Справа № 420/4910/25
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4910/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

13 жовтня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хлімоненкової М.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача у справі ОСОБА_1 - адвоката Єфремова Богдана Юрійовича про ухвалення додаткового рішення,

встановив:

У лютому 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (код: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ), що виразилась у невнесенні актуальних даних стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Єдиного державного Реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, зокрема даних про визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби та про виключення його з військового обліку військовозобов`язаних;

2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (код: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) внести актуальні дані стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, з урахуванням відомостей, що містяться у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного НОМЕР_3 від 20.01.2023, зокрема щодо визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби та виключення з військового обліку військовозобов`язаних.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невнесення актуальних даних стосовно ОСОБА_1 до Єдиного державного Реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, в тому числі, відомостей про визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби та про виключення його з військового обліку військовозобов`язаних.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 внести актуальні дані щодо ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, з урахуванням відомостей, що містяться у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного НОМЕР_3 від 20.01.2023, в тому числі, відомостей про визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби та виключення з військового обліку військовозобов`язаних.

22.09.2025 до Одеського окружного адміністративного суду представник позивача подав заяву про ухвалення додаткового рішення, у якому просить суд: стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 (код: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12500,00 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.); стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 (код: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) сплаченого судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

В обґрунтування заяви вказує, що ухвалюючи судове рішення у даній справі, суд не вирішив питання розподілу судових витрат, понесених позивачем.

Так, у позовній заяві, окрім задоволених судом позовних вимог також містилось прохання про стягнення на користь позивача з відповідача витрат зі сплати судового збору у сумі 1211,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12500,00 грн.

Представник позивача вказує, що доказами, які підтверджують факт понесення судових витрат позивачем, були додані до позовної заяви, а саме: копія договору про надання правничої допомоги №11-2024, копія додаткової угоди №1, копія додатку №3 до договору, копія квитанції про оплату гонорару, копія квитанції про оплату судового збору.

Відповідач не надав заперечень на вказану заяву.

Розглянувши заяву представника позивача про стягнення судових витрат з відповідача, суд зазначає наступне.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п.3 ч.1, ч.2-5 ст.252 КАС України, однією з підстав для ухвалення додаткового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Як свідчать матеріали справи, звертаючись до суду із даним позовом, у позовній заяві в тому числі було заявлено про те, що орієнтований розрахунок судових витрат складає 13711,20 гривень, що складаються з: - витрат зі сплати судового збору за подання зазначеної позовної заяви, у розмірі 1211,20 грн (квитанція про сплату позивачем судового збору додається); - витрат на професійну правничу допомогу (документи, що підтверджуватимуть надання правничої допомоги, а також оплату ОСОБА_1 гонорару за надання правничої допомоги, додаються до цієї позовної заяви, а саме: копія договору про надання правничої допомоги № 11-2024 від 08.08.2024, копія додаткової угоди № 1 від 15.12.2024 до Договору, копія Додатку № 3 від 10.02.2025 до Договору, копія квитанції від 13.02.2025 про сплату гонорару).

Втім, під час ухвалення судового рішення, судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, у зв`язку із чим вбачаються наявними підстави для задоволення заяви представника позивача та ухвалення додаткового рішення в порядку ст.252 КАС України щодо розподілу судових витрат.

Так, згідно матеріалів справи, за подання даного позову позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Відтак, у відповідності вимог ст.139 КАС України, з огляду на те, що судом прийнято рішення про задоволення позову, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у сумі 3028 грн.

Відповідно до п.1 п.3 ч.3 ст.4 Закону №3674-VI ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду позовної заяви немайнового характеру, який подано фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн).

Водночас, за приписами ч.3 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Виходячи з викладеного, оскільки позовну заяву подано за допомогою підсистеми «Електронний суд», то позивачу за звернення до суду з даною позовної заявою належало сплатити судовий збір в розмірі 968,96 грн. Отже, фактично, позивачем сплачено судовий збір в більшому розмірі (1211,20грн).

Відтак, з огляду на прийняття рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним при зверненні до суду із цим позовом судовий збір в розмірі 968,96 грн.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України, приписами якої визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Стаття 139 КАС України визначає правила розподілу судових витрат за результатами ухвалення судом рішення по суті позовних вимог (задоволення позову повністю або частково, відмова в задоволенні позову).

Згідно з частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд також враховує, що згідно рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04)) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Таким чином документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

У розумінні п.4 ч. 1 ст. 1 Закону України 05.07.2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закону №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону №5076 визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Таким чином, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076).

Відповідно до ст. 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Дослідивши матеріали справи в частині розгляду заяви про стягнення судових витрат з відповідача, викладені також у заяві доводи та надані документи, суд встановив, що 08.08.2024 ОСОБА_1 та адвокат Єфремов Богдан Юрійович уклали договір про надання правничої допомоги №11-2024, за яким адвокат зобов`язувався за дорученням клієнта надати правничу допомогу (під якою у цьому договорі розуміється захист, представництво та надання інших видів правничої допомоги) клієнту, а клієнт зобов`язувався оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати адвоката, необхідні для виконання цього договору.

Порядок здійснення розрахунків (гонорар та інші витрати) сторони узгодили у розділі 4 договору, за умовами якого, зокрема, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту, тобто надання правничої допомоги, передбаченої цим договором та додатками до нього.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), розмір гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо узгоджуються сторонами по кожній окремій справі/дорученні та визначаються у додатку до договору Зміст правничої допомоги, розмір, порядок та строки оплати гонорару, який є невід`ємною частиною цього договору.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватись складність справи, кваліфікація і завантаженість адвоката, фінансовий стан клієнта та інші обставини.

Згідно додатку №3 від 10.02.2025 Зміст правничої допомоги, розмір, порядок та строки оплати гонорару до договору про надання правничої допомоги №11-2024, адвокат за дорученням клієнта взяв на себе зобов`язання надати правничу допомогу клієнту на загальну суму - 12500 грн (фіксована сума), яка полягає у наступному: 1) аналіз документів Клієнта, аналіз законодавства за ситуацією (справою) Клієнта; 2) складання та подання до Одеського окружного адміністративного суду позовної заяви до ІНФОРМАЦІЯ_2 (код: НОМЕР_1 , м, Одеса) даного позову; 3) ознайомлення з ухвалою про відкриття провадження; : 4) представництво інтересів Клієнта, зокрема: ознайомлення з відзивом, на позовну заяву (у разі його надходження від відповідача); складання та подання до суду заяв по суті справи (відповідь на відзив), заяв з процесуальних питань" (у разі необхідності); участь у судових засіданнях по справі (в т.ч. в режимі відеоконференцїї через підсистему «Електронний суд»).

Згідно квитанції №234428776 від 13.02.2025, ОСОБА_1 сплатив Єфремову В.В. 12500 грн (призначення платежу: Гонорар за договором про надання правничої допомоги №11-2024 від 08.08.2024 (згідно Додатку№3)).

Оцінюючи заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу суд зазначає, що за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 09.04.2019 року у справі № 826/2689/15, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Отже, дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат понесених позивачем на правничу допомогу суд доходить висновку, що заявлені витрати дійсно пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджуються документально, отже позивач має право на компенсацію таких.

Щодо співмірності розміру судових витрат, пов`язаних із наданням адвокатом послуги у зв`язку з розглядом даної справи, суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Водночас відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічним чином висловився Верховний Суд і у постановах від 01.02.2023 у справі №160/19098/21, від 14 листопада 2019 року у справі № №826/15063/18 (адміністративне провадження №К/9901/18029/19) тощо, в яких зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того у, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір, а також були фактичними і неминучими. Це означає, що для отримання компенсації потрібно довести як реальність понесення витрат, так і їхню обґрунтованість та необхідність для розгляду справи.

Оцінюючи ж заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, виходячи з вищенаведених критеріїв, суд відзначає, що компенсація витрат на правничу допомогу за рахунок суб`єкта владних повноважень не повинна розглядатись особою як сатисфакція за порушені права та нести надмірне фінансове навантаження на бюджет.

Суд враховує, що вказана справа не є складною; зміст позовної заяви та обсяг наданих до суду документів не свідчать, що адвокатом було докладено значних зусиль для складання та подання до суду позовної заяви у цій справі та трьох заяв з процесуальних питань. Зазначені у Додатку №3 види адвокатських послуг отриманих позивачем від адвоката Єфремова Б.Ю. у цій справі фактично охоплюються (є складовими) однієї послуги, що стосується підготовки (складення) та подачі до суду позову.

Суд звертає увагу, що безпосередньо умовами Додатку №3 до договору №11-2024 було передбачено гонорар адвоката у фіксованому розмірі у сумі - 12500,00 грн.

Тобто, фактично, розмір адвокатських послуг було зафіксовано сторонами, оцінивши який виходячи із передбачених законодавством наведених вище критеріїв, суд прийшов до висновку, що заявлена позивачем до відшкодування сума витрат на правничу допомогу понесену у зв`язку із розглядом даної справи у розмірі 12500 грн. є необґрунтованою, неспівмірною із реально необхідним часом (фактично витраченим) адвокатом на надання позивачу правничих послуг за вказаним вище Договором.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню, у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.

Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування витрати на правничу допомогу в розмірі 12500,00 грн. є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, також враховуючи предмет позову, виходячи з критерію пропорційності відповідно до вимог ч. 3 ст. 139 КАС України, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 5000,00 грн.

Керуючись ст.132, 139, 248, 252, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Заяву представника позивача у справі ОСОБА_1 - адвоката Єфремова Богдана Юрійовича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити у даній справі додаткове рішення, яким cтягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати зі сплати судового збору за подання до суду позову у справі №420/4910/25 у розмірі 968,96 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА