Справа № 280/5431/25
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року Справа № 280/5431/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними та скасування наказів у частині, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати пункт 41 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 335 від 30.11.2024 про зняття зі всіх видів забезпечення, з грошового забезпечення стосовно солдата ОСОБА_1 ;

2) визнати протиправним та скасувати запис 962 додатку 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (адміністративно-господарської діяльності) № 2848 від 05.12.2024 про позбавлення виплати премії за листопад 2024 солдата ОСОБА_1 ;

3) визнати протиправним та скасувати підпункт 18.1 пункту 18 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 341 від 06.12.2024 стосовно солдата ОСОБА_1 ;

4) визнати протиправним та скасувати запис 863 додатку 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (адміністративно-господарської діяльності) № 25 від 05.01.2025 про позбавлення виплати премії за грудень 2024 солдата ОСОБА_1 ;

5) визнати протиправним та скасувати пункт 50 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 25 від 25.01.2025 про зняття зі всіх видів забезпечення, з грошового забезпечення, що стосується солдата ОСОБА_1 ;

6) визнати протиправним та скасувати запис 991 додатку 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (адміністративно-господарської діяльності) № 205 від 05.02.2025 про позбавлення виплати премії за січень 2025 солдата ОСОБА_1 ;

7) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати грошового забезпечення в повному розмірі ОСОБА_1 за період з листопада 2024 року і по березень 2025 року включно;

8) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення в повному обсязі (з урахуванням раніше виплачених сум) за період з листопада 2024 року і по червень 2025 року включно.

Позовна заява та додатки до неї сформовані в підсистемі «Електронний суд» та подані у формі електронного документа представником позивача адвокатом Лісовою Н.В, яка діє на підставі ордеру серії АІ №1932231 від 25.06.2025.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у період з 13.11.2024 по 28.03.2025 перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування на підставі довідок ВЛК. Разом з тим, військова частина НОМЕР_1 безпідставно з листопада 2024 року припинила виплату позивачу премії та грошового забезпечення в належному розмірі. Вказано, що відповідач прийняв рішення про припинення виплати грошового забезпечення та премії на підставі рапортів командира стрілецького спеціалізованого батальйону без проведення службового розслідування та без розгляду медичних документів позивача. В наданих відповідачем на адвокатський запит представника позивача документах не міститься інформації щодо вчинення спроб до з`ясування обставин відсутності позивача, відсутні відомості про проведення службового розслідування, про притягнення до відповідальності тощо. Відтак, при винесенні оспорюваних наказів відповідачем не дотримано принципу визначеності, що зумовлює висновок про визнання їх протиправними та скасування.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

31.07.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що з урахуванням норм статей 12, 14, 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 2 розділу І Порядку №531, пункту 6.14 глави 6 розділу II Положення №402, п. 11 ст. 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» отримання військовослужбовцем відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), їх продовження пов`язане з вчиненням ним наступних юридично значущих дій: прибуття до військової частини; подання рапорту з проханням надати відпустку за станом здоров`я відповідно до рішення ВЛК: отримання у військовій частині на підставі наказу (рішення) командира військової частини відпускного квитка з датами відпустки. Разом з тим, ОСОБА_1 наведених вимог чинного законодавства дотримано не було, у зв`язку з чим протягом листопада 2024 січня 2025 військовослужбовець перебував поза межами місця несення служби без правових на те підстав (наказу командира військової частини НОМЕР_1 про вибуття для лікування або про вибуття у відпустку після лікування) незалежно від поважності причин відсутності військовослужбовця на військовій службі. Відповідні порушення були предметом службових розслідувань стосовно солдата ОСОБА_1 . Так, внаслідок відсутності ОСОБА_1 на службі (лікуванні) без поважних причин з 29.11.2024 по 01.12.2024 включно, тобто понад три доби, його позбавили грошового забезпечення за спірний період, премії за листопад та грудень 2024 року. Крім того, 23.01.2025 ОСОБА_1 був виписаний з ОКНП «Чернівецька обласна лікарня», вже 26.01.2025 за фактом неповернення після виписки з лікарні військовою частиною НОМЕР_1 направлено довідку- доповідь №2368/2178 командиру оперативного тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 , керівнику Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону. За результатами проведення службового розслідування встановлено, що позивач з 23.01.2025 по теперішній час, тобто більше трьох діб, відсутній на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 без поважних причин в умовах дії правового режиму воєнного стану. Наголошено, що в діях позивача встановлено ознаки порушення військової дисципліни, а також ознаки кримінального правопорушення. На підставі наведеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 17.05.2025 №1448 вирішено, зокрема, не виплачувати ОСОБА_1 грошове забезпечення з 23.01.2025 по день повернення, а також не виплачувати премію за січень 2025 року та, у разі повернення, за місяць у якому військовослужбовець повернувся до військової частини НОМЕР_1 . Незалежно від місця перебування ОСОБА_1 на теперішній час та поважності причин відсутності його на військовій службі, позивач з 23.01.2025 до військової частини НОМЕР_1 не повертався та не звертався в порядку, передбаченому статтями 12, 14, 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 2 розділу І Порядку №531, пункту 6.14 глави 6 розділу II Положення №402, п. 11 ст. 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до свого безпосереднього командира (начальника) з рапортами про отримання військовослужбовцем відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), що обумовлює правомірність вжитих військовою частиною НОМЕР_1 заходів, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 17.05.2025 №1448. З огляду на викладене просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

