Справа № 140/7168/25
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року ЛуцькСправа № 140/7168/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі ГУ ПФУ у Київській області, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, третя особа) про:

визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Київській області від 14 травня 2025 року №81 про відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області призначити пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з дня звернення з заявою про призначення пенсії з 06.05.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та є потерпілою (категорії 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 19 травня 1998 року.

Посилаючись на статтю 55 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи зазначає, що пенсії із зменшенням пенсійного віку призначаються особам, з числа потерпілих від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема: - які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсія призначається із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на три роки та додатково на один рік за два роки проживання, роботи, але не більше як шість років.

Відтак, наявність у позивача статусу особи, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи, з урахуванням її віку, тривалості страхового стажу, місця та строку проживання на забрудненій території, дають їй право на призначення пенсії відповідно до вимог статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку із чим, позивач 06 травня 2025 року звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення їй пенсії із зниженням пенсійного віку та подала перелік необхідних документів.

Рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 14 травня 2025 року №81 їй відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у зв`язку з тим, що позивач прожила у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року менше 3 років, а саме 01 рік 04 місяці 26 днів.

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача та зазначає, що до періоду проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року відповідач неправомірно зарахував тільки період з 06 серпня 1991 року по 31 грудня 1992 року (01 рік 04 місяці 26 днів), з часу офіційної реєстрації місця проживання позивачки в м. Камінь-Каширський Волинської області.

Зазначає, що обставина відсутності реєстрації жодним чином не заперечує факт проживання позивачки у вказаному населеному пункті раніше, без реєстрації місця проживання, що підтверджується доказами, наданими пенсійному органу при зверненні з заявою про призначення пенсії, які безпідставно, були проігноровані відповідачем.

Зазначає, що в зоні гарантованого добровільного відселення у м. Камінь-Каширський Волинської області, позивачка проживає з 24 вересня 1988 року по теперішній час: з 24 вересня 1988 року по 06 серпня 1991 року без реєстрації місця проживання, з 06 серпня 1991 року з реєстрацією місця проживання.

Наказом №2020-4-01 від 25 липня 1985 року по Львівському ордена Леніна політехнічному інституті ОСОБА_2 зараховано студенткою 1 курсу Луцького філіалу будівельного факультету денної форми навчання. Наказом №52/с від 27 червня 1991 року по Луцькому індустріальному інституті позивачку було відраховано у зв`язку з закінченням теоретичного курсу навчання. Вказані відомості підтверджуються архівною довідкою Луцького національного технічного університету від 24 травня 2024 року №99-37-16.

24 вересня 1988 року позивачка одружилася з ОСОБА_3 , який з 03 серпня 1988 року проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, відповідно до копії трудової книжки чоловіка позивачки, останній працював у м. Камінь-Каширський Волинської області, зокрема у період з 10 жовтня 1988 року по 01 жовтня 1992 року, тобто в період проживання позивачки зі своїм чоловіком у м. Камінь-Каширський без реєстрації місця проживання.

З 24 вересня 1988 року позивачка переїхала до свого чоловіка в м. Камінь-Каширський Волинської області на постійне проживання, і з того часу по теперішній постійно проживає в зазначеному населеному пункті.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивачки та її чоловіка народилася донька ОСОБА_1 , у зв`язку з чим ЗАГС Камінь-Каширського райвиконкому 06 вересня 1989 року було видано свідоцтво про народження доньки, у якому місцем її народження вказано м. Камінь-Каширський, що додатково доводить проживання позивачки в м. Камінь-Каширський у той час.

У зв`язку з народженням доньки позивач протягом 11 місяців 12 днів з 21 вересня 1989 року до 01 вересня 1990 року перебувала в академічній відпусті на підставі наказу №154/с від 21 вересня 1989 року по Львівському ордена Леніна політехнічному інституті, яку проводила в м. Камінь-Каширський, що також доводить проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення, однак без реєстрації місця проживання.

Окрім того, факт проживання позивачки без реєстрації місця проживання до 06 серпня 1991 року (день реєстрації) у м. Камінь-Каширський підтверджується також тим, що народжувала позивачка в Камінь-Каширській лікарні та з моменту народження дочки обліковувалася з останньою також в цій лікарні та проводила вакцинацію доньки, що підтверджується документом «ФОРМА 063-0», видним Державним некомерційним підприємством «Камінь-Каширський центр медикосанітарної допомоги» Камінь-Каширської міської ради, з якого вбачається, що доньці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , домашня адреса: АДРЕСА_1 , проводилися щеплення від різних хвороб, а саме: 23 серпня 1989 року у віці 6 днів; 23 листопада 1989 року у віці 3 місяці; 09 січня 1990 року у віці 4 місяці; 26 лютого 1990 року у віці 6 місяців; 20 листопада 1990 року у віці 1 рік 3 місяці; 26 серпня 1991 року у віці 2 роки; 21 березня 1994 року у віці 5 років. Вік дитини, коли їй проводили вакцинацію, унеможливлює без материнського догляду вчиняти відповідні дії.

20 серпня 2007 року доньці позивачки на підставі довідки Волинської обласної державної адміністрації №260 від 05 червня 2006 року видано посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серія НОМЕР_2 . З вказаної довідки вбачається, що донька ОСОБА_1 постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років з 23 жовтня 1989 року по теперішній час.

Вищезазначені обставини додатково підтверджують факт постійного проживання позивачки в м. Камінь-Каширський у період з 24 вересня 1988 року по 06 серпня 1991 року (день реєстрації місця проживання) зі своєю сім`єю: чоловіком та дочкою.

Крім цього, протягом періоду навчання позивачка проходила практику в м. Камінь-Каширський в АТП 10706 Камінь-Каширська автоколона, що підтверджується записами з залікової книжки позивачки, про те, що остання проходила технологічну практику в АТП-10706 з 07 червня 1989 року по 21 липня 1989 року (45 днів) та письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 .

Крім зазначених обставин, постійне проживання позивачки в м. Камінь-Каширський Волинської області з 24 вересня 1988 року та окремі обставини проживання в цей період підтверджують у письмових заявах свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Таким чином, вважає, що поданими позивачем документами повністю підтверджено її проживання в м. Камінь-Каширський, Волинської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України УРСР №106 від 23.07.1993 віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, з 24 вересня 1988 року по даний час, а тому сукупний період проживання позивача станом на 01 січня 1993 року становить не менше необхідних 3 років.

Крім того, видача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії Б (категорія 3) підтверджує ту обставину, що станом на 1 січня 1993 року вона проживала або відпрацювала чи постійно навчалася у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

З наведених підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позов від 17 липня 2025 року №1000-0805-7/95530 (а.с.56-58) ГУ ПФУ у Київській області позовні вимоги не визнало та просило відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції вказало, що ОСОБА_1 06 травня 2025 року звернулася до територіального управління ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Розглянувши заяву позивача про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку та додані до неї документи, рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 14 травня 2025 року №81 відмовлено позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З наданих позивачем документів для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку встановлено, що вона є потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС (3 категорії), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 19 травня 1998 року, виданим Волинською обласною державною адміністрацією. На момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії її вік становив 57 років. Страховий стаж 39 років 07 місяців 02 дні.

При розгляді документів доданих до заяви, встановлено, що згідно довідки виданої Камінь-Каширською міською радою Волинської області від 01 серпня 2023 року №2110, позивачка була зареєстрована та проживала з 06 серпня 1991 року по 01 серпня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, підтверджено постійне проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року - 01 рік 04 місяці 26 днів, замість необхідних 3 років (з 06 серпня 1991 року по 31 грудня 1992 року).

З огляду на вищевказане, ОСОБА_1 станом на 1 січня 1993 року прожила у зоні гарантованого добровільного відселення менше 3 років, а тому не має права на пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З наведених підстав просив у задоволенні позовних вимог відмовити

У поданих до суду 24 липня 2025 року запереченнях на позов ГУ ПФУ у Волинській області просило відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.62-65).

У поданих до суду 25 липня 2025 року та 13 серпня 2025 року відповідях на відзив представник позивача підтримав вимоги заявлені у позовній заяві, просив позов задовольнити (а.с.71-76).

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 19 травня 1998 року, виданим Волинською обласною державною адміністрацією (а.с.22).

Позивач 06 травня 2025 року звернулася до територіального управління ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. До заяви додала: посвідчення серії НОМЕР_1 від 19 травня 1998 року (категорії 3); довідки про стаж; довідку про місце проживання від 28 травня 2024 року №3229, видану Камінь-Каширською міською радою Волинської області; паспорт громадянина України; свідоцтво про шлюб; свідоцтва про народження дитини; трудову книжку НОМЕР_3 від 05 вересня 1991 року; диплом та інші документи (а.с.18-28,31).

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ у Київській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 травня 2025 року.

Рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 14 травня 2025 року №81, позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.17).

