Справа № 200/4427/25
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2025-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2025 року Справа№200/4427/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність що полягає в ненарахуванні та невиплаті суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період шість місяців з 23.06.2024 по 23.12.2024 (включно);

зобов`язати здійснити нарахування суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період шість місяців з 23.06.2024 по 23.12.2024 (включно);

стягнути суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період шість місяців з 23.06.2024 по 23.12.2024 (включно) із відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідач при звільненні позивача зі служби, яку позивач проходив з 05.09.2019 по 22.06.2024, виплатив йому грошове забезпечення не в повному обсязі. При цьому, на виконання рішення суду у справі від 27.11.2024 у справі № 200/6700/24, яким позивачу було присуджено додаткові суми, що підлягали виплаті при звільненні, відповідачем сплачено позивачу 65010,00 грн, які надійшли на рахунок позивача 31.05.2025, тобто, остаточний розрахунок при звільненні проведено із затримкою. Так, позивач вимагає виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (за 6 місяців) у відповідності до ст.ст. 116, 117 КЗпП України. Позивач зазначає, що з урахуванням правового регулювання та фактичних обставин справи виплата позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.

У наданому відповідачем відзиві на позов зазначено про відсутність підстав для задоволення позову. Так, після повернення відповідачу апеляційної скарги ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2025 у справі № № 200/6700/24 ним вжито усі необхідні заходи щодо виконання зазначеного рішення суду (здійснено розрахунок суми необхідної для виконання рішення суду, подано вищому командуванню заявку виділення грошових коштів тощо). Проте, у зв`язку із складною ситуацією в українській економіці в умовах повномасштабної збройної агресії з боку російської федерації та внаслідок цього обмеженого фінансування з боку Міністерства оборони України, грошові кошти у розмірі 65010,00 гривень, необхідні для виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.11.2024 у справі №200/6700/24, були відсутні на рахунку військової частини. 31.05.2025 військовою частиною НОМЕР_1 в добровільному порядку здійснено позивачу перерахунок коштів, будь-яка протиправна бездіяльність, внаслідок якої військова частина, як відповідач по справі, має нести відповідальність за період затримки розрахунку при звільненні, передбачену статтею 117 Кодексу законів про працю України, відсутня. Крім цього, за правовими висновками Верховного Суду, викладеними в численних постановах касаційного суду, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи частку коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні із загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Також відповідач вказав, що суд не вирішує питання щодо утримання з присуджених сум податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки обчислення та справляння і сплата податків у даному випадку є обов`язком роботодавця, а не суду.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.06.2025 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.06.2024 № 182 старшого солдата ОСОБА_1 , звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) він 18.06.2024 № 170-РС, вирішено вважати таким, шо справи та посаду здав та направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 22.06.2024 позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, вказано вважати таким, шо вибув та вилучений зі складу сил та засобів, що бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (здійснення заходів).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.11.2024 у справі №200/6700/24, яке набрало законної сили, задоволено повністю адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії, а саме: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає в неврахуванні сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток ОСОБА_1 ; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 66 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, і провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

31.05.2025 позивачу надійшли на його картковий банківський рахунок сплачені відповідачем на виконання цього рішення суду кошти у розмірі 65010,00 грн, що не є спірним між сторонами. Згідно викладеного у позові, позивач погоджується із тим, що надходження цих сум є остаточним розрахунком відповідачем із ним при звільненні.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Спеціальним законом, що здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби є Закон України Про військовий обов`язок та військову службу №2232-XII від 25.03.1992 (надалі - Закон № 2232-XII).

У відповідності до частини 3 статті 24 Закону №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статей 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законам.

Частиною першою та другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

За правилами частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Таким чином, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин мають застосовуватися приписи статей 116 та 117 КЗпП України, оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за час затримки розрахунку.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що застосовувався за сталою судовою практикою, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку. Іншими словами, стаття 117 КЗпП України до 19.07.2022 підлягала застосуванню в редакції, яка не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні. При цьому, з 19.07.2022 до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 117 КЗпП України у редакції Закону №2352-ІХ, у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 18.04.2024 у справі № 380/4205/23.

