Справа № 826/12247/17
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року справа № 826/12247/17
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центральної комісії Міністерства юстиції України, Центральної комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшли матеріали адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ДУ "ЗВК" №58) до Центральної комісії Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спірне рішення про відмову в переведенні позивача до іншого установи виконання покарань прийнято всупереч нормам чинного законодавства.

Міністерство юстиції України у відзиві на адміністративний позов вказало, що проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на правомірність і обґрунтованість прийнятого рішення, оскільки на момент розгляду Центральною комісією питання переведення засудженого до довічного позбавлення волі позивача до іншої установи виконання покарання, в запитуваній установі відсутні вільні місця для тримання такої категорії осіб, як засудженні до довічного позбавлення волі. З цих підстав просили у позові відмовити.

12.09.2025 ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Центральну комісію Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.

Департаментом з питань виконання кримінальних покарань також надано до суд відзив проти задоволення позовних вимог, оскільки на час розгляду справи відсутні вільні місця в запитуваній установі для тримання такої категорії осіб, як засудженні до довічного позбавлення волі.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, зазначає наступне.

Судом установлено, що ОСОБА_1 засуджено до довічного позбавлення волі та який відбуває покарання у Замковій виправній колонії (№58)

З Витягу з протоколу №7 від 17.07.2017 засідання Центральної комісії Міністерства юстиції України вбачається, що засудженому ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про переведення з Замкової виправної колонії (№58) до Полтавської установи виконання покарань (№23) та Новнород-Сіверської установи виконання покарань (№31) у зв`язку з відсутністю підстав, визначених ч. 2 ст. 93 КВК України та вільних місць.

Позивач вважає таку відмову протиправною та такою, що порушує право позивача утримуватися в колонії якнайближче до місця проживання його рідних, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Судом також встановлено, що згідно відповіді Державної установи «Новнород-Сіверська установи виконання покарань (№31)» від 23.10.2017 №16-2997, ліміт наповнення сектору для засуджених до довічного позбавлення волі складає 85 осіб, заповненість станом на 02.10.2017 85 осіб.

Згідно відповіді Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)» від 03.11.2017 №06-2/6172, в зв`язку з проведення реконструкції сектору для засуджених до довічного позбавлення волі, адміністрація не має можливості розміщення додаткових засуджених.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частини 1 статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України №1129-VI від 11 липня 2003 року (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Відповідно до частини 2 статті 7 КВК України, засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання (ч. 4 ст. 7 КВК України).

Положенням абзацу 3 частини 1 статті 8 КВК України передбачено, що засуджені мають право звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань. Відповідні звернення (кореспонденція) подаються до адміністрації установи виконання покарань. Про отримання адміністрацією звернення (кореспонденції) засудженому видається талон-підтвердження. Протягом трьох діб (а у випадках, встановлених законодавством, протягом однієї доби) з часу видачі талона-підтвердження зазначене звернення (кореспонденція) направляється адресату.

Згідно з частини 6 статті 57 КВК України допускається переведення засудженого для подальшого відбування покарання з одного виправного центру до іншого для розміщення засудженого за місцем проживання його близьких родичів за наявності поважних причин, що перешкоджають подальшому перебуванню засудженого в цьому виправному центрі. Переведення засудженого для подальшого відбування покарання з одного виправного центру до іншого здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, за поданням адміністрації виправного центру, погодженим з начальником відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, та спостережною комісією.

Відповідно до положень ст. 93 КВК України засуджений до позбавлення волі відбуває весь строк покарання в одній виправній чи виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до його місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засудженого. Переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої допускається за виняткових обставин, які перешкоджають дальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії. Порядок переведення засуджених визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 27 лютого 2017 року № 680/5 затверджено Положення про визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення, Положення про центральну, міжрегіональну комісії та комісію слідчого ізолятора з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення (далі Положення) в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 4 розділу I Положення, центральна комісія - колегіальний орган, що утворюється у Міністерстві юстиції України, який розглядає скарги на рішення міжрегіональних комісій, здійснює направлення для відбування покарання окремо визначених осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту чи обмеження волі, їх переведення для відбування покарання з однієї установи виконання покарань до іншої.

В свою чергу, переведення засудженого для подальшого відбування покарання без зміни умов тримання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої за межами зони діяльності міжрегіонального управління здійснюється за рішенням центральної комісії. Переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої з підстави «відповідно до місця постійного проживання близьких родичів та/або членів сім`ї засудженого» здійснюється на підставі клопотання засудженого або близького родича чи члена сім`ї засудженої особи. Підпис засудженого на клопотанні засвідчується керівником адміністрації установи виконання покарань. (п. 2, 4 розділу IV Положення.

Рішення комісій оформлюються протоколами (додатки 1, 2), які підписуються усіма присутніми на засіданні членами комісії. Матеріали засідання комісії формуються в облікові справи, які прошиваються, а сторінки нумеруються. Облікова справа обов`язково має містити протокол засідання комісії та документи, що стосуються прийнятих на засіданні рішень (п. 1, 3 розділу V Положення №266/30134).

Про прийняте комісією рішення уповноваженим органам, установам чи заінтересованим особам надається витяг з протоколу засідання комісії (додаток 3), а засудженому - оголошується під підпис (п. 4 розділу V Положення № 266/30134).

Рішення центральної комісії може бути оскаржене до суду у порядку, передбаченому законодавством України(п. 6 розділу VІ Положення № 266/30134)

Отже, переведення чи не переведення засудженого до іншої установи виконання покарань належить до виключної компетенції центрального органу виконавчої влади з питань виконання покарань.

Відповідно до ст. 93 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджений до позбавлення волі відбуває весь строк покарання в одній виправній чи виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до його місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засудженого.

Переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої допускається за виняткових обставин, які перешкоджають дальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії. Порядок переведення засуджених визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Згідно пункту 17.1 Європейських пенітенціарних правил по можливості, ув`язнені повинні направлятися для відбуття покарання в пенітенціарні установи, розташовані поблизу від міста проживання або місць соціальної реабілітації. При розподілі варто враховувати вимоги, пов`язані із продовженням кримінального розслідування та забезпеченням безпеки, а також потребу створення відповідного режиму для всіх ув`язнених. По можливості, варто узгоджувати з ув`язненим первісно призначене для нього місце відбуття покарання та будь-які наступні переведення з однієї пенітенціарної установи до іншої.

Таким чином, переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої допускається за виняткових обставин, які перешкоджають дальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії.

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що на момент розгляду Центральною комісією клопотання засудженого до довічного позбавлення волі, відсутня можливість розміщення засуджених в секторі для засуджених до довічного позбавлення волі (вільних місць немає), що узгоджується з відповідю Державної установи «Новнород-Сіверська установи виконання покарань (№31)» та Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

Обставини, що перешкоджають подальшому відбуванню міри кримінального покарання даного засудженого в державній установі Замкова виправна колонія (№58) відсутні.

Доказів на підтвердження винятковості обставин, що зумовлюють необхідність переведення позивача матеріали справи не містять.

При цьому, не знаходить свого підтвердження і доводи позивача про наявність вільних місць у Державній установі «Новнород-Сіверська установи виконання покарань (№31)», з підстав повідомлення про останнє засудженого ОСОБА_2 , оскільки відповіді адресовані Міністерством юстиції України, даному засудженому не свідчать про цей факт.

На переконання суду, сам по собі факт віддаленості місця проживання родичів позивача до місця його відбування покарання не є винятковою обставиною, що перешкоджає подальшому перебуванню у виправній колонії.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги те, що, позивачем не наведено виняткових обставин, які перешкоджають його дальшому перебуванню у виправній колонії (№58), суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні належні правові підстави для задоволення клопотання позивача.

Зважаючи на викладене у сукупності, суд вважає, що рішення відповідача про відмову у переведенні є правомірним та обґрунтованим, оскільки підстави, передбачені ч. 2 ст. 93 Кримінально-виконавчого кодексу України для переведення, відсутні.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведене та враховуючи, що позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення у відповідності до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснювався.

Керуючись ст. ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити сторонам.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя Петро ПАЛАМАР