Справа № 320/55759/24
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2025-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року № 320/55759/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., за участю: представників позивача - Свириденка Д.І., Костюка С.В., Фарафонової Г.М., Іванова Д.С., представника відповідача - Лущий В.С., - розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інгулецький паливно-переробний комплекс" до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інгулецький паливно-переробний комплекс" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у місті Києві з вимогою визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.07.2024 №01, №01 та №01.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на невідповідність висновків контролюючого органу наявним обставинам і закону, порушення відповідачем порядку оформлення результатів перевірки, що має наслідком неналежність і не допустимість матеріалів перевірки як доказів.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 16.07.2024 №01 вказує, що не є ліцензіатом послуг з передачі електроенергії і не надає їх, а лише компенсує у складі договірної ціни (тарифу) на електроенергію, що за фактом продажу є складовою загальної суми акту купівлі-продажу електроенергії і що є підтвердженням отримання доходу. При цьому вважає, що у випадку не визнання відповідачем витрат на придбання послуг передачі електроенергії у складі адміністративних витрат, ці самі витрати необхідно враховувати у собівартості відпущеної електроенергії, що не призведе до зміни фінансового результату у відповідних звітних періодах.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 16.07.2024 №0 зазначає, що висновки відповідача не враховують специфіки документального і темпорального відображення у бухгалтерському і податковому обліку господарських операцій з врегулювання небалансів на ринку електроенергії при оподаткуванні податком на додану вартість із застосуванням касового методу.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 16.07.2024 №01 вказує на не врахування відповідачем специфіки документального формування у бухгалтерському і податковому обліку господарських операцій з передачі електроенергії, як безумовної складової продажу електроенергії споживачу.

Ухвалою суду від 10.12.2024 відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 13.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Відповідач подав письмовий відзив на позов, в якому проти позову заперечив та просив суд відмовити в його задоволенні. Вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства.

В обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначає, що позивачем до складу адміністративних та інших операційних витрат віднесено витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом, підтвердити їх пов`язаність із обслуговуванням і управлінням підприємством, у результаті чого завищено задекларовані показники у рядку 2130 Форми №2 «Адміністративні витрати» на загальну суму 13 844 995 грн за періоди з 1 кварталу 2021 по 4 квартал 2023 року та у рядку 2180 «Інші операційні витрати» Форми №2 на загальну суму 3 365 808 грн. за 2019-2020рр, що мало наслідком заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток підприємств.

Вказує, що позивачем в порушення законодавства не нараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних зведену податкову накладну на вартість товарно-матеріальних цінностей, які були придбані з податком на додану вартість, та не використовувалися в операціях, що є об`єктом оподаткування на загальну суму 3 442 162 грн за листопад 2019 року-за грудень 2023 року.

Зазначає, що внаслідок повернення позивачем постачальнику ТОВ «МИРОНІВСЬКА ТЕПЛОВА ЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ» товарно-матеріальних цінностей з номенклатурою «Електрична енергія для врегулювання небалансів», завищено податковий кредит з податку на додану вартість по взаємовідносинах з цим постачальником на суми податку на додану вартість в розмірі 733 652 грн за періоди червень 2022 року - за листопад 2023 року.

Позивач не погодившись з доводами контролюючого органу подав відповідь на відзив, де навів доводи, що повторюють доводи, викладені у позовній заяві.

В судовому засіданні 07.05.2025 представники позивача просили позовні вимоги задовольнити, представник відповідача проти позову заперечував та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інгулецький паливно-переробний комплекс» () є юридичною особою, яка зареєстрована відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у м. Києві.

Позивач також є суб`єктом ринку електричної енергії відповідно до ліцензії, наданої рішенням НКРЕКП від 25.07.2019 №1543. Основним видом господарської діяльності ТОВ є торгівля електроенергією - КВЕД 35.14, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 15.04.2024 № 2523-п відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгулецький паливно-переробний комплекс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2023, валютного законодавства за період з 01.01.2017 по 30.12.2023, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2023 та іншого законодавства за відповідний період.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 11.06.2024 №63726/Ж5/26-15-07-01-03- 20/37295416 (далі акт перевірки), в якому зроблено висновки, зокрема, про порушення позивачем:

- п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 №2755-VІ зі змінами та доповненнями, п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999, п. 2.2 ст. 2 Положення № 88, п. 6, п. 7, п. 9, п. 11 п. 18 П (С) БО 16 «Витрати» затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999 та затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 27/4248 від 19.01.2000, в результаті чого занижено суму податку на прибуток у сумі 3 097 952 грн., у тому числі по періодах: за 2019 рік у сумі 33 638 грн., за 2020 рік у сумі 572 216 грн., за 2021 рік у сумі 486 683 грн., за 2022 рік у сумі 848 837 грн., за 2023 рік у сумі 1 156 577 грн.;

- п.192.1. ст.192, пп. г п.198.5 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 №2755-VІ, зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість на 4 175 814 грн., у тому числі по періодах: за грудень 2020 року у сумі 35 851 грн., за квітень 2021 року у сумі 179 544 грн., за грудень 2021 року у сумі 20 479 грн., за лютий 2022 року у сумі 212 392 грн., за червень 2022 року у сумі 153 120 грн., за жовтень 2022 року у сумі 162 577 грн., за листопад 2022 року у сумі 52 010 грн., за грудень 2022 року у сумі 506 054 грн., за лютий 2023 року у сумі 84 130 грн., за березень 2023 року у сумі 196 130 грн., за квітень 2023 року у сумі 214 243 грн., за травень 2023 року у сумі 183 688 грн., за червень 2023 року у сумі 42 883 грн., за липень 2023 року у сумі 198 737 грн., за серпень 2023 року у сумі 80 178 грн., за вересень 2023 року у сумі 176 509 грн., за жовтень 2023 року у сумі 102 518 грн., за листопад 2023 року у сумі 291 727 грн., за грудень 2023 року у сумі 213 111 грн.;

- п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ зі змінами та доповненнями, не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних зведену податкову накладну на вартість товарно-матеріальних цінностей (послуг), які були придбані з ПДВ, та не використовувалися в операціях, що є об`єктом оподаткування на загальну суму 3 442 162 грн., в тому числі по періодах: за листопад 2019 року у сумі 12 697 грн., за грудень 2019 року у сумі 24 669 грн., за січень 2020 року у сумі 47 142 грн., за лютий 2020 року у сумі 68 251 грн., за березень 2020 року у сумі 39 606 грн., за квітень 2020 року у сумі 37 557 грн., за травень 2020 року у сумі 36 900 грн., за червень 2020 року у сумі 36 800 грн., за липень 2020 року у сумі 28 400 грн., за серпень 2020 року у сумі 49 431 грн., за вересень 2020 року у сумі 59 470 грн., за жовтень 2020 року у сумі 70 470 грн., за листопад 2020 року у сумі 55 177 грн., за грудень 2020 року у сумі 106 592 грн., за січень 2021 року у сумі 103 864 грн., за лютий 2021 року у сумі 127 307 грн., за квітень 2021 року у сумі 106 987 грн., за серпень 2021 року у сумі 861 грн., за вересень 2021 року у сумі 84 688 грн., за жовтень 2021 року у сумі -3 113 грн., за листопад 2021 року у сумі -1 134 грн., за грудень 2021 року у сумі 126 825 грн., за січень 2022 року у сумі 428 грн., за лютий 2022 року у сумі 130 861 грн., за березень 2022 року у сумі 101 569 грн., за квітень 2022 року у сумі 80 961 грн., за травень 2022 року у сумі 76 716 грн., за червень 2022 року у сумі 61 312 грн., за липень 2022 року у сумі 54 642 грн., за серпень 2022 року у сумі 63 872 грн., за вересень 2022 року у сумі 75 264 грн., за жовтень 2022 року у сумі 75 875 грн., за листопад 2022 року у сумі 93 154 грн., за грудень 2022 року у сумі 123 831 грн., за лютий 2023 року у сумі 113 188 грн., за березень 2023 року у сумі 106 372 грн., за квітень 2023 року у сумі 105 723 грн., за травень 2023 року у сумі 103 750 грн., за червень 2023 року у сумі 79 252 грн., за липень 2023 року у сумі 107 643 грн., за серпень 2023 року у сумі 107 438 грн., за вересень 2023 року у сумі 114 710 грн., за жовтень 2023 року у сумі 133 507 грн., за листопад 2023 року у сумі 144 288 грн., за грудень 2023 року у сумі 169 215 грн.

У зв`язку із викладеними в акті перевірки порушеннями законодавства контролюючим органом прийнято податкові повідомлення рішення:

від 16.07.2024 №01, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку на прибуток підприємств на 3 607 714,00 грн, в тому числі 3 097 951, 00 грн за податковим зобов`язанням та 509 763,00 грн за штрафними санкціями;

від 16.07.2024 №01, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 5 219 771,00 грн, в тому числі 4 175 814, 00 грн за податковим зобов`язанням та 1 043 9557, 00 грн за штрафними санкціями;

від 16.07.2024 №01, яким позивачу нараховано штраф в сумі 127 713,42 грн за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у зв`язку з відсутністю складання та/або реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування.

Позивач, вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, суд бере до уваги наступне.

Однією з підстав заявленого позову є твердження позивача про допущені контролюючим органом процедурні порушення порядку оформлення результатів перевірки та як наслідок неналежність і не допустимість матеріалів перевірки як доказів, з приводу чого суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі також ПК України), у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Верховним Судом неодноразово висловлювався правовий висновок, згідно з яким процедурним порушенням порядку проведення податкової перевірки суди повинні надавати правову оцінку у першу чергу.

Такий висновок відповідає доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах Гефген проти Німеччини, Нечипорук і Йонкало проти України, Яременко проти України, відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.

Встановлена судом протиправність результатів перевірки внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення рішень, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18.

В свою чергу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 вересня 2021 року у справі №816/228/17 сформулювала висновок, згідно з яким неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Досліджуючи питання дотримання відповідачем порядку (процедури) проведення перевірки (оформлення її результатів), суд керується наступним.

Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і в частині першій статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

У відповідності із статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Критерії допустимості доказів встановлені статтею 74 КАС України. За приписами вказаної норми процесуального Закону суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності з пунктом 86.1. статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

Матеріали перевірки - це: акт (довідка) перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною; заперечення, надані платником податків до акта (довідки) перевірки (у разі їх наявності на час розгляду); пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та відповідно до абзацу другого підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I цього Кодексу.

В силу наведених норм матеріального та процесуального права акт перевірки від 11.06.2024 №63726/Ж5/26-15-07-01-03- 20/37295416 є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування в даній справі.

Обґрунтовуючи недопустимість акту перевірки від 11.06.2024 №63726/Ж5/26-15-07-01-03- 20/37295416 як доказу позивач вказує, що загальні положення зазначеного акту містять інформацію про складені акти про ненадання у визначений у запиті строк (відмови від надання), надання не в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації, акти відмови платника податків, керівника платника податків або уповноваженої ним особи від підписання зазначених актів.

Також посилається на сторінку 12 акту перевірки, де відповідачем вказано про не надання позивачем до перевірки «первинних документів та документів щодо формування собівартості послуг (Послуг з передачі електричної енергії), калькулювання послуг за елементами витрат, оскільки дохід від них не формувався».

Суд звертає увагу, що в пункті 2.7. «Інформація про запити, надані (надіслані) платнику податків щодо надання окремих документів (копій документів), пояснень, довідок, інформації тощо. Інформація про складені акти про ненадання у визначений у запиті строк (відмови від надання), надання не в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації, акти відмови платника податків, керівника платника податків або уповноваженої ним особи від підписання зазначених актів» розділу 2 «Загальні положення» акту перевірки відповідачем вказано:

«В ході проведення перевірки посадовим особам ТОВ ІНГУЛЕЦЬКИЙ ППК» надано наступні запити про надання документів та письмових пояснень: № 1 від 03.06.2024, № 2 від 03.06.2024, № 3 від 04.06.2024.

Письмові пояснення та документи стосовно порушених в запитах питань надані посадовими особами ТОВ ІНГУЛЕЦЬКИЙ ППК» до перевірки в повному обсязі».

Що стосується не надання позивачем первинних документів та документів щодо формування собівартості послуг з передачі електричної енергії, про що зазначено на сторінці 12 акту перевірки, суд звертає увагу, що в позовній заяві позивач заперечує надання ним таких послуг, оскільки не є ліцензіатом відповідних послуг і не надає їх, а лише компенсує у складі договірної ціни (тарифу) на електроенергію.

Отже, доводи позивача є лише свідченням суб`єктивного сприйняття ним змісту акту перевірки та незгоди з таким змістом, проте не свідчать про одержання відповідачем акту перевірки з порушенням порядку, встановленого законом, що згідно з частиною першою статті 74 КАС України є ознакою недопустимості доказу.

Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи позивача щодо порушення порядку оформлення результатів перевірки.

Щодо суті виявлених відповідачем порушень суд зазначає таке.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, ПК України, Закону України «Про ринок електричної енергії» та постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 307 «Про затвердження Правил ринку» (у редакції постанови НКРЕКП 24.06.2019 № 1168), наказу Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 «Про затвердження Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку» у відповідних редакціях, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

Приписами пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.).

Відповідно до пункту 75.1. статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як вбачається з підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Як передбачено пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (абзац перший пункту 44.2. статті 44 ПК України).

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями ПК України.

Згідно з пунктом 185.1. статті 185, пунктом 187.1. статті 187, пунктом 188.1. статті 188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України..

У відповідності з підпунктом г) пункту 198.5. статті 185 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 201.1. статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 192.1. статті 192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 200.1. статті 200 ПК Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.1. статті 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

При цьому, відповідно до пунктів 198.2., 198.3., 198.6. статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України тимчасово, до 1 січня 2026 року, платники податку, які здійснюють постачання, передачу, розподіл електричної та/або теплової енергії, надають послуги із забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії та/або послуги із зменшення навантаження відповідно до Закону України від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії», постачання вугілля та/або продуктів його збагачення товарних позицій 2701, 2702 та товарної підпозиції 2704 00 згідно з УКТ ЗЕД, надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, нараховують плату за абонентське обслуговування, визначають дату виникнення податкових зобов`язань та податкового кредиту за касовим методом. Норма пункту 44 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України поширюється на операції, за якими дата виникнення першої з подій, визначених у пункті 187.1. статті 187 та у пункті 198.2. статті 198 ПК У, припадає на звітні (податкові) періоди до 1 січня 2026 року.

Згідно з пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 «Про затвердження Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за № 27/4248 (далі - П(с)БО 16 «Витрати»), прямі витрати - витрати, що можуть бути віднесені безпосередньо до конкретного об`єкта витрат економічно доцільним шляхом.

Відповідно до пункту 6 П(с)БО 16 «Витрати» витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Відповідно до пункту 7 П(с)БО 16 «Витрати» витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до пункту 17 П(с)БО 16 «Витрати» витрати, пов`язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати.

До адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: загальні корпоративні витрати (організаційні витрати, витрати на проведення річних зборів, представницькі витрати тощо); витрати на службові відрядження і утримання апарату управління підприємством та іншого загальногосподарського персоналу; витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); винагороди за професійні послуги (юридичні, аудиторські, з оцінки майна тощо); витрати на зв`язок (поштові, телеграфні, телефонні, телекс, факс тощо); амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; витрати на врегулювання спорів у судових органах; податки, збори та інші передбачені законодавством обов`язкові платежі (крім податків, зборів та обов`язкових платежів, що включаються до виробничої собівартості продукції, робіт, послуг); плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків, а також витрати, пов`язані з купівлею-продажем валюти; інші витрати загальногосподарського призначення (пункт 18 П(с)БО 16 «Витрати»).

Згідно з пунктом 19 П(с)БО 16 «Витрати» витрати на збут включають такі витрати, пов`язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг): витрати пакувальних матеріалів для затарювання готової продукції на складах готової продукції; витрати на ремонт тари; оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг); витрати на передпродажну підготовку товарів; витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних оборотних активів, пов`язаних зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг (операційна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); витрати на транспортування, перевалку і страхування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; витрати на страхування призначеної для подальшої реалізації готової продукції (товарів), що зберігається на складі підприємства; витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів (філій, представництв) підприємства; інші витрати, пов`язані зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг.

До складу витрат на збут у торговельних організаціях включаються витрати обігу, за винятком витрат, наведених у пунктах 18, 20 і 27 цього Національного положення (стандарту).

До інших операційних витрат включаються: витрати на дослідження та розробки відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 8 "Нематеріальні активи"; собівартість реалізованих виробничих запасів, яка для цілей бухгалтерського обліку складається з їх облікової вартості та витрат, пов`язаних з їх реалізацією; сума безнадійної дебіторської заборгованості та відрахування до резерву сумнівних боргів; втрати від операційної курсової різниці (тобто від зміни курсу валюти за операціями, активами і зобов`язаннями, що пов`язані з операційною діяльністю підприємства); втрати від знецінення запасів; нестачі й втрати від псування цінностей; визнані штрафи, пеня, неустойка; витрати на утримання об`єктів соціально-культурного призначення; інші витрати операційної діяльності. (пункт 20 П(с)БО 16 «Витрати»).

Суд звертає увагу, що у відповідності з пунктами 2.1 та 4.1 договорів про постачання електричної енергії споживачу від 07.11.2019 №ТПК-02-19, від 23.09.2019 № ТПК-01-19, від 15.12.2021 № ТПК-Б-03-21, від 04.06.2020 № ТПК-Б-03-20, від 22.11.2022 № ТПК-Б-03-22, від 04.06.2020 № ТПК-Б-02-20, від 01.11.2021 № ТПК-А-01-21, від 15.06.2020 № ТПК-Б-04-20, від 27.04.2020 № ТПК-Б-01-20, від 17.11.2021 № ТПК-Б-02-21, від 18.11.2020 № ТПК-01-20, від 20.07.2023 №23Т-01, від 18.02.2022 №Т-01-22, від 18.02.2022 № Т-02-22 позивач здійснює продаж попередньо закупленої ним електричної енергії споживачам та відповідно є учасником ринку електроенергії.

У відповідності з абзацом другим пункту 1.3.5 глави 1.3 розділу I Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 307 «Про затвердження Правил ринку» (у редакції постанови НКРЕКП 24.06.2019 № 1168), кандидат в учасники ринку повинен мати, зокрема, діючий договір про надання послуг з передачі електричної енергії.

Позивачем укладено з ПАТ Національна енергетична компанія «Укренерго» (оператором системи передачі) договір від 04.09.2019 № 1256-02024 «Про надання послуг з передачі електричної енергії».

За цим договором оператор системи передачі зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії, а позивач зобов`язується здійснити оплату послуги відповідно до умов цього договору.

З аналізу наведених віще норм права вбачається, що необхідною умовою для віднесення витрат суб`єкта господарювання до витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності.

Відповідач не заперечує факту придбання позивачем у оператора системи передачі послуг з передачі електричної енергії проте помилково не вважає такі витрати пов`язаними з отриманням позивачем доходу від господарської діяльності.

На переконання суду витрати на оплату послуг з передачі електроенергії, придбаної позивачем з метою подальшого продажу кінцевим споживачам, є витратами, які безпосередньо пов`язані з отриманням позивачем доходу від такого продажу.

У зв`язку з цим суд погоджується з позицією позивача, що незгода контролюючого органу з віднесенням зазначених витрат до адміністративних, без надання належних та допустимих доказів неможливості віднесення таких витрат до інших витрат господарської діяльності позивача згідно з П(с)БО 16 «Витрати», не змінює кінцевого фінансового результату позивача до оподаткування та не має наслідком збільшення його податкових зобов`язань з податку на прибуток.

Таким чином податкове повідомлення-рішення відповідача від 16.07.2024 №01, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку на прибуток підприємств на 3 607 714,00 грн, в тому числі 3 097 951, 00 грн за податковим зобов`язанням та 509 763,00 грн за штрафними санкціями, є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки отримані позивачем від ПАТ Національна енергетична компанія «Укренерго» послуги з передачі електроенергії, використані позивачем з метою здійснення операцій, що є його господарською діяльністю як платника податку на додану вартість (продаж електроенергії споживачам) висновки відповідача в акті перевірки про порушення позивачем пункту 198.5. статті 198 ПК України також є безпідставними.

У зв`язку з цим є протиправними та підлягають скасуванню податкове повідомлення-рішення відповідача від 16.07.2024 №01 в частині збільшення податкового зобов`язання позивача з податку на додану вартість в розмірі 3 442 262,00 грн. та податкове повідомлення-рішення від 16.07.2024 №01, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 127 713,42 грн за не складання та не реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних зведеної податкової накладної на суму податку на додану вартість в розмірі 3 442 262,00 грн.

Надаючи правову оцінку правомірності податкового повідомлення-рішення відповідача від 16.07.2024 №01 в частині збільшення податкового зобов`язання позивача з податку на додану вартість на суму 733 652,00 грн суд виходить з наступного.

Підставою для збільшення податкового зобов`язання позивача з податку на додану вартість на суму 733 652,00 грн стали висновки акту перевірки про порушення позивачем пункту 192.1. статті 192 ПК України внаслідок чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість у взаємовідносинах з ТОВ «МИРОНІВСЬКА ТЕПЛОВА ЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ».

Обґрунтовуючи в акті перевірки порушення позивачем вимог пункту 192.1 статті 192 ПК України, в результаті чого ним завищено податковий кредит з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "МИРОНІВСЬКА ТЕПЛОВА ЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ" на суму податку на додану вартість в розмірі 733 652,00 грн за період червень 2022 року - листопад 2023 року, відповідач вказує, що в зазначеному періоді позивачем здійснювалось придбання у ТОВ "МИРОНІВСЬКА ТЕПЛОВА ЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ" товару (електричної енергії для врегулювання небалансів) згідно з договором про участь у балансуючій групі від 01.09.2021 № 1БР, що підтверджується актами купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів, а в подальшому здійснювалось повернення частини придбаного товару, про що, на думку відповідача, свідчать акти коригування до актів купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та відомості бухгалтерського обліку позивача.

Суд вважає такий висновок позивача помилковим внаслідок неврахування специфіки товару (електроенергії) та норм законодавства, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів визначаються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Суд зазначає, що модель ринку, яка запрацювала в України з 01.07.2019, з набранням чинності Закону України «Про ринок електричної енергії», передбачає можливість учасників ринку здійснювати купівлю та продаж електричної енергії на чотирьох сегментах ринку, зокрема: на ринку двосторонніх договорів, на ринку «на добу наперед», на внутрішньодобовому ринку, на балансуючому ринку

Згідно положень статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» 13 квітня 2017 року № 2019-VIII:

балансуючий ринок електричної енергії (далі - балансуючий ринок) - ринок, організований оператором системи передачі електричної енергії з метою забезпечення достатніх обсягів електричної потужності та енергії, необхідних для балансування в реальному часі обсягів виробництва та імпорту електричної енергії і споживання та експорту електричної енергії, врегулювання системних обмежень в об`єднаній енергетичній системі України, а також фінансового врегулювання небалансів електричної енергії (п.7. ч. 1 ст. 1);

балансуюча група - об`єднання учасників ринку, що створюється на підставі договору про створення балансуючої групи, у межах якого визначений договором учасник ринку, який входить до такого об`єднання, несе відповідальність за баланс електричної енергії всіх інших учасників ринку, що входять до такого об`єднання (п.7. ч. 1 ст. 1);

небаланс електричної енергії - розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку (п.46. ч. 1 ст. 1);

відповідальність за баланс - зобов`язання учасників ринку повідомляти і виконувати погодинні графіки електричної енергії відповідно до обсягів купленої та проданої електричної енергії та нести фінансову відповідальність за врегулювання небалансів (п.12. ч. 1 ст. 1).

У відповідності із статтею 68 Закону України «Про ринок електричної енергії» на балансуючому ринку оператором системи передачі здійснюються: 1) купівля та продаж електричної енергії для балансування обсягів попиту та пропозиції електричної енергії у межах поточної доби; 2) купівля та продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторін, відповідальних за баланс.

Оператор системи передачі для забезпечення операційної безпеки має право за межами балансуючого ринку придбавати послуги із зменшення навантаження виробником, який здійснює продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом. Договір про надання послуг із зменшення навантаження є публічним договором приєднання та укладається на основі

Виробники зобов`язані надавати послуги з балансування в обсягах та випадках, визначених цим Законом та правилами ринку. Виробники, які здійснюють виробництво електричної енергії з альтернативних джерел енергії, зобов`язані подавати пропозиції на розвантаження та мають право подавати пропозиції на завантаження відповідно до правил ринку. Оператори установок зберігання енергії та споживачі мають право надавати послуги з балансування у порядку, передбаченому правилами ринку. Агрегатор надає послуги з балансування у порядку, визначеному правилами ринку. Постачальник послуг з балансування має відповідати вимогам правил ринку щодо постачальників послуг з балансування.

Для надання послуг з балансування учасники ринку укладають з оператором системи передачі договір на основі типового договору про участь у балансуючому ринку.

Постачальники послуг з балансування реєструються адміністратором розрахунків у порядку, визначеному правилами ринку.

Типовий договір про участь у балансуючому ринку затверджується Регулятором.

Постачальник послуг з балансування подає оператору системи передачі свої пропозиції (заявки) щодо збільшення (зменшення) свого навантаження з метою продажу/купівлі електричної енергії на балансуючому ринку відповідно до правил ринку.

Оператор системи передачі з метою балансування обсягів виробництва та споживання електричної енергії та/або врегулювання системних перевантажень надає постачальникам послуг з балансування команди на збільшення (зменшення) їхнього навантаження, здійснюючи на ринкових засадах відбір відповідних пропозицій (заявок) постачальників послуг з балансування у порядку, визначеному правилами ринку.

Відбір відповідних пропозицій (заявок) постачальників послуг з балансування здійснюється з урахуванням необхідності забезпечення сталої та надійної роботи ОЕС України та мінімізації витрат на балансування обсягів виробництва та споживання електричної енергії.

