Справа № 280/3123/25
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 280/3123/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року (суддя Богатинський Б.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, в якому позивач просить суд:

визнати протиправним відмову ГУ ДМС у Запорізькій області у розробці та видачі паспорта-книжечки Громадянина України синові;

зобов`язати ГУ ДМС у Запорізькій області розробити та видати відповідно до Положення 26.06.1992 № 2503-ХІІ паспорт-книжечку громадянина України на ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1

визнати протиправним та зобов`язати відповідача не вносити персональні дані його сина до електронно-цифрових реєстрів (по типу ЄДДР, УНЗР та інші...).

стягнути на користь позивача судовий сбір та правничу допомогу з відповідача в розмірі 1 212,00 грн та 8 000,00 грн.;

зобов`язати відповідача - не посилатися на підзаконний акт МВС №456, що порушують приписи Закону - на підставі рішенням ВП ВС справи № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звертався в усній та письмовій формах до відповідача, із вимогою про розробку та видачу паспорта громадянина України у формі книжечки (старого) зразка без біометрії та цифровізації для його сина, враховуючи релігійні переконання, та необхідні знання, щодо небезпеки електронно-цифрових, біометричних документів та відсутності будь-якого захисту електронно-цифрових даних. Позивач просить позов задовольнити.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області щодо відмови у видачі ОСОБА_2 , у зв`язку із досягненням 16-річного віку, паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затверджене постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Зобов`язано Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області оформити та видати ОСОБА_2 , у зв`язку із досягненням 16-річного віку, паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затверджене постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником зазначено, що особисто ОСОБА_2 за оформленням паспорта до територіального підрозділу УДМС у Запорізькій області відповідача не звертався.. Заява ОСОБА_2 не могла розглядатися органом міграційної служби, як підстава для прийняття рішення про видачу паспорта громадянина України або ж відмови у видачі. Звернення позивача до області УДМС України в Запорізькій із письмовою заявою про видачу паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, здійснено не в установленому порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У додаткових поясненнях скаржником зазначено, що позивач у відзиві безпідставно стверджує, що представник УДМС у Запорізькій області надає суду неправдиву інформацію. Всі доводи апеляційної скарги ґрунтуються на: Положенні про паспорт громадянина України, затвердженому Постановою Верховної Ради України №2503-XII від 26.06.1992; Порядку оформлення, видачі, обміну паспорта громадянина України, затвердженому Постановою КМУ №302 від 25.03.2015; Положенні про ДМС, затвердженому постановою КМУ №360 від 20.08.2014. Оформлення паспорта здійснюється особисто на підставі заяви встановленого зразка це випливає з затвердженого Постановою №302 Порядку оформлення та видачі паспорта. В матеріалах справи відсутня особиста анкета-заява від ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що саме по собі виключає можливість оформлення документа. Єдиним матеріалом, на який позивач посилається для підтвердження нібито звернення до Шевченківського відділу УДМС, є відеозапис розмови з начальником відділу. На ньому чітко зафіксовано, що без рішення суду оформити паспорт у формі книжечки неможливо, що відповідає чинній редакції п. 3 Постанови КМУ №302. При цьому: письмового звернення з анкетою-заявою на оформлення паспорта-книжечки від ОСОБА_2 (2010 р.н.) до Шевченківського відділу УДМС не надходило; жодної письмової відмови цим підрозділом не надавалося, оскільки звернення у належній формі не було; єдина заява від 02.05.2025 стосувалася підтвердження громадянства України дитини та не є заявою на оформлення паспорта. Таким чином, цей доказ, поданий самим позивачем, підтверджує відсутність належного звернення та правомірність дій Шевченківського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області. Доводи, викладені у відзиві позивача, не спростовують правових і фактичних підставьапеляційної скарги УДМС у Запорізькій області. Вони суперечливі, не підтверджені належними доказами та не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 26 лютого 2025 року, ОСОБА_1 звернувся від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області із запитом-вимогою про виготовлення «паспорта книжечки».

26 березня 2025 року Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області надано відповідь, у якій роз`яснено положення законодавства України та нормативно-правових актів про порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, перелік документів, які необхідний при оформлені паспорта, роз`яснено на необхідність особистого звернення ОСОБА_2 до територіального підрозділу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області за місцем звернення.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, згідно з пунктом 1 Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» (далі Положення від 26.06.1992 № 2503-ХІІ) паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до пункту 3 Положення від 26.06.1992 № 2503-ХІІ бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Положення від 26.06.1992 № 2503-ХІІ визначено, що паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства після досягнення 16-річного віку.

Таким чином, право на оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення від 26.06.1992 № 2503-ХІІ виникає в особи після досягнення 16-річного віку.

Поряд з цим 20.11.2012 прийнято Закон України № 5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі Закон № 5492-VI), яким визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

В силу положень ч. 1, 2, 4, 5, 6 ст. 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклету. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації.

Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів. Відцифрований образ обличчя особи в документах у формі книжечки розміщується на сторінці даних і виконується за технологією лазерного гравіювання та дублюється в центрі сторінки даних за технологією лазерної перфорації.

За змістом частини першої статті 13 Закону № 5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, до яких відноситься паспорт громадянина України.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Водночас частиною четвертою статті 13 Закону № 5492-VI особам гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України. Таке право реалізується шляхом подання заяви відповідному уповноваженому суб`єкту про внесення або відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук особи до безконтактного електронного носія.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Частинами другою-четвертою статті 21 Закону № 5492-VI визначено, що кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Паспорт громадянина України оформляється особам, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли вісімнадцятирічного віку, - на кожні 10 років. Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини 1 статті 2 цього Закону (ч. 5 ст. 21 Закону № 5492-VI).

При цьому згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 21 Закону № 5492-VI оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі Порядок № 302).

Пунктом 2 Порядку № 302 запроваджено із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру з 1 січня 2016 року оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII.

Згідно з пунктами 2-3 Порядку № 302 паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-ти річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

Відповідно до п. 7 Порядку № 302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються, зокрема, особі, яка досягла 14-ти річного віку на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Водночас, як встановлено судом першої інстанції, 26 лютого 2025 року, ОСОБА_1 звернувся від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області із запитом-вимогою про виготовлення «паспорта книжечки».

Поряд з цим, згідно з п. 2 Положення № 2503-ХІІ паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства після досягнення 16-річного віку.

Крім того, відповідно до п. 3 Положення № 2503-ХІІ бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, за змістом норм Положення № 2503-ХІІ право на оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ виникає в особи після досягнення нею 16-річного віку, за умови особистого звернення з відповідною заявою за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України.

Разом із тим частиною другою статті 21 Закону № 5492-VI визначено обов`язок кожного громадянина України, який досяг 14-річного віку, отримати паспорт громадянина України.

Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядком № 302 також визначено, що кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

З огляду на викладене, положення Тимчасового порядку № 456, що стосуються правила оформлення та видачі паспорта громадянина України особам, які досягли 16-річного віку, не узгоджуються зі Законом № 5492-VI та Порядком № 302.

Отже, враховуючи частину третю статті 7 КАС України, яка передбачає, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України, суд не застосовує положення Тимчасового порядку № 456 щодо оформлення паспорту зразка 1994 року особам після досягнення 16-річного віку.

Відтак при визначенні віку особи, з якого виникає право на отримання паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки, слід застосовувати норми Закону № 5492-VI та Порядку № 302, які передбачають, що кожен громадянин України який досяг 14-ти річного віку може отримати паспорт громадянина України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 819/2190/17 та від 24.09.2020 у справі № 340/2618/19, а також у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2020 у справі № 120/72/20-а (ухвала Верховного Суду від 28.07.2020 про відмову у відкритті касаційного провадження).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Отже, в разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що, у свою чергу, може створювати перешкоди у реалізації позивачем своїх громадянських прав.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.11.2021 у справі № 420/4049/20.

При цьому, 19.09.2018 Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) за позовом фізичної особи до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Вказаною постановою визнано протиправною відмову Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області у видачі позивачу (фізичній особі) паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, та зобов`язано Коростенський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області оформити та видати позивачу (фізичній особі) паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ.

На виконання зазначених вимог у постанові від 19.09.2018 за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17 Велика Палата Верховного Суду навела такі ознаки типової справи:

а) позивач фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорта у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;

б) відповідач територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Крім того, у вказаному рішенні Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що висновки у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт № 2503-XII.

Таким чином, обставини цієї справи, склад її учасників, предмет спору між сторонами та заявлені позовні вказують на те, що ця адміністративна справа є типовою справою, яка відповідає ознакам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач заперечує можливість оформлення та видачі сину позивача паспорта відповідно до Положення про паспорт № 2503-XII.

Разом з тим, право особи на отримання паспорта у традиційній формі у вигляді книжечки, а не у вигляді ID-картки, підтверджене постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17.

Водночас, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, не лише повинні враховуватись судами нижчих інстанцій, але є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Про це безпосередньо зазначено у ч. 5 ст. 13 Закон № 1402-VIII.

З огляду на викладене та беручи до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду у рішенні за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17, суд першої інстанції обґрунтовано вважав протиправною відмову відповідача, які полягають у відмові неповнолітньому сину позивача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки.

Водночас відповідь Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 26 березня 2025 року, колегія суддів розцінює саме як неправомірну відмову у вчиненні дій щодо оформлення та видачі паспорта у формі книжечки. Адже, по перше, чинним законодавством чітко не визначено форми відповідного рішення. І, по друге, зазначена відповідь надана на звернення, яке стосувалось реалізації права на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки, тоді як цією відповіддю у реалізації такого права відмовлено. Отже, вказаною відповіддю відповідач, як суб`єкт владних повноважень, вчинив владні управлінські дії, якими порушено права та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин. Тобто такі дії можуть бути предметом оскарження в адміністративній справі.

Отже, порушені права неповнолітнього сина позивача підлягали судовому захисту саме у спосіб визнання протиправними дій Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області щодо відмови у видачі ОСОБА_2 , у зв`язку із досягненням 16-річного віку, паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затверджене постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ та зобов`язання відповідного державного органу оформити та видати вказаній особі такий паспорт у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи представника відповідача про те, що особисто ОСОБА_2 за оформленням паспорта до територіального підрозділу УДМС у Запорізькій області відповідача не звертався, оскільки як встановлено судом позивач з сином прибували до відповідача та позивач як законний представник свого сина надав запит-вимогу про виготовлення паспорта у формі книжечки.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров