Справа № 240/10631/25
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/10631/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева М.С.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

13 жовтня 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Смілянця Е. С. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2025 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із включенням щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн згідно Постанови КМУ №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", починаючи з 01.07.2022, з урахуванням раніше виплачених сум та одночасно нарахувати та виплатити компенсацію, передбачену Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів" у зв`язку з порушенням строків їх виплати; встановити відповідачу строк для подання звіту про виконання рішення суду відповідно до ст. 382 КАС України.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року визнано неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду та у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог за період з 01.07.2021 по 10.10.2024 повернуто позивачу.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом не надано оцінку доказам щодо розміру пенсійних виплат за один і той же період, які суттєво відрізняються. Так, апелянт вказує, що станом на 01.04.2023 індексація проводилась з розміру 15 724,22 грн за 2022 рік, з розміру 17 925,62 грн за 2023 рік. При цьому, згідно наданого на звернення позивача пенсійним органом розрахунку пенсійних виплат станом на 01.03.2025, розмір виплати є меншим, а саме за 2022 рік індексація пенсії проводилась з розміру грошового забезпечення 12 579,38 грн, за 2023 рік з 14340,49 грн.

Отже, з огляду на викладене, апелянт вважає, що саме з моменту отримання відповіді пенсійного органу (від 05.03.2025) на його звернення, стало відомо про складові пенсійної виплати, а тому саме з цієї дати розпочинається перебіг строку звернення до суду.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції, що з дня отримання пенсійної виплати позивач вважається таким, що повинен дізнатися про порушення своїх прав, з огляду на те, що пенсія нараховується в загальному розмірі та до її складу входять понад десять видів різних виплат.

Окрім того, апелянт вважає, що саме на відповідача покладено обов`язок щодо повідомлення про зміну розміру пенсійної виплати.

З огляду на викладене, на думку ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви з підстав пропуску строку звернення до суду.

Згідно ч. 1, 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Враховуючи положення ст. 312 КАС України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11.04.2025 позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу усунути зазначені в ухвалі недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі суд першої інстанції вказав, що позивач оскаржує протиправні дії відповідача щодо ненарахування та невиплати йому доплати до пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" з 01.07.2021.

При цьому, з даним позовом до суду позивач звернувся лише 11.04.2025, тобто з пропуском строку, визначеного статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зі змісту наведених норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом встановлено шестимісячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Окрім того, як встановив суд першої інстанції, позивач заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не подав.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність залишити без руху позовну заяву із встановленням позивачу строку для усунення виявлених недоліків шляхом подання обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду, вказавши підстави для поновлення строку та докази поважності причин його пропуску.

01.05.2025 до суду першої інстанції надійшла заява від позивача про усунення недоліків, до якої долучено заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду. В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що про порушення права на нарахування та отримання щомісячної доплати в сумі 2000,00 грн, яка враховується під час подальших підвищень розміру пенсії, йому стало відомо з листа пенсійного органу від 05.03.2025, додатком до якого є розрахунок пенсії.

Згідно наданого відповідачем розрахунку, розмір пенсійної виплати станом на 01.04.2023 проводився з врахуванням доплати до пенсії, передбаченої Постановою КМУ №713.

При цьому, згідно розрахунку за один і той самий період, індексація базового ОСНП за 2022 рік проведено з суми 15724,22*0,140=2201,39 грн, за 2023 рік 17925,62*0,197=1500 грн.

Таким чином, з моменту отримання листа-відповіді від 05.03.2025 позивачу стало відомо про порушення свого прав, оскільки до цього часу позивач вважав, що отримував передбачену Постановою №713 доплату до пенсії в розмірі 2000,00 грн.

За результатами розгляду заяви позивача про поновлення строку звернення до суду, Житомирський окружний адміністративний суд ухвалою від 08.05.2025 визнав неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду та відмовив у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог за період з 01.07.2021 по 10.10.2024 повернув позивачу.

Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Суд першої інстанції врахував, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а дійшла до висновку, що норми статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", статей 51, 55 Закону №2262-ХІІ (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

При цьому, суд встановив, що доплата до пенсії в розмірі 2000 грн відповідно до постанови №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" не встановлювалась і не виплачувалась. Отже цей спір не стосується виплати вже нарахованих сум пенсій на минулий час, а підстави для виплати цієї доплати до пенсії без обмеження будь-яким строком у даній справі відсутні.

Також, суд першої інстанції вказав, що до спірних правовідносин не застосовуються норми частин 2, 3 статті 51 Закону №2262-XII щодо строку перерахунку призначеної пенсії та перерахунку пенсії без обмеження строком, оскільки цей спір не пов`язаний з перерахунком пенсії при виникненні підстави для її підвищення, зокрема у зв`язку з поданням пенсіонером додаткових документів чи зміною складових грошового забезпечення.

Крім того, позивач, отримуючи пенсію щомісяця, знав про її розмір, а також мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про те, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Отже, з дня отримання пенсійної виплати позивач вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, отримання позивачем листа ГУ ПФУ в Житомирській області не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав діями відповідача щодо припинення нарахування та виплати щомісячної доплати до пенсії, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

З огляду на строки виплати пенсій, установлені статтею 52 Закону №2262-XIІ (щомісяця, не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія) та строк звернення до адміністративного суду, установлений частиною 2 статті 122 КАС України, враховуючи, що позов подано до суду 11.04.2025, суд першої інстанції дійшов висновку, що судовому захисту підлягають порушені права позивача у межах останніх шести місяців, що передують даті звернення до суду, тобто починаючи з 11.10.2024.

Таким чином, оскільки позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не проведення нарахування та виплати щомісячної доплати до пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14 липня 2021 року №713 за період з 01.07.2021 по 10.10.2024 (включно), а підстави, наведені у заяві про поновлення цього строку, не є поважними, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява у відповідній частині підлягає поверненню особі, яка її подала.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення. Водночас, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Водночас поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року №340/1019/19).

Колегія суддів зазначає, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховано висновки, викладені Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС, у спорах цієї категорії:

- для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

- пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Зазначений правовий висновок неодноразово знаходив своє застосування у справах, що стосувалися визначення моменту виникнення у особи права на перерахунок пенсії та початку нарахування відповідних виплат, зокрема, у постанові Верховного Суду від 01 липня 2025 року у справі №420/23756/24.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, отримуючи пенсію щомісяця, знав про її розмір, а також мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про те, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Отже, з дня отримання пенсійної виплати позивач вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено з матеріалів справи, 11.04.2025 позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до пенсійного органу, в якому просив визнати протиправними дії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із включенням щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн згідно Постанови КМУ №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", починаючи з 01.07.2022, з урахуванням раніше виплачених сум та одночасно нарахувати та виплатити компенсацію, передбачену Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів" у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Разом з тим, досліджуючи наявні матеріали справи, а також долучені позивачем розрахунки пенсії станом на 01.04.2023 та 01.03.2025, судом встановлено, що спірна щомісячна доплата до пенсії в розмірі 2000,00 грн згідно Постанови №713 з 01.07.2021 позивачу не нараховувалася, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутні підстав для не обмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми щомісячної доплати до пенсії.

Щодо доводів апелянта стосовно того, що строк звернення до суду з метою реалізації права на захист розпочався з моменту отримання позивачем відповіді пенсійного органу від 05.03.2025 на заяву позивача, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказане свідчить виключно про початок вжиття позивачем активних дій щодо захисту своїх прав.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що зі змісту долученого відповідачем розрахунку станом на 01.03.2025 вбачається зменшення розміру складових пенсійної виплати в частині розрахунку індексації основного розміру пенсії за 2022 та 2023 роки станом на 01.03.2025 в порівняні з розрахунком пенсії позивача станом на 01.04.2023.

Згідно змісту заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду (а.с. 27-31), поданої до суду першої інстанції на викання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 15.04.2025, розрахунок пенсії позивача станом на 01.04.2023 проводився з врахуванням щомісячної доплати в розмірі 2000,00 грн згідно Постанови №713, а тому підстави для звернення до суду були відсутні.

Так, досліджуючи долучені позивачем розрахунки пенсії в межах доводів апеляційної скарги щодо зміни розміру індексації ОСНП, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно розрахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 станом на 01.04.2023 індексація базового ОСНП 2022 (15724,22*0,140) складає 2201,39 грн, індексація базового ОСНП 2023 (17925,62-0,197) складає 1500,00 грн.

При цьому, згідно розрахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 станом на 01.03.2025 індексація базового ОСНП 2022 (12579,38*0,140) складає 1761,11 грн, індексація базового ОСНП 2023 (14340,49-0,197) складає 1500,00 грн, індексація базового ОСНП 2024 (15840,49-0,0796) складає 1260,90 грн, індексація базового ОСНП 2025 (17101,39-0,1150) складає 1500 грн.

Тобто, надаючи оцінку викладеному, колегія суддів критично оцінює аргументи апелянта, що виплата пенсії станом на 01.04.2023 проводилась з щомісячною доплатою в розмірі 2000,00 грн, оскільки як розрахунок пенсії позивача станом на 01.04.2023, так і розрахунок пенсії станом на 01.03.2025 не відображає відомостей щодо нарахування та виплати позивачу щомісячної доплати в розмірі 2000,00 грн згідно Постанови №713.

Отже, доводи апелянта, що про порушення права на отримання щомісячної доплати йому стало відомо з моменту отримання листа пенсійного органу від 05.03.2025, спростовуються встановленими вище обставинами.

Апеляційній суд зауважує, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду. Нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Інші доводи апелянта колегія суддів вважає, такими, що не дають підстав для висновку вважати обґрунтованими причини пропуску позивачем строку звернення до суду із позовною заявою в межах визначених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення від 18.10.2005 у справі «МШ «Голуб» проти України»).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції , що право позивача на перерахунок пенсії може бути захищено судом з 11.10.2024, тобто в межах 6-місячного строку, а тому Житомирський окружний адміністративний суд дійшов вірного висновку щодо повернення позовної заяви в частині вимог щодо визнання протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не проведення нарахування та виплати щомісячної доплати до пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14 липня 2021 року №713 за період з 01.07.2021 по 10.10.2024 (включно).

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, з огляду на викладене, на думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Смілянець Е. С. Полотнянко Ю.П.