У рішенні зазначено, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії її вік становив 57 років. Страховий стаж становив 39 років 07 місяців 02 дні.

За наданими документами підтверджено факт проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року - 01 рік 04 місяці 26 днів (з 06 серпня 1991 року по 31 грудня 1992 року), загальний підтверджений період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення становить 31 рік 11 місяців 2 дні, що не дає права на зниження пенсійного віку.

Відтак, ГУ ПФУ у Київській області відмовило заявниці у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Не погоджуючись з рішенням ГУ ПФУ у Київській області, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом враховано таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 9 Закону №1058-IV).

Як визначено частиною першою статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII).

Так абзацом першим частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи - особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Отже, право на застосування положень статті 55 Закону №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Підставою для відмови ОСОБА_1 рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 14 травня 2025 року №81 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ вказано непідтвердження фактичного проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01 січня 1993 року (а.с.17).

Виходячи із змісту суспільних правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01 січня 1993 року необхідно обраховувати від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Постанова №106).

При вирішенні спору суд враховує, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Системний аналіз наведених положень Закону №796-XII вказує на те, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 19 травня 1998 року, виданого Волинською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

З долученої до матеріалів справи довідки про місце проживання від 28 травня 2024 року №3229, виданої Камінь-Каширською міською радою Волинської області (а.с.27) слідує, що позивач дійсно з 06 серпня 1991 року і по теперішній час зареєстрована та постійно проживає по АДРЕСА_1 . Довідка видана на підставі будинкової книги, витягу з реєстру територіальної громади.

Згідно з додатком 1 до Постанови №106 м. Камінь-Каширський Камінь-Каширського району Волинської області включено у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

За змістом рішення від 14 травня 2025 року №81 ГУ ПФУ у Київській області враховано період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з 06 серпня 1991 року по 31 грудня 1992 року, що станом на 01 січня 1993 року становить лише 01 рік 04 місяці 26 днів.

Виходячи зі змісту відзиву на позов, ГУ ПФУ у Київській області зазначає, що належними та допустимими доказами не підтверджено можливість проживання ОСОБА_1 саме у зоні гарантованого добровільного відселення (в т.ч. у м. Камінь-Каширський Камінь-Каширського району Волинської області) з 26 квітня 1986 року по 06 серпня 1991 року, тобто у населених пунктах, які відповідно до Постанови №106 віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Разом з тим, позивач стверджує, що в період з 24 вересня 1988 року по 06 серпня 1991 року фактично проживала в м. Камінь-Каширський Камінь-Каширського району Волинської області без реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що наказом №2020-4-01 від 25 липня 1985 року по Львівському ордена Леніна політехнічному інституту ОСОБА_2 зараховано студенткою 1 курсу Луцького філіалу будівельного факультету денної форми навчання. Наказом №52/с від 27 червня 1991 року по Луцькому індустріальному інституту позивачку було відраховано у зв`язку з закінченням теоретичного курсу навчання. Вказані відомості підтверджуються архівною довідкою Луцького національного технічного університету від 24 травня 2024 року №99-37-16.

24 вересня 1988 року позивачка одружилася з ОСОБА_3 , який з 03 серпня 1988 року проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 24 вересня 1988 року (а.с.31). Крім того, відповідно до копії трудової книжки чоловіка позивачки, вбачається що ОСОБА_3 працював у м. Камінь-Каширський Волинської області, зокрема у період з 10 жовтня 1988 року по 01 жовтня 1992 року (а.с.33-34).

17 серпня 1989 року у позивачки та її чоловіка народилася донька ОСОБА_1 , у зв`язку з чим ЗАГС Камінь-Каширського райвиконкому 06 вересня 1989 року було видано свідоцтво про народження доньки, у якому місцем її народження вказано м. Камінь-Каширський.

У зв`язку з народженням доньки позивач з 21 вересня 1989 року до 01 вересня 1990 року (11 місяців 12 днів) перебувала в академічній відпусті на підставі наказу №154/с від 21 вересня 1989 року по Львівському ордена Леніна політехнічному інституті, в м. Камінь-Каширський, що також доводить проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення.

