Справа № 420/496/24
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 жовтня 2025 року

м. Київ

справа №420/496/24

адміністративне провадження №К/990/38980/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Тацій Л.В.,

суддів: Рибачука А.І., Стеценка С.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2025 у справі №420/496/24 за адміністративним позовом керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області в інтересах Держави до Державної служби геології та надр України, Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМБУДЗВ`ЯЗОК» про визнання протиправним та скасування спеціального дозволу,

УСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовом звернувся керівник Подільської окружної прокуратури Одеської області в інтересах Держави до Державної служби геології та надр України, Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕМБУДЗВ`ЯЗОК», в якому просив суд про визнання протиправним та скасування спеціального дозволу на користування надрами від 13.06.2007 № 4269, виданого ТОВ «Рембудзв`язок» для видобування корисних копалин (промислова розробка) піску на території Олександрівського родовища.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.04.2025, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2025, у задоволенні позову відмовлено.

23.09.2025 Верховним Судом зареєстровано касаційну скаргу Першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури на зазначені судові рішення.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

За правилами частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У випадку посилання скаржником на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційну оскарження, скаржнику необхідно зазначити конкретний пункт частин другої або третьої статті 353 цього Кодексу з належним обґрунтуванням, яке могло б давати підстави для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Перший заступник керівника Одеської обласної прокуратури у касаційній скарзі вказує, що судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не враховано висновки Верховного Суду у постановах від 05.03.2024 (справа №910/3374/23), від 25.03.2021 (справа №752/21411/17), від 15.04.2021 (справа №759/15556/18) про те, що висновки експертів, які проведені у кримінальному провадженні та містять інформацію щодо предмета доказування є належними та допустимими доказами, дослідженими судом відповідно до визначеного законом порядку, оскільки особи, які проводили експертизу є атестованими судовими експертами, а експертизи проведені до визначеного законом порядку.

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) у чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов.

При цьому, варто зауважити, що в такому випадку обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

У постанові від 19.05.2020 (справа №910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС України презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.

Так, у господарській справі №910/3374/23 Товариство з обмеженою відповідальністю "Стантехсервіс" звернулося до суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" про стягнення 2 944 179,09 грн в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

У постановах від 25.03.2021 (справа №752/21411/17), від 15.04.2021 (справа №759/15556/18) Верховний Суд вказав на допустимість висновку експерта як доказу, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений; експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок відповідно до вимог частини п`ятої статті 106 ЦПК України.

Водночас в адміністративній справі, що розглядається, предметом спору є спеціальний дозвіл на користування надрами від 13.06.2007 № 4269, виданий ТОВ «Рембудзв`язок» для видобування корисних копалин (промислова розробка) піску на території Олександрівського родовища; справа розглянута судами першої та апеляційної інстанцій в порядку, передбаченому КАС України.

Крім того, Перший заступник керівника Одеської обласної прокуратури в касаційній скарзі посилається також на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків Верховного Суду в постановах від 16.04.2020 (справа №826/7696/18), від 16.04.2020 (справа №826/6766/18), від 26.01.2023 (справа №240/3379/19), від 22.03.2023 (справа №806/2202/18), від 05.12.2019 (справа №806/906/17) щодо порядку отримання суб`єктами господарювання виключного права на користування надрами поза процедурою проведення аукціону. Однак, незважаючи на схожість предмета спору, зокрема, у справах №826/7696/18, №826/6766/18, висновки Верховного Суду зроблено в цих справах з урахуванням Порядку надання спеціальних дозволів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615 (справи №826/7696/18, №826/6766/18, №240/3379/19, №806/2202/18).

У справі ж №806/906/17 Державне підприємство «Житомирторф» звернулося до суду з позовною заявою до Державної служби геології та надр України, в якій просило суд зобов`язати Державну службу геологію та надр України провести необхідні дії по державній реєстрації Державному підприємству «Житомирторф» робіт і досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр Центральної ділянки Озерянського родовища торфу в Олевському районі Житомирської області, площею 28,12 кв.км, передбачені Порядком державної реєстрації робіт і досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр, затвердженим наказом Міністерства екології та природних ресурсів від 14.06.2013 №263.

Таким чином, скаржником не доведено подібність правовідносин у вказаних справах та справі, що розглядається. Аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі і у наведених скаржником судових рішеннях суду касаційної інстанції свідчить про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Посилання на постанови Верховного Суду у скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справ, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

За такого правового регулювання незазначення підстав касаційного оскарження, у тому числі їх формальне зазначення, унеможливлює здійснення касаційного перегляду справи.

Крім того, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень суд першої інстанції розглянув справу №420/496/24 за правилами спрощеного позовного провадження.

Частина п`ята статті 328 КАС України визначає перелік випадків, за яких судові рішення не підлягають касаційному оскарженню. Так, відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Перший заступник керівника Одеської обласної прокуратури у касаційній скарзі не зазначає виключних обставин, за наявності яких можливий касаційний перегляд судових рішень у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, касаційну скаргу Першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2025 слід залишити без руху та встановити скаржнику строк для усунення її недоліків шляхом надання до Верховного Суду касаційної скарги з уточненням підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі та зазначенням виключних обставин, за яких можливий касаційний перегляд справи (з доказами надсилання копії касаційної скарги іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 КАС України).

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 328, 330, 332 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без руху касаційну скаргу Першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2025 у справі №420/496/24.

Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.В. Тацій

А.І. Рибачук

С.Г. Стеценко ,

Судді Верховного Суду