Справа № 160/12367/24
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2025 року справа 160/12367/24

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Головко О.В., Ясенова Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2025 (суддя Букіна Л.Є.) про відмову в задоволенні заяви про зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про виплату надбавки за вислугу років

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2024 визнаний протиправним і скасований наказ Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області №12-к від 23.02.2024 про встановлення надбавки за вислугу років державним службовцям в частині внесення змін до наказу №3-к від 11.01.2024 щодо встановлення ОСОБА_1 надбавки за вислугу років на державній службі на рівні 2 відсотків посадового окладу за кожний календарний рік стажу державної служби станом на 25.01.2024 в розмірі 24 відсотків, на 12.09.2024 в розмірі 26 відсотків; зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області перерахувати і виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років на державній службі відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу» з 25.01.2024, обчисливши її розмір з 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням виплачених сум та з проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.

Рішення отримано відповідачем 02.09.2024, набрало законної сили 21.10.2024, ОСОБА_1 11.03.2025 виданий виконавчий лист, який 01.10.2021 пред`явлений до виконання. Постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 09.05.2025 відкрито виконавче провадження.

ОСОБА_1 15.07.2025 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з заявою про зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду оскільки рішення не виконується.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2025 в задоволенні заяви відмовлено. Суд вказав що рішення суду частково виконано, здійснений перерахунок надбавки за вислугу років але не виплачена заборгованість в зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу про відмову в задоволенні заяви про зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду. Посилається на те, що судом першої інстанції не надана оцінка відсутності доказів звернення ТУ ДСА в Дніпропетровській області з метою отримання коштів для виплати заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу ТУ ДСА в Дніпропетровській області повідомило що внаслідок перерахунку утворилась заборгованість з виплати позивачу надбавки за вислугу років в сумі 11025гр55к. Заборгованість не виплачується в зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування та при виділенні коштів буде виплачена.

Надаючи оцінку законності оскаржуваної ухвали, колегія суддів виходить з наступного:

Відповідно до статті 381-1 КАС України, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення в порядку, встановленому статтями 287, 382 383 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення. В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 382-1 КАС України, за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або про відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 382-2 КАС України, встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше 10 календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень ухвали та не перевищує трьох місяців.

Відповідно до частини 4 статті 382-1 КАС України, суд може зобов`язати подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення особисто керівника суб`єкта владних повноважень. Якщо суб`єктом владних повноважень є колегіальний орган і судовим рішенням такого суб`єкта владних повноважень зобов`язано вчинити певні дії, суд може зобов`язати подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення кожного з членів такого колегіального органу, до чиїх повноважень, завдань, функцій належить забезпечення виконання такого судового рішення.

Відповідно до частини 5 статті 382-1 КАС України, ухвалу суду про відмову в задоволенні заяви може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції. Постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухали є остаточною і оскарженню не підлягає.

Відповідно до частини 6 статті 382-1 КАС України, ухвала суду про задоволення заяви та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення є остаточною і оскарженню не підлягає. Заперечення на таку ухвалу включаються до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною 1 статті 382-3 КАС України.

Відмовляючи в задоволенні заяви про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, суд першої інстанції необгрунтовано відхилив положення статті 124 Конституції України, частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини 2 статті 14, частини 1 статті 370 КАС України про обов`язковість судових рішень для виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд першої інстанції проігнорував той факт, що захищене судовим рішенням порушене право ОСОБА_1 тривалий час не відновлюється, що нівелює засадничі принципи адміністративного судочинства. Здійснення перерахунку надбавки за вислугу років без виплати заборгованості свідчить про невиконання рішення суду оскільки позивач не отримує належні йому та підтверджені рішенням суду кошти, чим порушується його право власності, гарантоване Першим протоколом Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі Хорнсбі проти Греції зазначено що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожній особі розгляд судом спорів про її цивільні права і обов`язки. У такий спосіб реалізується право на суд, найважливішим аспектом якого є право доступу до правосуддя, тобто право звертатись до суду в цивільних справах. Однак це право стало б ілюзією, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось не діючим на шкоду однієї із сторін. Важко уявити, що стаття 6 Конвенції, докладно описуючи надані сторонам процесуальні гарантії справедливий, публічний, швидкий розгляд, залишила реалізацію судових рішень без захисту. Якщо вважати що стаття 6 Конвенції говорить тільки про доступ до правосуддя і судового процесу, то це, імовірно, привело б до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що договірні держави зобов`язались дотримуватись, коли вони ратифікували Конвенцію. Виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розглядатись як невід`ємна частина суду в розумінні статті 6 Конвенції.

Колегія суддів відхиляє доводи ТУ ДСА в Дніпропетровській області про відсутність бюджетного фінансування для виплати заборгованості. З цього приводу існує стала позиція Європейського суду з прав людини що державний орган не може посилатись на відсутність ресурсів для виплати боргу, що грунтується на судовому рішенні. Невиконання судового рішення з вини держави є порушенням права особи на доступ до суду (Торопов проти України 04.10.2005). Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають в державній власності, або контролюються державою, виконувались відповідно до вимог Конвенції (Ромашов проти України 27.07.2004, Дубенко проти України 11.01.2005, Козачек проти України 07.12.2006). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (Шмалько проти України 20.07.2004). Держава несе відповідальність за невиконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають в межах контролю органів влади (Сокур проти України 26.04.2005, Крищук проти України 19.02.2009).

З урахуванням того, що права ОСОБА_1 , захищені рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2024, майже рік фактично не відновлюються з вини відповідача, заява про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення є цілком обгрунтованою.

На переконання колегії суддів, існують об`єктивні причини, які вимагають застосування механізму судового контролю з метою забезпечення належного виконання рішення суду, яке тривалий час набрало законної сили.

Керуючись статтями 241 244, 315, 320 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2025 про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду.

Направити справу для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.В. Суховаров

судді О.В. Головко

судді Т.І. Ясенова