Оператор системи передачі за межами балансуючого ринку має право надавати команди на зменшення навантаження виробникам, які здійснюють виробництво електричної енергії на об`єктах електроенергетики, включених до балансуючої групи гарантованого покупця, яким встановлено "зелений" тариф.

Виробники, які здійснюють виробництво електричної енергії на об`єктах електроенергетики або чергах їх будівництва (пускових комплексах) встановленою потужністю від 1 МВт, включених до балансуючої групи гарантованого покупця (крім виробників, що відповідно до правил ринку не зобов`язані укладати договір про надання послуги із зменшення навантаження), зобов`язані надавати оператору системи передачі пропозиції (заявки) щодо надання послуги із зменшення навантаження виробником, який здійснює продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом, в обсягах, що відповідають добовому графіку виробництва електричної енергії на відповідних об`єктах виробників.

Команда оператора системи передачі на зменшення навантаження виробникам, які здійснюють виробництво електричної енергії на об`єктах електроенергетики, включених до балансуючої групи гарантованого покупця, яким встановлено "зелений" тариф, є прийняттям пропозиції (заявки) таких виробників зменшити обсяг відпуску електричної енергії на відповідному об`єкті до рівня, визначеного оператором системи передачі на весь період дії такої диспетчерської команди.

Відбір пропозицій (заявок) щодо надання послуг із зменшення навантаження об`єктами електроенергетики або чергами їх будівництва (пусковими комплексами) виробників, які здійснюють продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом, що включені до балансуючої групи гарантованого покупця, здійснюється відповідно до порядку надання таких послуг.

Розрахунок обсягу не відпущеної виробником, який здійснює продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом, електричної енергії в результаті виконання команд оператора системи передачі здійснюється відповідно до затвердженої Регулятором методики, що є невід`ємною частиною правил ринку. Якщо об`єкт електроенергетики, що виробляє електричну енергію з альтернативних джерел енергії, має у складі установку зберігання енергії, то обсяг електричної енергії, не відпущеної виробником, який здійснює продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом, в результаті виконання команд оператора системи передачі із зменшення навантаження, зменшується на обсяг відбору електричної енергії установкою зберігання енергії протягом часу надання послуги із зменшення навантаження. Методика повинна ґрунтуватися на об`єктивних показниках виробництва електричної енергії на відповідних об`єктах електроенергетики. Порядок надання послуг із зменшення навантаження виробником, який здійснює продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом, визначається правилами ринку.

Вартість послуги із зменшення навантаження виробником, який здійснює продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом, наданої в результаті виконання команди оператора системи передачі, дорівнює вартості електричної енергії, не відпущеної таким виробником за "зеленим" тарифом.

Команда оператора системи передачі постачальнику послуг з балансування на збільшення (зменшення) навантаження для відповідного постачальника послуг з балансування є прийняттям (акцептом) його відповідної пропозиції (заявки) на балансуючому ринку оператором системи передачі, зміною його акцептованого добового графіка електричної енергії та визначає взаємні зобов`язання оператора системи передачі та постачальника послуг з балансування з купівлі-продажу відповідного обсягу електричної енергії на балансуючому ринку за ціною, визначеною відповідно до правил ринку.

За результатами роботи балансуючого ринку за відповідну добу на підставі даних оператора системи передачі та адміністратора комерційного обліку адміністратор розрахунків розраховує платежі оператора системи передачі та постачальників послуг з балансування за електричну енергію, ціни небалансу електричної енергії, а також обсяги небалансів електричної енергії учасників ринку і відповідні платежі за них та виставляє відповідні рахунки у порядку, визначеному правилами ринку.

Згідно із статтею 70 Закону України «Про ринок електричної енергії» усі учасники ринку, крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу, несуть відповідальність за свої небаланси електричної енергії.

З метою врегулювання небалансів з оператором системи передачі учасник ринку має стати стороною, відповідальною за баланс, або передати свою відповідальність іншій стороні, відповідальній за баланс, шляхом входження до балансуючої групи. Електропостачальники є сторонами, відповідальними за баланс своїх споживачів.

Сторони, відповідальні за баланс, зобов`язані нести фінансову відповідальність за небаланси електричної енергії перед оператором системи передачі.

Об`єднання учасників ринку у балансуючі групи здійснюється на добровільній договірній основі, за умови дотримання ними типових вимог до балансуючої групи, визначених правилами ринку.

Порядок створення, реєстрації та припинення балансуючих груп визначається правилами ринку.

Купівля-продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, здійснюється між стороною, відповідальною за баланс, та оператором системи передачі за договором про врегулювання небалансів.

Оператор системи передачі врегульовує небаланси електричної енергії із сторонами, відповідальними за баланс, у порядку, визначеному цим Законом та правилами ринку.

Врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення стороною, відповідальною за баланс, правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії з оператором системи передачі в обсягах небалансів електричної енергії за цінами небалансів, визначеними відповідно до правил ринку.

Типовий договір про врегулювання небалансів електричної енергії затверджується Регулятором.

Сторони, відповідальні за баланс, зобов`язані надавати гарантії виконання фінансових зобов`язань за договорами про врегулювання небалансів відповідно до правил ринку.

Вартість небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, розраховується адміністратором розрахунків для кожного розрахункового періоду доби залежно від обсягу небалансів електричної енергії цієї сторони та цін небалансів, визначених правилами ринку.

Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається правилами ринку.

Під час визначення обсягів небалансів електричної енергії правила ринку визначають порядок урахування обсягів електричної енергії, відпущеної та/або спожитої постачальником допоміжних послуг у разі фактичного надання допоміжних послуг.

У рамках балансуючої групи сторона, відповідальна за баланс балансуючої групи, здійснює купівлю та продаж електричної енергії в обсязі небалансів електричної енергії, обумовлених такими учасниками балансуючої групи, на договірних засадах.

Особливості функціонування балансуючої групи гарантованого покупця визначаються статтею 71 цього Закону та правилами функціонування балансуючої групи гарантованого покупця.

У відповідності з пунктом 1.3.2. глави 1.3 розділу I Правил ринку для позивача, який є електропостачальником, обов`язковою умовою участі на ринку електричної енергії є укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії з ОСП, що є договором приєднання, типова форма якого наведена в додатку 1 до цих Правил. Учасники ринку укладають договір про врегулювання небалансів електричної енергії шляхом приєднання до договору.

Позивач приєднався до публічного договору про врегулювання небалансів електричної енергії, розміщеному на офіційному сайті ПАТ НЕК «УКРЕНЕРГО», про що свідчить лист ПАТ НЕК «УКРЕНЕРГО» від 09.09.2019 № 01/34790.

Також позивачем укладено з ТОВ «МИРОНІВСЬКА ТЕПЛОВА ЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ» договір від 01.09.20-21 № 1БР про участь в балансуючій групі, за умовами якого ТОВ «МИРОНІВСЬКА ТЕПЛОВА ЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ» як сторона, відповідальна за баланс зобов`язується нести фінансову відповідальність за небаланси електричної енергії балансуючої групи перед оператором системи передачі (ПАТ НЕК «УКРЕНЕРГО»), а позивач як учасник балансуючої групи зобов`язується нести фінансову відповідальність за свої небаланси електричної енергії перед стороною, відповідальною за баланс.

У відповідності з наказом позивача від 01.11.2019 № 25/1 «Про зміни до наказу про облікову політику» надлишок або нестачу електроенергії на балансовому рахунку 281 на кінець кожного звітного періоду, що виникає через спричинені споживачами небаланси електроенергії, тимчасово, до дати кінцевого коригування небалансів оператором системи передачі, врегульовується умовним продажем/купівлею електроенергії для оператора системи передачі за ціною, визначеною відповідно до правил ринку електроенергії.

Відповідач зазначеного не врахував та в акті перевірки прийшов до хибного висновку про здійснення позивачем фактичного повернення ТОВ "МИРОНІВСЬКА ТЕПЛОВА ЕЛЕКТРОЦЕНТРАЛЬ" частини придбаної у останнього електричної енергії.

Позивачем правомірно включені до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по даті виникнення першої з подій, тобто факту зарахування грошових коштів на рахунок постачальника (касовий метод).

Таким чином податкове повідомлення-рішення від 16.07.2024 №0 є протиправним та підлягає скасуванню повністю.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України докази оцінюються та мають ґрунтуватися на безпосередньому, повному, всебічному та об`єктивному їх дослідженні.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку що висновки контролюючого органу в частині встановлення порушень податкового законодавства, що мало наслідком прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є необґрунтованими та безпідставними, та такими, що не відповідають дійсності.

Суд зазначає, що податковий орган, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення діяв необґрунтовано, у зв`язку з чим у суду наявні всі підстави прийти до висновку оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві №01 від 16.07.2024.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві №01 від 16.07.2024.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві №01 від 16.07.2024.

5. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 30280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) грн. 00 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інгулецький паливно-переробний комплекс" за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби у місті Києві.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 09 жовтня 2025 р.