Крім цього, факт її проживання у відповідні періоди в м. Камінь-Каширський підтверджується також тим, що народжувала вона в Камінь-Каширській лікарні, та з моменту народження вони з дочкою обліковувалися у цій лікарні, та, крім іншого, проводили вакцинацію доньки ОСОБА_1 , що підтверджується документом - «ФОРМА 063-0», виданим Державним некомерційним підприємством «Камінь-Каширський центр медико-санітарної допомоги» Камінь-Каширської міської ради, з якого вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , домашня адреса: АДРЕСА_1 , проводилися щеплення від різних хвороб, а саме: 23 серпня 1989 року у віці 6 днів; 23 листопада 1989 року у віці 3 місяці; 09 січня 1990 року у віці 4 місяці; 26 лютого 1990 року у віці 6 місяці; 20 листопада 1990 року у віці 1 рік 3 місяці; 26 серпня 1991 року у віці 2 роки; 21 березня 1994 року у віці 5 років (а.с.36).

Також, 20 серпня 2007 року її дочці ОСОБА_8 було видано посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серія НОМЕР_2 . Відповідне посвідчення дочці було видане на підставі довідки Волинської обласної державної адміністрації №260 від 05 червня 2006 року. Ця довідка була видана про те, зокрема, що ОСОБА_8 постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років з 23 жовтня 1989 року по теперішній час (а.с.39).

Таким чином, вказана довідка також підтверджує проживання її дочки у м. Камінь-Каширський з моменту народження останньої по 03 червня 2006 року. Будучи немовлям, очевидно, що її дочка не могла жити без материнського догляду та піклування, що також свідчить про її проживання в м. Камінь-Каширський, зокрема, протягом грудного віку та періоду раннього дитинства ОСОБА_9 .

Окрім того, проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з 24 вересня 1988 року по 06 серпня 1991 року в м. Камінь-Каширський Камінь-Каширського району Волинської області підтверджуєтьсяґ доданими до матеріалів справи поясненнями трьох свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які у вказаний період проживали в м. Камінь-Каширський Камінь-Каширського району Волинської області (а.с.32-34).

Суд зауважує, що факт проживання позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років був перевірений при встановленні їй статусу потерпілої особи від наслідків Чорнобильської катастрофи комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утвореної уповноваженим органом. Жодних належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 у період з 24 вересня 1988 року по 06 серпня 1991 року проживала в іншому населеному пункті, ніж м. Камінь-Каширський Камінь-Каширського району Волинської області судом не встановлено, а відповідачем таких не надано.

Водночас суд звертає увагу, що згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) видається особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі №569/7589/17 серед іншого зазначалось: Таким чином, право на пенсію відповідно до Закону №796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При цьому у постанові від 29 січня 2020 року у справі №572/245/17 Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.

У розглядуваній справі відповідачем не заперечується наявність у ОСОБА_1 посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи. Підставою для відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку слугувало неможливість підтвердження факту постійного проживання у зоні посиленого гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року. Поряд з тим наявність у позивача посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи разом із іншими письмовими доказами дослідженими судом вказує на дотримання умови щодо проживання на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року протягом трьох років.

Отже, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 14 травня 2025 року №81 позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з тих мотивів, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, станом на 01 січня 1993 року становить менше трьох років.

З огляду на встановлені обставини та правове регулювання спірних правовідносин рішення ГУ ПФУ у Київській області від 14 травня 2025 року №81 є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи вимоги зобов`язального характеру, суд враховує, що відповідач ГУ ПФУ у Київській області при розгляді заяви позивача від 06 травня 2025 року про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ не заперечує та не ставиться під сумнів, що у позивачки наявний страховий стаж необхідний для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до пенсійного органу з відповідною заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи звернувся 06 травня 2025 року, тобто при досягненні віку 57 років, а тому зменшення пенсійного віку позивачки становить 3 роки.

Відповідно до пункту 1 статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи приписи пункту 1 статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування суд зазначає, що оскільки, позивач ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) із заявою про призначення пенсії до пенсійного органу звернувся 06 травня 2025 року, тому пенсія зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має бути призначена ГУ ПФУ у Київській області з 06 травня 2025 року (з дня звернення з заявою).

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду належними та допустимими доказами правомірність свого рішення щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, з огляду на що позов належить задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Київській області від 14 травня 2025 року №81 щодо відмови в призначенні позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку та зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області призначити та виплачувати позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 06 травня 2025 року.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, суд дійшов висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Київській області необхідно стягнути судові витрати у розмірі 968,96 грн, сплачені квитанцією від 25 червня 2025 року № 0.0.1 (а.с.13).

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 14 травня 2025 року №81 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 06 травня 2025 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області судові витрати у сумі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, ).

Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026 Волинська область, місто Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ).

Суддя Т.М. Димарчук