Справа № 160/10394/25
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 160/10394/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року (суддя Турлакова Н.В.) в справі № 160/10394/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ) про:

визнання протиправними дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу роботи у подвійному розмірі період роботи з 05.11.1983 року по 10.09.1984 року, з 31.10.1987 року по 05.09.1988 року, з 02.08.1989 року по 07.06.1990 року та з 01.01.2004 року по 15.05.2020 року відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

зобов`язання зарахувати до страхового стажу роботи у подвійному розмірі періоди роботи з 05.11.1983 року по 10.09.1984 року, з 31.10.1987 року по 05.09.1988 року, з 02.08.1989 року по 07.06.1990 року та з 01.01.2004 року по 15.05.2020 року відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та перерахувати пенсію, починаючи з 20 лютого 2025 року, з урахуванням висновків суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову у зарахуванні до страхового стажу роботи у подвійному розмірі періодів роботи ОСОБА_1 , викладену в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 04.04.2025 року за вих. № 16142-6744/К-01/8-0400/25.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи у подвійному розмірі ОСОБА_1 періоди роботи з 05.11.1983 року по 10.09.1984 року, з 31.10.1987 року по 05.09.1988 року, з 02.08.1989 року по 07.06.1990 року та з 01.01.2004 року по 15.05.2020 року відповідно до ст.60 Закону України Про пенсійне забезпечення та перерахувати пенсію починаючи з 20.02.2025 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначає, що положення статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими з 01 січня 2004 року регулюється питання обчислення страхового стажу, не містять приписів щодо обчислення стажу в подвійному розмірі, а приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення» не застосовуються в частині обчислення стажу, тому у відповідача відсутні підстави для зарахування спірного періоду роботи позивача в подвійному розмірі.

Вважає, що період роботи позивача з 01.01.2004 по 16.08.2016 в КЗ «Павлоградський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради правомірно зараховано до страхового стажу позивача в одинарному розмірі.

У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 18.01.2011 перебуває на обліку в Головному управлінні та отримуєте пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

20.02.2025 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою щодо зарахування періоду роботи з 05.11.1983 року по 10.09.1984 року, з 31.10.1987 року по 05.09.1988 року, з 02.08.1989 року по 07.06.1990 року та з 01.01.2004 року по 15.05.2020 року до страхового стажу у пільговому обчисленні в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Листом від 04.04.2025 року за вих. № 16142-6744/К-01/8-0400/25, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомило, що в матеріалах пенсійної справи наявна пільгова довідка від 28.01.2011 №54 за період роботи з 09.02.1983 по 16.08.2016, яка видана КЗ Павлоградський протитуберкульозний диспансер Дніпропетровської обласної ради. До стажу працівника охорони здоров`я в подвійному розмірі, згідно наданої довідки, зараховано усі періоди, окрім перебувань у декретній відпустці з 05.11.1983 по 10.09.1984, з 31.10.1987 по 05.09.1988, з 02.08.1989 по 07.06.1990. Після набрання чинності Законом №1058, тобто з 1 січня 2004 року, всі періоди страхового стажу враховуються в одинарному розмірі, у подвійному розмірі обчислюються періоди роботи в зазначених закладах (відділеннях) тільки для визначення права на пенсію.

Згідно з копією трудової книжки НОМЕР_1 від 07.09.1981р. ОСОБА_1 у спірний період працювала в Павлоградському протитуберкульозному диспансері з 09.02.1983 на посаді дільничної медичної сестри (запис 5); 01.06.2018 переведено на посаду сестри медичної поліклініки диспансерно-поліклінічного відділення №6 (наказ 76-ос від 30.05.2018) (запис 11); 15.05.2020 звільнено з роботи за власним бажанням (наказ 64-ос від 04.05.2020) (запис 14).

Згідно з довідкою КЗ "Павлоградський протитуберкульозний диспансер" ДОР №504 від 16.08.2016р. ОСОБА_1 дійсно була прийнята в КЗ "Павлоградський протитуберкульозний диспансер" ДОР з 07.09.1981 на посаду дільничної медичної сестри з повним робочим днем. 16.08.1982 звільнена з займаної посади за власним бажанням. З 09.02.1983 прийнята на посаду дільничної медичної сестри з повним робочим днем. Вказано, що згідно постанови КМУ №36 від 16.01.2003 посади, які обіймала та на даний момент обіймає ОСОБА_1 відноситься до пільгових, у зв`язку з чим вона має право виходити на пенсію за Списком №2. Згідно з Законом України від 10.07.2003 №1110, робота в інфекційний закладах охорони здоров`я або в інфекційний відділеннях (кабінетах) зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно з довідкою КЗ "Павлоградський протитуберкульозний диспансер" ДОР №54 від 18.01.2011, ОСОБА_1 в декретній відпустці перебувала з 05.11.1983 по 10.09.1984 (наказ №130 від 05.11.1983), з 31.10.1987 по 05.09.1988 (наказ №131 від 30.10.1987) та з 02.08.1989 по 07.06.1990 (наказ 94 від 02.08.1989).

Пославшись на вимоги статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII, відповідно до якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, суд першої інстанції вважав, що ПФУ протиправно не зараховано позивачу у подвійному розмірі згідно з статтею 60 Закону України Про пенсійне забезпечення періоди її роботи з 01.01.2004 року по 15.05.2020 року на посаді дільничної медичної сестри КЗ "Павлоградський протитуберкульозний диспансер" ДОР.

Стосовно зарахування до пільгового стажу періоду з 05.11.1983 по 10.09.1984, з 31.10.1987 по 05.09.1988, з 02.08.1989 по 07.06.1990, під час якого ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною, суд першої інстанції вказав наступне.

Як вбачається з даних трудової книжки позивача, ОСОБА_1 з 09.02.1983 працювала на посаді дільничної медичної сестри (запис 5); 01.06.2018 переведено на посаду сестри медичної поліклініки диспансерно-поліклінічного відділення №6 (наказ 76-ос від 30.05.2018) (запис 11); 15.05.2020 звільнено з роботи за власним бажанням (наказ 64-ос від 04.05.2020) (запис 14).

Згідно з довідкою КЗ "Павлоградський протитуберкульозний диспансер" ДОР №54 від 18.01.2011 ОСОБА_1 в декретній відпустці перебувала з 05.11.1983 по 10.09.1984 (наказ №130 від 05.11.1983), з 31.10.1987 по 05.09.1988 (наказ №131 від 30.10.1987) та з 02.08.1989 по 07.06.1990 (наказ 94 від 02.08.1989).

Суд першої інстанції, врахувавши приписи статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, відповідно до яких до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною трирічного віку, суд першої інстанції дійшов висновку, що період відпустки зараховується до загального стажу роботи, а також до спеціального стажу роботи, який дає право особі на пенсію за вислугу років.

При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що час перебування у відпустці за доглядом за дитиною у період з 05.11.1983 по 10.09.1984 (наказ №130 від 05.11.1983), з 31.10.1987 по 05.09.1988 ОСОБА_1 була медичним працівником КЗ "Павлоградський протитуберкульозний диспансер" ДОР, весь період роботи у якому зараховано до пільгового стажу (що підтверджується довідкою №504 від 16.08.2016р.), ПФУ дійшло до хибних висновків щодо не включення періоду перебування у соціальній відпустці до пільгового стажу роботи.

З урахуванням наведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зарахуванні до страхового стажу роботи у подвійному розмірі ОСОБА_1 період роботи з 05.11.1983 року по 10.09.1984 року, з 31.10.1987 року по 05.09.1988 року, з 02.08.1989 року по 07.06.1990 року та з 01.01.2004 року по 15.05.2020 року відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення, викладена в листі від 04.04.2025 року за вих. № 16142-6744/К-01/8-0400/25 є протиправною.

З метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, визнав протиправною відмову Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області у зарахуванні до страхового стажу роботи у подвійному розмірі періодів роботи, викладену у листі від 04.04.2025 року за вих. № 16142-6744/К-01/8-0400/25.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 18 січня 2011 року призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Виходячи з розрахунку стажу, періоди роботи позивача в протитуберкульозному диспансері з 05.11.1983 року по 10.09.1984 року, з 31.10.1987 року по 05.09.1988 року, з 02.08.1989 року по 07.06.1990 року та з 01.01.2004 року по 15.05.2020 року до страхового стажу враховано в одинарному розмірі.

Записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 у спірний період працювала в Павлоградському протитуберкульозному диспансері з 09.02.1983 року на посаді дільничної медичної сестри (запис 5); 01.06.2018 року переведено на посаду сестри медичної поліклініки диспансерно-поліклінічного відділення №6 (наказ 76-ос від 30.05.2018) (запис 11); 15.05.2020 звільнено з роботи за власним бажанням (наказ 64-ос від 04.05.2020) (запис 14).

На звернення позивача з питання зарахування періоду роботи з 05.11.1983 року по 10.09.1984 року, з 31.10.1987 року по 05.09.1988 року, з 02.08.1989 року по 07.06.1990 року та з 01.01.2004 року по 15.05.2020 року до страхового стажу у пільговому обчисленні в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ГУ ПФУ листом від 04.04.2025 року № 16142-6744/К-01/8-0400/25 повідомило, що після набрання чинності Законом №1058, тобто з 1 січня 2004 року, всі періоди страхового стажу враховуються в одинарному розмірі, у подвійному розмірі обчислюються періоди роботи в зазначених закладах (відділеннях) тільки для визначення права на пенсію.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 24 Закон №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон №1058-IV набрав чинності 01 січня 2004 року.

До цього моменту пенсійні відносини регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Відповідно до статті 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року №1645-ІІІ (далі - Закон №1645-ІІІ) інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

Відповідно до пунктів 7 і 12 статті 1 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» № 4565-VI від 22 березня 2012 року туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу; а протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз.

Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою (асистентів фармацевтів), посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я» від 28 жовтня 2002 року № 385 затверджено Перелік закладів охорони здоров`я, у якому міститься, зокрема, протитуберкульозний диспансер, туберкульозна лікарня, заклад з надання психіатричної допомоги, спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги.

Записами трудової книжки позивача та довідками КЗ «Павлоградський протитуберкульозний диспансер» ДОР №504 від 16.08.2016 р. підтверджено, що ОСОБА_1 прийнята в КЗ «Павлоградський протитуберкульозний диспансер» ДОР з 07.09.1981 на посаду дільничної медичної сестри з повним робочим днем; 16.08.1982 звільнена з займаної посади за власним бажанням; з 09.02.1983 прийнята на посаду дільничної медичної сестри з повним робочим днем; ОСОБА_1 перебувала в декретній відпустці з 05.11.1983 по 10.09.1984 (наказ №130 від 05.11.1983), з 31.10.1987 по 05.09.1988 (наказ №131 від 30.10.1987) та з 02.08.1989 по 07.06.1990 (наказ 94 від 02.08.1989).

Відповідно до розрахунку форми РС-право спірний період за Списком № 2 зарахований в одинарному розмірі без застосування кратності.

Наведене вище правове регулювання дає суду підстави для висновку, що період роботи позивача з 05.11.1983 року по 10.09.1984 року, з 31.10.1987 року по 05.09.1988 року, з 02.08.1989 року по 07.06.1990 року та з 01.01.2004 року по 15.05.2020 року мають бути зарахований до страхового стажу у подвійному розмірі.

Приведений висновок відповідає правовій позиції, викладений Верховний Судом у постановах від 04 грудня 2019 року в справі №689/872/17, від 27 лютого 2020 року в справі №462/1713/17, від 20 квітня 2022 року в справі № 214/3705/17.

Відповідно, є правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Доводи апелянта повторюють зміст відзиву на позовну заяву та спростовані висновками суду, викладеними в цьому рішенні.

Суд не заперечує дискрецію органу Пенсійного фонду у питанні призначення пенсії та обчисленні стажу, проте визнає обґрунтованим обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача.

Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У рішенні в справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04) ЄСПЛ вказав, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції суд дійшов висновку про обґрунтованість обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах.

Частинами третьою - четвертою статті 245 КАС України установлено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд зазначає, що в розглядуваному випадку відсутні підстави вважати, що повноваження органу Пенсійного фонду у питанні перерахунку пенсії є дискреційними, позаяк для прийняття рішення на користь позивача виконано усі умови, визначені законом, й прийняття рішення про зарахування спірного періоду у подвійному розмірі та перерахунок пенсії не передбачає право відповідача діяти на власний розсуд.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є типовою, предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року в справі № 160/10394/25 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року в справі № 160/10394/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 13 жовтня 2025 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 13 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко