та всіх похідних виплат, але й порушила його законні очікування на отримання винагороди за службу у встановленому законом розмірі, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, ключовим аргументом позову є те, що відповідачі були зобов`язані застосовувати правовий акт вищої юридичної сили, а саме закон, а не підзаконний акт, що йому суперечить.

Ухвалою від 16 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачі, ІНФОРМАЦІЯ_4 , НОМЕР_4 прикордонний загін та НОМЕР_5 прикордонний загін, надали до суду відзиви на позовну заяву, в яких просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з наступних позицій.

Відповідач 1, ІНФОРМАЦІЯ_4 , у своєму відзиві зазначає, що діяв виключно в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством. Зокрема, наголошує, що весь спірний період, що стосується даної військової частини (червень 2023 грудень 2023), припадає на час дії Постанови КМУ № 481 від 12.05.2023, яка набрала чинності 20.05.2023 та однозначно встановила розрахунковою величиною для обчислення посадових окладів фіксовану суму 1762 грн. Як бюджетна установа, військова частина не має права ігнорувати чинні постанови Уряду або самостійно визначати їх відповідність законам. Таким чином, застосування іншої розрахункової величини було б прямим порушенням фінансової дисципліни та чинного на той момент нормативного регулювання.

Відповідач 2, НОМЕР_4 прикордонний загін, у своєму відзиві підтримує аргументи інших відповідачів та додатково акцентує увагу на тому, що законодавством не передбачено автоматичного відновлення дії попередньої редакції нормативно-правового акту після скасування змін до нього. Відтак, посилання позивача на те, що після скасування судом змін, внесених Постановою № 103, мала застосовуватись первинна редакція пункту 4 Постанови № 704, є хибним. Крім того, відповідач наголошує, що правова невизначеність, яка існувала до 20.05.2023, була повністю усунута прийняттям Постанови № 481. Оскільки період служби позивача у військовій частині НОМЕР_2 (січень 2024 червень 2024) повністю охоплюється дією цієї постанови, підстави для перерахунку відсутні.

Відповідач 3, НОМЕР_5 прикордонний загін, у своєму відзиві зазначає, що нарахування грошового забезпечення та всіх виплат при звільненні позивача здійснювалось у суворій відповідності до Постанови КМУ № 704 в редакції Постанови № 481, яка була чинною протягом усього періоду перебування позивача на забезпеченні у військовій частині НОМЕР_3 (липень НОМЕР_6 квітень 2025). Відповідач підкреслює, що як орган державної влади, він зобов`язаний діяти на підставі тих нормативно-правових актів, які є чинними на момент виникнення правовідносин. Стверджує, що оскільки базовий розрахунок посадового окладу та окладу за військовим званням був проведений правильно, відповідно до чинної постанови Уряду, то і всі похідні виплати (допомога на оздоровлення, компенсації за невикористані відпустки, одноразова грошова допомога при звільненні) також обчислені вірно.

Загальна позиція всіх відповідачів зводиться до того, що вони є виконавцями чинного законодавства та не мають повноважень для самостійного тлумачення правових колізій на користь норми, яка не була прямо визначена для застосування уповноваженим органом Кабінетом Міністрів України, особливо після прямого врегулювання цього питання Постановою № 481.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідачів, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у підрозділах Державної прикордонної служби України. Протягом періодів, що є предметом спору, він послідовно перебував на грошовому забезпеченні у трьох військових частинах, які є відповідачами у справі:

- з червня 2023 року по грудень 2023 року включно у ІНФОРМАЦІЯ_7 (військова частина НОМЕР_1 );

- з січня 2024 року по червень 2024 року включно у ІНФОРМАЦІЯ_8 (військова частина НОМЕР_2 );

- з липня 2024 року по 15 квітня 2025 року включно у ІНФОРМАЦІЯ_9 (військова частина НОМЕР_3 ).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по особовому складу) від 15.04.2025 №611-ОС позивача звільнено з військової служби та з 15.04.2025 виключено зі списків особового складу військової частини та знято з усіх видів забезпечення.

Дослідженням долучених до матеріалів справи доказів, зокрема копій особистих карток грошового забезпечення позивача за 2023, 2024 та 2025 роки, розрахункових листів, довідок про нараховані суми, суд встановив, що протягом усього спірного періоду (з червня 2023 року по квітень 2025 року) всі три відповідачі при обчисленні основних складових грошового забезпечення позивача посадового окладу та окладу за військовим званням застосовували розрахункову величину 1762 гривні. Ця сума відповідає розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня 2018 року.

Оскільки інші складові грошового забезпечення (надбавки за вислугу років, за особливості проходження служби, премії), а також одноразові виплати (грошова допомога на оздоровлення, підйомна допомога, грошові компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток, одноразова грошова допомога при звільненні) обчислюються у відсотковому відношенні до основних складових (посадового окладу та окладу за військовим званням), заниження базової розрахункової величини призвело, на думку позивача, до систематичного недоотримання ним усіх належних сум грошового забезпечення.

Позивач стверджує, що такі дії відповідачів є протиправними, оскільки не відповідають вимогам пункту 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ, який має вищу юридичну силу. Він наполягає, що розрахунковою величиною для обчислення його посадового окладу та окладу за військовим званням мав бути розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законами України «Про Державний бюджет України» на 1 січня відповідного календарного року, а саме:

- за період з червня по грудень 2023 року прожитковий мінімум станом на 01.01.2023;

- за період з січня 2024 року по грудень 2024 року прожитковий мінімум станом на 01.01.2024;

- за період з січня по квітень 2025 року прожитковий мінімум станом на 01.01.2025.

Таким чином, предметом спору є правомірність дій військових частин щодо визначення розрахункової величини для обчислення грошового забезпечення військовослужбовця та, як наслідок, обов`язок здійснити відповідний перерахунок та доплату недоотриманих коштів.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII " відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частинами другою, четвертою статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та має забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

З моменту набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України за змістом пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017.

Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі Постанова № 704), у первісній редакції було визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Додатки 1, 12, 13, 14 до постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Згідно з пунктом 1 приміток Додатку 1 до Постанови № 704 посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Відповідно до примітки Додатку 14 Постанови № 704 оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Постанова №704 набрала чинності з 01.03.2018.

На момент набрання чинності Постановою № 704, пункт 4 цієї постанови був викладений у редакції згідно з пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

Проте, пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103 втратив чинність у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, за наслідком розгляду якої суд визнав протиправним та нечинним пункт 6 Постанови КМУ № 103, яким внесено зміни до інших постанов Кабінету Міністрів України.

Тобто, з 29.01.2020, враховуючи дату ухвалення цього судового рішення, було відновлено дію пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції.

Під час розгляду і вирішення цієї справи положення п. 4 Постанови № 704 та п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України підлягають солідарному застосуванню.

Зазначені норми права та вищенаведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слідувало визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

Отже, фактично з прийняттям постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 розрахункову величину для обчислення розміру посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями було змінено з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

20.05.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481, якою внесені зміни до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Згідно з пунктом 2 указаної постанови № 481 абз. 1 п. 4 постанови № 704 викладено в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Суд констатує, що весь спірний період, визначений позивачем у позовній заяві (з червня 2023 року по квітень 2025 року), повністю припадає на час дії Постанови № 481. Це означає, що на момент виникнення кожного з епізодів правовідносин щодо нарахування грошового забезпечення позивачу, існувала пряма, чинна та обов`язкова до виконання норма підзаконного акту, яка встановлювала конкретний і безальтернативний порядок розрахунку.

Відповідачі, як військові частини, є суб`єктами владних повноважень та бюджетними установами, які у своїй фінансово-господарській діяльності зобов`язані неухильно керуватися чинними на момент виникнення правовідносин нормативно-правовими актами, зокрема постановами Кабінету Міністрів України, які є обов`язковими до виконання на всій території України відповідно до статті 117 Конституції України. Суб`єкт владних повноважень не може діяти всупереч встановленому нормативному регулюванню, навіть якщо існують сумніви щодо відповідності такого регулювання актам вищої юридичної сили.

Доводи позивача про невідповідність Постанови № 481 Закону № 1774-VІІІ, що має вищу юридичну силу, не можуть бути підставою для визнання дій відповідачів протиправними у межах даного спору. Суд зазначає, що відповідно до принципу поділу влади, відповідачі (військові частини), як органи виконавчої влади нижчого рівня, не наділені повноваженнями здійснювати перевірку нормативно-правових актів Уряду на відповідність законам, визначати їх незаконність та не застосовувати їх. Їхній конституційний обов`язок полягає у точному та неухильному виконанні чинних нормативних приписів. Вони діяли як виконавці прямої та однозначної норми, встановленої уповноваженим органом Кабінетом Міністрів України, в межах делегованих йому законом повноважень. Постанова № 481 є чинною, у встановленому законом порядку неконституційною чи незаконною не визнавалася, а отже, була обов`язковою для застосування відповідачами у спірний період. Вирішення колізій між законом та підзаконним актом належить до компетенції судів, однак у даному випадку суд оцінює правомірність дій конкретних суб`єктів владних повноважень, які були зобов`язані діяти на підставі чинного на той момент регулювання.

Таким чином, застосовуючи розрахункову величину 1762 грн для нарахування грошового забезпечення позивачу у період з червня 2023 року по квітень 2025 року, відповідачі діяли правомірно, на підставі та у спосіб, що були прямо передбачені спеціальним законодавством, що регулювало порядок нарахування грошового забезпечення на той час, а саме Постановою № 704 в редакції Постанови № 481.

Принцип законності передбачає застосування судами законів, а також нормативно-правових актів відповідних органів, в тому числі нормативно-правових актів Кабміну, виданих у межах його компетенції.

Суд не може перебирати на себе правотворчі функції законодавчої та виконавчої влади.

На цьому наголосив Касаційний адміністративний суд Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2025 року по справі №520/22317/23.

Верховний Суд у постановах від 24 червня 2025 року у справі № 420/5584/24, від 26 червня 2025 року у справі № 480/7154/24, від 30 червня 2025 року у справах № 280/8083/24, № 280/8605/24 та № 460/3942/24, від 04 липня 2025 року у справі № 120/8298/24 вже сформував висновок про застосування у спірний період пункту 4 Постанови №704 у редакції Постанови №481.

Наведений висновок є релевантним до обставин цієї справи.

Оскільки основна вимога позивача про необхідність перерахунку посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з іншої розрахункової величини, є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, то всі похідні від неї вимоги про перерахунок інших щомісячних та одноразових видів грошового забезпечення та виплат при звільненні (грошової допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги при звільненні тощо), які обчислюються виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, також є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. У даній справі відповідачі надали достатні докази та обґрунтування правомірності своїх дій, посилаючись на конкретну норму чинного підзаконного акту, яка була обов`язковою для них до виконання. Натомість позивач, хоча й обґрунтовано вказує на існування правової колізії, не довів факту саме протиправної поведінки з боку відповідачів, які діяли в межах чітко встановленого для них правового поля та не мали законних повноважень діяти інакше.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки дії всіх трьох відповідачів у спірних правовідносинах відповідали вимогам законодавства, чинного на момент нарахування та виплати грошового забезпечення.

Щодо судових витрат, суд зазначає, що позивач є учасником бойових дій та на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Відтак, питання про розподіл судових витрат у даній справі не вирішується.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 72-77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. В позові ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 15.10.2025 року.

Суддя Коморний О.І.