04.08.2025 судом отримано відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що до відзиву не додано жодного доказу, який би підтверджував даний факт: а ні наказу про призначення службового розслідування, а ні наказу про затвердження результатів службового розслідування, а ні рапортів чи інших письмових доказів. При цьому у своєму відзиві відповідач підтверджує факт отримання військовою частиною як рапортів позивача про надання відпустки на підставі довідок ВЛК, так і медичних документів. Перебування позивача на лікуванні підтверджено доданими до позовної заяви доказами. Вважає заперечення відповідача необґрунтованими.

05.08.2025 до суду надійшло клопотання відповідача про долучення доказів, а саме рапорт командира стрілецького спеціалізованого батальйону (Шквал) військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2024 за вх. №29170; наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.07.2025 №2368 про призначення службового розслідування стосовно солдата ОСОБА_1 ; рапорт командира стрілецького спеціалізованого батальйону (Шквал) військової частини НОМЕР_1 від 06.12.2024 за вх. №29863; наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.11.2024 №2800 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності в період з 21.11.2024 по 30.11.2024»; наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.04.2025 №1005; акт службового розслідування від 30.04.2025 стосовно солдата ОСОБА_1 ; наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 17.05.2025 №1448 «Про результати службового розслідування стосовно солдата ОСОБА_1 ».

14.08.2025 судом отримано додаткові пояснення представника позивача, в яких вона зазначає, що надані відповідачем документи не були доведені позивачу у встановленому чинним законодавством порядку, він не знав про їх існування та не знав, що відповідач не видавав накази про надання відпустки для лікування на підставі висновків ВЛК (про це він також дізнався зі змісту відзиву на позовну заяву). Щодо наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 2800 від 30.11.2024 про притягнення до дисциплінарної відповідальності в період з 21.11.2024 по 30.11.2024 вказує, що відповідач без проведення службового розслідування та без розгляду медичних документів позивача прийняв рішення про припинення виплати грошового забезпечення, щомісячної премії на підставі рапорту командира стрілецького спеціалізованого батальйону, а також констатував вчинення позивачем самовільного залишення військової частини та одночасно не вихід на службу без поважних причин. Такий наказ позивач вважає таким, що не відповідає критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України. Жодного обвинувального вироку чи постанови проти позивача немає, як і кримінального чи адміністративного провадження по факту відсутності на лікуванні, а отже позбавлення виплат є неправомірним. Визнаючи наказом № 2800 від 30.11.2024 року позивача таким, що самовільно залишив військову частину, не з`явився на службу без поважних причин, та позбавляючи його грошового забезпечення, відповідачем порушено положення частини 2 статті 24 Закону № 2232-XII та Порядку № 260. Таким чином, відповідач передчасно, не на підставі та не у спосіб передбачений чинним законодавством, протиправно видав оскаржуваний наказ № 2800 від 30.11.2024 в частині, що стосується позивача, чим позбавив його належного грошового забезпечення. Щодо наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 1448 від 17.05.2025 про результати службового розслідування стосовно солдата ОСОБА_1 вказує, що службове розслідування проведено поверхнево та без врахування суттєво важливих фактів і документів. ОКНП «ЧОКЛ» засобами СЕДО 23.01.2025 направила до військової частини НОМЕР_1 рапорт позивача про надання відпустки на підставі висновку ВЛК, до якого були додані медичні документи та довідка ВЛК, і також 26.02.2025 військова частина НОМЕР_2 направила засобами СЕДО до військової частини НОМЕР_1 рапорт позивача про надання відпустки на підставі висновку ВЛК, до якого були додані медичні документи та довідка ВЛК. Бездіяльність відповідача, що виявилась у невиданні наказів про надання позивачу відпусток на підставі висновків ВЛК, є протиправною.

18.08.2025 до суду надійшла заява представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, в якій зазначено, що доданий до позову документ, сформований засобами системи «Електронний суд» 25.06.2025, що має найменування «ордер на надання правничої (правової) допомоги», не відповідає вимогам Положення №41, зокрема, не відповідає єдиній, обов`язковій для всіх адвокатів, типовій формі ордера, яку затверджено Радою адвокатів України (Додатку 1 до Положення № 41), не є документом згенерованим у відповідному розділі «Особистого кабінету адвоката» на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України www.unba.org.ua, не містить двовимірний штрих-код QR-код з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ. Відповідно доданий до позову документ, що має найменування «ордер на надання правничої (правової) допомоги», не є ордером в значенні п. 2 ч. 4 ст. 59 КАС України, оскільки виданий не відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Положення №41.

20.08.2025 судом отримані заперечення представника позивача на вказану заяву, в якій зазначено, що електронний ордер у підсистемі «Електронний суд» формується на підставі паперового ордера, а отже, має відповідати йому щодо обсягу повноважень адвоката на представництво інтересів довіреної особи (учасника справи) у межах відповідної судової справи. Електронний ордер, доданий до позовної заяви, був згенерований в підсистемі «Електронний суд» на підставі паперового ордера серії АІ № 1932231 від 25.06.2025, згенерованого у відповідному розділі «Особистого кабінету адвоката» на офіційному вебсайті Національної асоціації адвокатів України www.unba.org.ua, у відповідності до п. 6 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги (рішення Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 зі змінами), який, в свою чергу, був виданий адвокатом на підставі договору про надання правничої допомоги № 21/25 від 23.03.2025. Отже, позовна заява підписана уповноваженою на те позивачем особою.

10.09.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача, в якому вона просить на підставі пункту 3 частини 1 статті 236 КАС України зупинити провадження у справі до набрання законної сили судовими рішеннями у справах №280/7099/25 та №280/7300/25. Зазначає, що правомірність наказів, на які відповідач посилається як на докази, є предметом розгляду в інших провадженнях.

11.09.2025 судом отримано заперечення представника відповідача на клопотання про зупинення провадження, в яких зазначено, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Водночас клопотання гр. ОСОБА_1 від 10.09.2025 про зупинення розгляду справи №280/5431/25 чіткого обґрунтування, у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи не містить. Предметом судового дослідження у даній справі є перевірка обставин та підстав відсутності гр. ОСОБА_1 на місці служби або на лікуванні протягом листопада 2024 року по червень 2025 року, а рівно перевірка наявності або відсутності у командування військової частини НОМЕР_1 підстав для застосування до військовослужбовця правових наслідків відсутності на службі без поважних причин, передбачених нормами абз. 9 п. 15 розділу I, абз. 2 п. 5 розділу XVI Порядку №260, а не перевірка правомірності наказів, на які відповідач посилається як на докази, і які є предметом розгляду в інших провадженнях (на чому наполягає представник позивача у клопотанні).

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 17.07.2025 суд відкрив провадження у даній справі, призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

Ухвалою від 07.10.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання представника військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою від 07.10.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовими рішеннями у справах № 280/7099/25 та № 280/7300/25.

Рішення у справі ухвалюється з урахуванням перебування судді у відпустці та навчанні згідно з довідками Запорізького окружного адміністративного суду за вих.№ 02-35/25/74 від 20.08.2025 та за вих.№ 02-35/25/88 від 23.09.2025.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

30.11.2024 командир стрілецького спеціалізованого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 (вх.№29170), в якому доповів, що з доповіді тимчасово виконуючого обов`язки начальника медичного пункту стрілецького спеціалізованого батальйону (Шквал) військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_3 стало відомо про те, що старший механік відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення стрілецького спеціалізованого батальйону (Шквал) військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , який з 13.11.2024 перебуває на стаціонарному лікуванні в медичному закладі КНП «МКЛ» №2 ім. проф. О. О. Шалімова», 29.11.2024 самовільно залишив місце лікування, про що стало відомо від лікаря, а саме: лікар пояснив, що солдат ОСОБА_1 звертався до нього за дозволом залишити лікарню, однак той заборонив це робити. Солдат ОСОБА_1 на зв`язок вийшов та повідомив, що йому дозволили залишити територію лікарні та відпустили додому до м. Запоріжжя. Просив зняти з грошового забезпечення та призупинити нарахування премії солдату ОСОБА_1 та призначити службове розслідування за фактом самовільного залишення місця лікування солдатом ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 41 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.11.2024 № 335 наказано відповідно до абзацу 9 пункту 15 розділу І наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 з 30.11.2024 зняти зі всіх видів забезпечення, з грошового забезпечення з 29.11.2024 до з`ясування обставин солдата ОСОБА_1 . Підстава: рапорт підполковника ОСОБА_5 , вх.№29170 від 30.11.2024.

За змістом наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.11.2024 №2800 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності в період з 21.11.2024 по 30.11.2024» (пункт 19.4) наказано відповідно до абзацу 9 пункту 15 розділу І наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 на підставі самовільного залишення військової частини або місця служби без поважних причин, призупинити грошове забезпечення: з 29.11.2024 старшому механіку відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення стрілецького спеціалізованого батальйону (Шквал) військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 .

Згідно з пунктом 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 2848 від 05.12.2024 «Про виплату щомісячної премії за листопад 2024 року військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 » відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 та на підставі окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з наказано за невихід на службу без поважних причин, за самовільне залишення військової частини, а також військовослужбовцям, яким призупинено нарахування та виплату грошового забезпечення, не виплачувати особовому складу військової частини НОМЕР_1 премії відповідно до додатку 3 до цього наказу. Відповідно до запису №962 додатку 3 до зазначеного наказу внесено ОСОБА_1 , причина самовільне залишення військової частини, підстава (наказ) №2800 від 30.11.2024, премія 0%.

06.12.2024 командир стрілецького спеціалізованого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 (вх.№29863), в якому доповів, що з доповіді тимчасово виконуючого обов`язки начальника медичного пункту стрілецького спеціалізованого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_3 стало відомо про те, що старший механік відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення стрілецького спеціалізованого батальйону (Шквал) військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , який 29.11.2024 самовільно залишив місце лікування, - 02.12.2024 о 9:30 повернувся до медичного закладу КНП «МКЛ» №2 ім. проф. О. О. Шалімова» (пр. Московський, 197 м. Харків) та до цього часу перебуває там, де продовжує курс лікування. Про це стало відомо в результаті телефонної розмови з лікарем лікувального закладу.

За змістом підпункту 18.1 пункту 18 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.12.2024 №341 вважати такими, що прибули з самовільного залишення військової частини: 02 грудня 2024 року солдат ОСОБА_1 . Підстава рапорт командира стрілецького спеціалізованого батальйону (Шквал) підполковника ОСОБА_5 , вх.№29863 від 06.12.2024.

Згідно з пунктом 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (адміністративно-господарської діяльності) № 25 від 05.01.2025 «Про виплату щомісячної премії за грудень 2024 року військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 » відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 та на підставі окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з наказано за невихід на службу без поважних причин, за самовільне залишення військової частини, а також військовослужбовцям, яким призупинено нарахування та виплату грошового забезпечення, не виплачувати особовому складу військової частини НОМЕР_1 премії відповідно до додатку 3 до цього наказу. Відповідно до запису №863 додатку 3 до зазначеного наказу внесено ОСОБА_1 , причина самовільне залишення військової частини, підстава (наказ) №2800 від 30.11.2024, премія 0%.

Відповідно до пункту 50 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.01.2025 №25 наказано відповідно до абзацу 9 пункту 15 розділу І наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 з 25.01.2025 зняти зі всіх видів забезпечення, з грошового забезпечення з 23.01.2025 до з`ясування обставин солдата ОСОБА_1 . Підстава: рапорт командира стрілецького спеціалізованого батальйону «Шквал» підполковника ОСОБА_5 , вх.№2945 від 25.01.2025.

За змістом пункту 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (адміністративно-господарської діяльності) № 205 від 05.02.2025 «Про виплату щомісячної премії за січень 2025 року військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 » відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 та на підставі окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з наказано за невихід на службу без поважних причин, за самовільне залишення військової частини, а також військовослужбовцям, яким призупинено нарахування та виплату грошового забезпечення, не виплачувати особовому складу військової частини НОМЕР_1 премії відповідно до додатку 3 до цього наказу. Відповідно до запису №991 додатку 3 до зазначеного наказу внесено ОСОБА_1 , причина самовільне залишення військової частини, підстава (наказ) №184 від 30.01.2025, премія 0%.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2025 №2368/9116 представника позивача повідомлено, що враховуючи факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_6 в період з 29.11.2024 (згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №335 від 30.11.2024) по 01.12.2024 включно (згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №341 від 06.12.2024) та з 23.01.2025 (згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №25 від 25.01.2025) грошове забезпечення за вищевказані періоди не нараховувалось та не виплачувалось, премія за листопад, грудень 2024 р. та січень 2025 року утримана в повному розмірі (згідно наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №2848 від 05.12.2024, №25 від 05.01.2025, №205 від 05.02.2025 відповідно).

За змістом довідки про доходи від 08.04.2025 за вих.№775/ФЕС, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , позивачу нараховано: у листопаді 2024 року грошового забезпечення 5141,92 грн, додаткова винагорода 0,00 грн; у грудні 2024 року грошового забезпечення 5451,64 грн, додаткова винагорода 0,00 грн; у січні 2025 року грошового забезпечення 0,00 грн; додаткової винагороди 0,00 грн.

Відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, на підставі рапорту від 25.01.2025 за вх.№2945 з метою уточнення причин та умов, що сприяли неповерненню до місця служби після лікування у медичному закладі старшого механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення стрілецького спеціалізованого батальйону (Шквал) військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , а також встановлення ступеня вини посадових осіб, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.04.2025 №1005 вирішено призначити службове розслідування стосовно ОСОБА_1 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 17.05.2025 №1448 «Про результати службового розслідування стосовно солдата ОСОБА_1 » встановлено, що ОСОБА_1 з 23.01.2025 по теперішній час, тобто більше 3-х діб, відсутній на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 без поважних причин в умовах дії правового режиму воєнного стану. Пунктом 4 наказу начальнику фінансово-економічної служби наказано: на підставі абзацу 9 пункту 15 розділу І Порядку №260 не виплачувати ОСОБА_1 грошове забезпечення з 23.01.2025 по день повернення у військову частину НОМЕР_1 ; на підставі абзацу 2 пункту 5 розділу ХVI Порядку №260 не виплачувати ОСОБА_1 премію за січень 2025 року та, у разі повернення, за місяць, у якому військовослужбовець повернувся до військової частини НОМЕР_1 ; на підставі абзацу 2 пункту 15 розділу ХХХIV Порядку №260 не виплачувати ОСОБА_1 премію за січень 2025 року та, у разі повернення, за місяць, у якому військовослужбовець повернувся до військової частин НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.07.2025 №2368 відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, на підставі рапорту від 30.11.2024 за вх.№29170, з урахуванням рапорту начальника групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень військової частини НОМЕР_1 від 30.07.2025 за вх.№26090, з метою встановлення умов та причин, що сприяли самовільному залишенню місця служби під час перебування на стаціонарному лікуванні у медичному закладі колишнім старшим механіком відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення стрілецького спеціалізованого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 , а також встановлення ступеня вини посадових осіб, чиї дії або бездіяльність стали причиною зникнення безвісти військовослужбовця призначено службове розслідування стосовно ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із розміром нарахованого та виплаченого грошового забезпечення та сум премії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною першою, четвертою статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

У силу статті 1-2 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктом 2 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до пункту 6 статті 9 Закону № 2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (далі Порядок №260).

Відповідно до пункту 2 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 визначено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Пунктом 15 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Пунктом 5 розділу XVI Порядку №260 регламентовано, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Таким чином, грошове забезпечення та премія не виплачуються за час відсутності на службі без поважних причин.

Судом встановлено, що оскаржуваними наказами (у частині), а саме наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.11.2024 № 335, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 2848 від 05.12.2024, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (адміністративно-господарської діяльності) № 25 від 05.01.2025, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.01.2025 №25 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (адміністративно-господарської діяльності) № 205 від 05.02.2025 ОСОБА_1 було знято з грошового забезпечення та припинено виплату премії. Крім того, позивач оскаржує підпункт 18.1 пункту 18 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.12.2024 №341, яким він вважається таким, що прибув 02.12.2024 з самовільного залишення військової частини.

На думку позивача, його безпідставно позбавили виплати грошового забезпечення та премії за спірний період, без проведення службового розслідування та медичних документів, без встановлення факту вчинення самовільного залишення військової частини та притягнення до відповідальності, у зв`язку з чим дослідженню в межах цієї справи підлягає питання наявності правових підстав для винесення оскаржуваних наказів.

Стосовно обставин зняття позивача з грошового забезпечення з 29.11.2024 та позбавлення премії за листопад-грудень 2024 року, що мало місце внаслідок прийняття наказів від 30.11.2024 № 335, № 2848 від 05.12.2024 та № 25 від 05.01.2025, то судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 13.11.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в медичному закладі Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня №2 імені проф. О. О. Шалімова» Харківської міської ради, про що свідчать відомості з первинної медичної картки (форма №100) від 13.11.2024 та виписки із медичної картки №10665 стаціонарного хворого (період з 13.11.2024 по 06.12.2024). Вибуття позивача з 13.11.2024 у Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня №2» відповідачем не заперечується.

Разом з тим, відповідно до рапортів командира стрілецького спеціалізованого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 за вх.№29170 від 30.11.2024 та вх.№ 29863 від 06.12.2024 з наданих лікарем КНП «МКЛ» №2 ім. проф. О. О. Шалімова» відомостей було виявлено, що ОСОБА_1 в період з 29.11.2024 по 01.12.2024 був відсутній на місці лікування, за фактом чого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.07.2025 №2368 було призначено службове розслідування стосовно ОСОБА_1 .

Жодних пояснень або заперечень щодо встановленого відповідачем факту відсутності на місці лікування або служби в період з 29.11.2024 по 01.12.2024 позивачем до суду не надано.

При цьому у зв`язку з виявленим фактом відсутності позивача на лікуванні у вказаний вище період оскаржуваним наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.11.2024 № 335 позивача знято з грошового забезпечення з 29.11.2024 до з`ясування обставин, водночас службове розслідування, призначене за фактом відсутності позивача на місці лікування в період з 29.11.2024 по 01.12.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.07.2025 №2368, не завершене, докази зворотного відсутні.

Таким чином, враховуючи встановлений командиром військової частини факт відсутності позивача на лікуванні та службі, який не потребував додаткового доказування, суд дійшов висновку, що зняття ОСОБА_1 з грошового забезпечення до з`ясування обставин та позбавлення премії у місяцях допущеного порушення (листопад-грудень 2024 року) відбулось у межах повноважень та у спосіб, визначений пунктом 15 розділу І та пунктом 5 розділу XVI Порядку №260, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання протиправними та скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.11.2024 № 335 (пункт 41) та командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 2848 від 05.12.2024 (запис 962 додатку 3). З аналогічних підстав суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про нарахування та виплату грошового забезпечення в повному розмірі за період з листопада 2024 року по грудень 2024 року.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 341 від 06.12.2024 (підпункт 18.1), відповідно до якого позивач з 02.12.2024 вважається таким, що прибув з самовільного залишення військової частини, то позивач обґрунтовує такі тим, що матеріали щодо встановлення факту вчинення самовільного залишення частини та притягнення до відповідальності відсутні.

Враховуючи, що службове розслідування, призначене за фактом відсутності позивача на місці лікування в період з 29.11.2024 по 01.12.2024, не завершене, питання щодо встановлення факту самовільного залишення позивачем військової частини (місця лікування), а також питання нарахування грошового забезпечення в повному розмірі та виплати премії буде вирішено відповідачем після з`ясування обставин, причин та умов, що мають значення для його вирішення, суд дійшов висновку про передчасність позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 341 від 06.12.2024 (підпункт 18.1) та нарахування та виплату грошового забезпечення в повному розмірі за листопад-грудень 2024 року, у зв`язку з чим такі задоволенню не підлягають.

Стосовно обставин зняття позивача з грошового забезпечення з 23.01.2025 та позбавлення премії за січень 2025 року, що мало місце внаслідок прийняття наказів від 25.01.2025 №25 та № 205 від 05.02.2025, то судом встановлено наступне.

Відповідно до виписки-епікризу із медичної картки стаціонарного хворого №1440(25), складеної ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» позивач був госпіталізований 15.01.2025 та виписаний 23.01.2025.

Водночас відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 17.05.2025 № 1448 «Про результати службового розслідування стосовно солдата ОСОБА_1 » службовим розслідуванням, проведеним на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.04.2025 № 1005, встановлено, що солдат ОСОБА_1 з 23.01.2025 по теперішній час, тобто більше 3-х діб, відсутній на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 без поважних причин в умовах дії правового режиму воєнного стану. За змістом акта службового розслідування відсутність позивача з 23.01.2025 на службі встановлено на підставі рапорту командира спеціалізованого батальйону (Шквал) військової частини НОМЕР_1 за вх.№2946 від 25.01.2025, за змістом якого після виписки з ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» позивач не повернувся до розташування військової частини, документи на підтвердження поважності причин відсутності на військовій службі не надходили.

Відповідно до пункту 11 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.

Суд зазначає, що згідно з довідкою військово-лікарської комісії №91 від 23.01.2025, виданої ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», позивач має захворювання, пов`язане з проходженням військової служби та потребує відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів. Також в матеріалах справи наявні виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 1995, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Міська лікарня №4» Запорізької міської ради, про перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 12.02.2025 по 14.02.2025; виписка військової частини НОМЕР_2 із медичної картки стаціонарного хворого №1321 про перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 14.02.2025 по 26.02.2025; довідка військово-лікарської комісії від 26.02.2025 при військовій частині НОМЕР_2 про потребу позивача у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів.

Отже, подані позивачем медичні документи не підтверджують поважність причин відсутності у військовій частині 23.01.2025, а саме у день виявлення самовільного залишення військовослужбовцем служби.

До позовної заяви також долучені рапорти ОСОБА_1 про надання відпустки для лікування у зв`язку із хворобою від 23.01.2025 та від 26.02.2025 із відміткою про їх направлення ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» в СЕДО. Разом з тим, матеріали справи не містять докази їх отримання (візування або залишення без реалізації) та, відповідно, розгляду відповідачем.

З урахуванням наведеного суд зауважує, що подання рапортів та довідок військово-лікарської комісії про потребу у відпустці є підставою для прийняття рішення командиром військової частини про надання (продовження) відпустки, проте не підставою для самовільного перебування військовослужбовцем поза межами місця несення служби.

Суд зауважує, що отримання грошового забезпечення військовослужбовцем, який не проходить військову службу або лікування в установленому законом порядку, не відповідає принципу справедливості і ставить його у більш вигідне становище із тими військовослужбовцями, які проходять військову службу або лікування.

Таким чином, беручи до уваги положення пункту 15 розділу І та пункту 5 розділу XVI Порядку №260, у зв`язку із встановленим відповідачем фактом відсутності позивача на службі з 23.01.2025, позивача правомірно було знято з грошового забезпечення (до з`ясування обставин), а також позбавлено премії за місяці, в яких здійснено таке порушення (з січня 2025 року). За таких обставин позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування пункту 50 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 25 від 25.01.2025, запису 991 додатку 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (адміністративно-господарської діяльності) № 205 від 05.02.2025 задоволенню не підлягають. З аналогічних підстав суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про нарахування та виплату грошового забезпечення в повному розмірі за січень 2025 року.

Крім того, безпідставними є позовні вимоги щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з лютого 2025 року по червень 2025 року, оскільки за наявними в матеріалах справи доказами позивач з 23.01.2025 до військової частини НОМЕР_1 не повертався та не звертався в порядку, передбаченому статтями 12, 14, 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 2 розділу І Порядку №531, пункту 6.14 глави 6 розділу II Положення №402, пункту 11 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до свого безпосереднього командира (начальника) з рапортами про отримання військовослужбовцем відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва). Водночас відповідно до положень Порядку №260 відсутність військовослужбовця на службі одну добу і більше (якщо таке має місце) є достатньою правовою підставою для призупинення виплат за місяць, в якому відбулось таке порушення. Поновлення виплат здійснюється з моменту повернення військовослужбовця на службу.

Суд підсумовує, що в межах розгляду цієї справи дослідженню підлягає саме наявність правових підстав для зняття позивача з грошового забезпечення та позбавлення премії, а не обставини проведення службового розслідування або встановлення факту самовільного залишення військової частини.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (по тексту Порядок №608), за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Разом з тим, зняття військовослужбовця з грошового забезпечення або невиплата премії відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, не є дисциплінарними стягненнями, які можуть бути накладені на військовослужбовця за наслідками притягнення такого до дисциплінарної відповідальності.

Підставою звернення до суду з цим позовом була відсутність підстав для зняття позивача з грошового забезпечення та невиплати премії, разом з тим, суд дійшов висновку про вчинення таких дій відповідачем на підставі пункту 15 розділу І та пункту 5 розділу XVI Порядку №260.

У цьому контексті суд зазначає про безпідставність тверджень представника позивача про необхідність проведення службових розслідувань як передумови винесення оскаржуваних наказів, адже відсутність на службі без поважних причин одну добу і більше відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260 є самостійною підставою для невиплати грошового забезпечення, так само, як і невихід на службу (навчання) без поважних причин згідно з пунктом 5 розділу XVI Порядку №260 є окремою підставою для позбавлення військовослужбовця премії відповідно на підставі наказу командира військової частини.

Крім того, суд також бере до уваги, що про проведення відповідачем службових розслідувань на підставі встановлених фактів нез`явлення позивача на службу останній дізнався зі змісту відзиву на позовну заяву, проте після ознайомлення з ним позивач не змінив предмет або підстави позову.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що правовим наслідком відсутності позивача на службі (лікуванні) без поважних причин понад три доби є притягнення військовослужбовця до кримінальної відповідальності за частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України. Так, у випадку з`ясування під час службового розслідування наявності в правопорушенні військовослужбовця ознак кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування (пункт 6 розділу VI Порядку №608). Отже, в даному випадку проведення службових розслідувань за фактами нез`явлення позивача на службу (лікування) спрямовано на з`ясування ознак кримінального правопорушення з метою можливого подальшого притягнення військовослужбовця до кримінальної відповідальності.

Ухвалюючи рішення, суд керується статтею 246 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (параграф 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятих ним рішень, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

VII. Розподіл судових витрат.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів у частині, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 13.10.2025.

Суддя К.В.Мінаєва