Таким чином, доводи відповідача про можливість зменшити суму середнього заробітку, яка підлягає присудженню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, суд до уваги не приймає, враховуючи зміну редакції ст. 117 КЗпП України та судової практики, сформованої Верховним Судом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), який застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (підпункт л пункту 1 Порядку № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

При цьому, спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює обчислення середньоденного розміру грошового забезпечення є Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок - № 260), пунктом 7 розділу І якого, серед іншого, визначено, що середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 та Порядку № 260 можна дійти висновку, що нарахування середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці служби, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.

Позивача звільнено зі служби 22.06.2024. Згідно з довідкою відповідача про виплачене позивачу грошове забезпечення за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 за квітень 2024 року йому виплачено 80 712,32 грн, за травень 2024 року 55 356,16 грн.

Згідно з п. 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

За приписами вказаного п. 4 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо) (пп. б).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 260 до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать:

- винагороди, а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану;

- допомоги.

Як вбачається із вказаної довідки про виплачене позивачу грошове забезпечення, у квітні 2024 року йому в складі грошового забезпечення виплачено, крім іншого, 25 356,16 грн грошової допомоги на оздоровлення та 30 000 грн додаткової винагороди за період дії воєнного стану, у травні 2024 року 30 000 грн додаткової винагороди за період дії воєнного стану. Вказані виплати належать до одноразових додаткових видів грошового забезпечення (одноразових виплат).

Щодо віднесення до таких одноразових виплат також додаткової винагороди за період дії воєнного стану, то слід окремо вказати, що постанову від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова КМУ № 168) прийнято на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України.

З аналізу Постанови КМУ № 168 вбачається, що її пункти 1-1, 1-2 чітко і однозначно встановлюють, що, зокрема:

- додаткова винагорода за своєю суттю є тимчасовою (непостійною) виплатою, оскільки установлюється на період дії воєнного стану та прямо залежить від наявності (дії) в Україні правового режиму воєнного стану;

- розмір додаткової винагороди не є сталим, адже вона виплачується пропорційно в розрахунку на місяць в залежності від виконання завдань та часу участі в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів тощо;

- визначається наказами командирів (начальників).

Отже, за відсутності принаймні однієї із указаних умов, виплата додаткової винагороди не здійснюється. Таким чином, за своєю правовою природою, додаткова винагорода, установлена Постановою № 168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, є тимчасовою.

Тотожна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.01.2025 у справі № 200/1564/24, від 27.03.2025 у справі №240/2921/23.

Згідно з висновками Верховного Суду в постанові від 31.01.2025 у справі № 460/2645/24, додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, запроваджена на період дії воєнного стану має компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни та не має регулярного характеру й виплачується на підставі наказів командирів (начальників), за певних умов, за змістом Порядку № 100, не враховується при обчисленні середньої заробітної плати для розрахунку відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зважаючи, що грошова допомога на оздоровлення та додаткова винагорода за період дії воєнного стану України як одноразові виплати не включаються до обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то середньоденне грошове забезпечення позивача за квітень-травень 2024 року для обчислення відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, становить (25 356,16 грн+25 356,16 грн)/61 день=831,35 грн.

Щодо визначення позивачем 6-місячного строку, за який має бути присуджена сума середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, періодом з 23.06.2024 по 23.12.2024 (включно), то суд зазначає, що вказані доводи позивача є помилковими, оскільки відповідно до ст. 241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями; строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку.

Відтак, 6-місячним періодом, за який має бути позивачу присуджена сума середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, є період з 23.06.2024 по 22.12.2024 (включно), що становить 183 дні.

Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 23.06.2024 по 22.12.2024 (включно) становить 152 137,05 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.11.2024 у справі №200/6700/24 вирішено спір між позивачем та відповідачем про розмір (склад) належних звільненому позивачу сум повністю на його користь, відтак, відповідач повинен сплатити повністю відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, оскільки з вини відповідача позивачу при звільненні не було сплачено належні суми у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу (в день звільнення).

Щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, то відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 (далі - Порядок № 44), грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Пунктом 3 Порядку № 44 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України Про податок з доходів фізичних осіб.

Відповідно до пунктів 4 та 5 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Згідно з підпунктом 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХУ Податкового кодексу України у період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення військовослужбовців.

На підставі аналізу вказаних положень суд зазначає, що Порядок № 44 та вказані приписи ПК України не застосовуються до виплати середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, оскільки зазначена виплата не пов`язана з виконанням позивачем обов`язків служби, не є грошовим забезпеченням, в тому числі, у розумінні статті 9 Закону № 2011-ХІІ, а відтак не підпадає під випадки виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, які визначені цим Порядком, та випадки неоподаткування доходу військовим збором.

Тому, вимога позивача про нарахування та виплату середнього грошового забезпечення із одночасною компенсацію сум військового збору та податку з доходів фізичних осіб задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, заявлений позов підлягає задоволенню частково.

Щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору, то позивач його не сплатив при зверненні до суду, посилаючись на пункт 13 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір, відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

При цьому, суд зауважує, що стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Водночас, з постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 № 704 та Порядку № 260 вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не входить до структури грошового забезпечення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16.

Таким чином, у даному випадку не підлягає застосуванню п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір.

Щодо наявності в позивача статусу учасника бойових дій та п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, на який позивач посилається як підставу для звільнення його від сплати судового збору, то правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22.10.1993 №3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

У статті 22 цього Закону визначено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

В ухвалі від 06.05.2020 у справі № 9901/70/20 (провадження №11-128заі20) Велика Палата Верховного Суду, відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та повертаючи матеріали апеляційної скарги, яку було залишено без руху з підстав несплати судового збору, дійшла висновку, що оскільки особа звернулася до суду з позовом з приводу оскарження питання, що не зачіпає порядку надання, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту особи саме зі статусом учасника бойових дій, то судовий збір у цій справі підлягає сплаті.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд також в ухвалах від 25.05.2022 у справі № 320/1344/21, від 07.02.2023 у справі № 753/11680/20.

У цьому випадку, спір стосується несвоєчасного розрахунку із позивачем при звільненні, що не стосується соціального і правового захисту особи саме як учасника бойових дій, а отже судовий збір підлягав сплаті.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2025 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 3028,00 грн, що визначено Законом України Про Державний бюджет України на 2025 рік.

Згідно з пп. 1 п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру фізичною особою встановлюється ставка судового збору в розміру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позивач просив про присудження середнього заробітку за період з 23.06.2024 по 23.12.2024 (включно) із компенсацією військового збору та податку на доходи фізичних осіб.

Спір стосується позовних вимог майнового характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України Про судовий збір у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

В ході розгляду справи встановлено, що середньоденний розмір грошового забезпечення позивача становить 831,35 грн. Тобто, ціна позову щодо присудження позивачу компенсації, передбаченої ст. 117 КЗПП України, становить 152 968,40 грн за 184 дні (за заявлені позивачем з 23.06.2024 по 23.12.2024 (включно)).

Тобто, судовий збір за наданий позов становить 1223,74 грн з урахуванням звернення до суду із позовом через електронний суд та застосування відповідного коефіцієнту 0,8.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи несплату позивачем судового збору при зверненні до суду, беручи до уваги, що позивачу присуджено компенсацію, передбачену ст. 117 КЗПП України, за 183 дні у сумі 152 137,05 грн та відмову йому у задоволенні позовних вимог щодо проведення цієї виплати із компенсацією військового збору і податку на доходи фізичних осіб, то судовий збір підлягає стягненню з позивача і відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог по 611,87 грн з кожного на користь Державного бюджету.

З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 241-243, 245, 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період шість місяців - з 23.06.2024 по 22.12.2024 (включно).

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування ОСОБА_1 суми середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період шість місяців - з 23.06.2024 по 22.12.2024 (включно).

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період шість місяців - з 23.06.2024 по 22.12.2024 (включно) - у розмірі 152 137,05 грн (сто п`ятдесят дві тисячі сто тридцять сім гривень п`ять копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 611,87 грн (шістсот одинадцять гривень вісімдесят сім копійок).

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 611,87 грн (шістсот одинадцять гривень вісімдесят сім копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.С. Михайлик