Справа № 160/29715/23
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 160/29715/23

адміністративне провадження № К/990/26890/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Яковенка М. М.,

суддів - Васильєвої І. А., Шишова О. О.,

за участі:

секретаря судового засідання: Бугаєнко Н. В.,

представник позивача Ясир С. А.,

представник відповідача Сухотська К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в касаційній інстанції адміністративну справу № 160/29715/23

за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» на постанову Третього апеляційного адміністративного суду (склад колегії суддів: Олефіренко Н. А., Божко Л. А., Суховаров А. В.) від 29 травня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» (далі - ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД») звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14 липня 2023 року № , № , від 09 жовтня 2023 року № .

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД», судові витрати в загальному розмірі 52 982,10 грн, з яких: 12 982,10 грн витрат зі сплати судового збору за подачу позову та 40 000 грн витрати на професійну правничу допомогу.

2. В обґрунтування позову позивач зазначав, що висновки відповідача викладені в акті перевірки, які слугували підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є протиправними та необґрунтованими. Зокрема наголошував, що ним надано всі первинні документи, які свідчать про наявність факту реального вчинення господарських операцій, які впливають на формування суми від`ємного значення та показника бюджетного відшкодування.

3. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 14 липня 2023 року № та № , від 09 жовтня 2023 року № .

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 12 982,11 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн.

4. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2024 року скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року в адміністративній справі № 160/29715/23 та прийнято нову постанову, якою в задоволені позовних вимог ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено.

5. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, 11 липня 2024 року ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2024 року та залишити в силі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року.

6. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 липня 2024 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.

7. Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2024 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву. Витребувані матеріали справи.

8. Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2025 року закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний у відкрите судове засідання на 06 жовтня 2025 року.

9. 29 вересня 2025 року до Верховного Суду надійшли клопотання ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» та про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, які ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2025 року задоволено.

10. Також 30 вересня 2025 року до Верховного Суду від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшли додаткові пояснення у справі, в яких останнє просить відмовити ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» в задоволенні касаційної скарги, а постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2024 року залишити без змін.

11. 01 жовтня 2025 року Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 1230/0/78-25 призначено повторний автоматизований розподіл справи, з підстави обрання до Великої Палати Верховного Суду судді Дашутіна І. В., що унеможливлює його участь у розгляді справи.

12. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 жовтня 2025 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Васильєва І. А., Шишов О. О.

13. 03 та 13 жовтня 2025 року до Верховного Суду від ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

14. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області відповідно до наказу № 2457-п від 17 травня 2023 року у період з 22 травня 2023 року по 02 червня 2023 року була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» з питання дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість у сумі 6 838 722 грн, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету у сумі 6 055 174 грн, з урахуванням періодів формування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.

15. За результатами перевірки Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було складено акт перевірки від 09 червня 2023 року № 21717/04-36-07-02/41156891, згідно висновку якого встановлено порушення ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД»:

- пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) в результаті чого:

1) завищено ПДВ заявлене по відшкодування з бюджету на загальну суму 2 812 396 грн, в тому числі по періодам:

лютий 2022 року у сумі 455 850 грн,

березень 2022 року у сумі 315 608 грн,

квітень 2022 року у сумі 574 096 грн,

травень 2022 року у сумі 635 925 грн,

червень 2022 року у сумі 256 144 грн,

березень 2023 року у сумі 574 773 грн.

2) завищено від`ємне значення з ПДВ на загальну суму 783 598 грн за березень 2023 року - 783 598 грн.

3) занижені податкові зобов`язання з ПДВ па загальну суму 400 336 грн, в тому числі по періодам:

лютий 2022 року на суму - 345 955 грн,

квітень 2022 року на суму 51 378 грн.

- порушення пункту 120-1.2 статті 120-1, пункту 201.10 статті 201 ПК України, передбачено застосуванню штрафу у сумі 3 400 грн.

16. В подальшому, позивачем подані заперечення на Акт перевірки та копії документів до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

17. Розгляд заперечень відбувся 05 липня 2023 року у режимі відеоконференції за участі представника позивача. За результатами розгляду заперечень Головне управління ДПС у Дніпропетровській області направило на адресу платника податків лист «Про результати розгляду заперечень» від 07 липня 2023 року № 47980/6/04-36-07-02-13, відповідно до змісту якого заперечення позивача прийняті не були.

18. 14 липня 2023 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області на підставі акту перевірки від 09 червня 2023 року № 21717/04-36-07-02/41156891 були винесені податкові повідомлення-рішення:

- № , яким зменшено розмір від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту за березень 2023 року в розмірі 783 598 грн;

- № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунку платника у банку та нараховано штраф: сума завищення бюджетного відшкодування 574 773 грн, штрафні (фінансові) санкції 15 695 грн;

- № , яким нараховано штраф в розмірі 3 400 грн.

19. Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся зі скаргою до ДПС України.

20. Рішенням про результати розгляду скарги від 04 жовтня 2023 року скаргу платника задоволено частково, а саме: скасовано податкове повідомлення-рішення від 14 липня 2023 року № в частині завищення бюджетного відшкодування ПДВ на суму 511 993 грн та застосованої штрафної санкції у сумі 127 998,25 грн, в іншій частині зазначене ППР та податкові повідомлення-рішення від 14 липня 2023 року № та № залишено без змін.

21. 09 жовтня 2023 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було винесено податкове повідомлення-рішення № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунку платника у банку та нараховано штраф: сума завищення бюджетного відшкодування 62 780 грн, штрафні (фінансові) санкції 15 695 грн.

22. Водночас, як встановлено судами попередніх інстанцій, підставою для винесення податкового повідомлення-рішення від 09 жовтня 2023 року № став висновок контролюючого органу щодо заниження податкового зобов`язання з ПДВ у зв`язку з не нарахуванням податку на ТМЦ, які обліковуються на бухгалтерському рахунку 281 «Товари на складі» та були списані у виробництво, що не підтверджено відповідними документами.

23. Підставою для винесення податкового повідомлення-рішення від 14 липня 2023 року № став висновок контролюючого органу щодо відсутності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у зв`язку з не нарахуванням податку на ТМЦ, які обліковуються на бухгалтерському рахунку 281 «Товари на складі» та були списані у виробництво, що не підтверджено відповідними документами.

24. Вказані висновки податкового органу ґрунтуються, зокрема на тому, що під час перевірки платник податків не надав до перевірки відомості про етапи виробництва, ТУ, норми списання сировини та оприбуткування готової продукції, планові (нормативні) та фактичні калькуляції тощо, не надано документів, чим на думку контролюючого органу не підтвердив правомірність списання сировини, матеріалів та загальновиробничих витрат у виробництво та не довів факту використання у господарський діяльності вищенаведених ТМЦ. Порядок формування визначений приписами статті 198 ПК України.

25. Підставою для винесення податкового повідомлення-рішення від 14 липня 2023 року № слугувало твердження контролюючого органу щодо завищення від`ємного значення, а саме: у придбанні підприємством літаків відсутня ділова мета, через не використання цих активів у господарській діяльності платника податків, у зв`язку з чим вони мали б бути переведені до складу невиробничих активів, на які мали б бути нараховані податкові зобов`язання; неможливості використання у господарській діяльності позивача придбаного авіаційного палива та не нарахування податку на додану вартість на ТМЦ, які обліковувались на бухгалтерських рахунках 20, 26, 281 та були списані на позабалансовий рахунок на підставі розподільчого балансу по операції з виділу активів з ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» на ТОВ «ВІЗАРД 2».

26. Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

27. Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що контролюючий орган в ході здійснення перевірки дійшов помилкових висновків щодо недотримання позивачем норм податкового законодавства, у зв`язку з чим відповідачем було винесено протиправні податкові повідомлення-рішення, які підлягають скасуванню.

28. Зокрема, оцінюючи доводи контролюючого органу, викладені в акті перевірки щодо заниження Товариством податкового зобов`язання з ПДВ у зв`язку з не нарахуванням податку на ТМЦ, які обліковуються на бухгалтерському рахунку 281 «Товари на складі» та були списані у виробництво, що не підтверджено відповідними документами, суд першої інстанції виснував, що придбання запасів у періоді, що підлягав перевірці та у визначених первинними бухгалтерськими документами обсягах відповідає потребам позивача в сировині, а також, відповідає задекларованим обсягам готової продукції, з врахуванням залишків на складі та реалізованої продукції за відповідні періоди, що також не спростовано контролюючим органом.

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження використання придбаних товарів поза межами господарської діяльності контролюючим органом в ході перевірки не встановлено та суду не надано.

29. З огляду на наведене та враховуючи пов`язаність витрат ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» на виробництво готової продукції з виробничою діяльністю підприємства, суд дійшов висновку що, ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» не мало обов`язку нараховувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість (в тому числі, відповідно до норм пункту 198.5 статті 198 ПК України) та реєструвати податкові накладні за такими операціями.

30. Що стосується правомірності податкового повідомлення-рішення від 14 липня 2023 року № в частині формування від`ємного значення з ПДВ внаслідок придбання підприємством літаків, а також придбання та використання авіаційного палива, суд першої дійшов висновку про безпідставність висновків перевіряючих щодо не використання літаків у господарській діяльності, оскільки нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Щодо формування від`ємного значення з ПДВ внаслідок придбання та використання авіаційного палива, суд першої інстанції не погодився з твердженням про неможливість використання у господарській діяльності позивача придбаного авіаційного палива, а також відсутність документів, щодо його транспортування, оприбуткування, зберігання та списання.

31. Суд зазначив, що надані товариством до перевірки документи, а також відомості з Єдиного державного реєстру є належними доказами та, відповідно, свідчать про реальну зміну активу і пасиву ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» у зв`язку з виділом, отже твердження відповідача що документальне оформлення операції виділення не створює реальної зміни активу і пасиву ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» в розумінні передачі частини майна платника податків, що реорганізується є необґрунтованим.

32. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

33. Зокрема щодо податкового повідомлення-рішення від 09 жовтня 2023 року № стосовно заниження податкового зобов`язання з ПДВ у зв`язку з не нарахуванням податку на ТМЦ, які обліковуються на бухгалтерському рахунку 281 «Товари на складі» та були списані у виробництво апеляційний суд зауважив, що відповідно до пояснень представника позивача, ТМЦ у вигляді пакетованого чаю, зернової кави, шоколадних цукерок тощо, використовувалися у виробництві попкорну. При цьому, зазначений товар не можна вважати давальницькою сировиною, а матеріали справи не містять попередні калькуляції вартості виробництва продукції Товариством позивача та не визначено прямі виробничі витрати на придбання робіт, послуг з приводу зазначеного технологічного процесу.

34. При цьому суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що до матеріалів справи оборотно-сальдові відомості по відповідних рахунках за перевіряємий період не долучені, судом першої інстанції не досліджувалися, на вимогу суду апеляційної інстанції не надано.

35. Оскільки, мета придбання пакетованого чаю, кави в зернах, шоколадних цукерок тощо, обґрунтована позивачем подальшим використанням у власній господарській діяльності, а саме у виробництві попкорну з розроблення та впровадження процесу приготування рецептур, вирішуючи спір по суті, апеляційний суд дійшов висновку, що з досліджених документів неможливо встановити, що вище визначені товари якимось чином пов`язані із господарською діяльністю позивача.

36. Водночас оцінюючи твердження податкового органу про завищення платником податкового кредиту на суму коригування ПДВ за податковими накладними, виписаними ТОВ за фактом придбання літака, суд апеляційної інстанції погодився з висновками контролюючого органу, що ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» не використовувало у своїй діяльності отримані від нерезидентів літаки.

37. Такі висновки суду апеляційної інстанції мотивовані тим, що позивачем не надано суду документального підтвердження обґрунтування економічної та ділової доцільності придбання літаків, оскільки, позивачем були замовлені послуги оренди літака у іншого контрагента, що, в свою чергу, спростовує доцільність закупівлі позивачем літаків та зв`язок з його господарською діяльністю.

38. Водночас наявні в матеріалах справи документи є узагальнюючими, і не розкривають змісту та обсягу наданих послуг, не дають можливість ідентифікувати, які саме послуги надавалась, та не дозволяють перевірити правильність формування позивачем податкових вигод за такими операціями. При цьому встановлено, що види діяльності товариства повивача не передбачають таке найменування КВЕД, як «оренда повітряного судна (літаків)».

39. Оцінюючи доводи контролюючого органу стосовно безпідставності включення позивачем до складу податкового кредиту витрат на придбання авіаційного палива, апеляційний суд зауважив, що позивачем не надано договору оренди з літовищем «Кам`янка», не надано допуску до експлуатації злітно-посадкового майданчика, відсутні докази оренди щодо ангарів для паркування та збереження літаків тощо, відсутні докази оприбуткування та витрачання бензину авіаційного, відсутні прибуткові ордери на оприбуткування пального, обігові відомості руху матеріалів (пального), звіти про витрачання пального.

40. Щодо нарахування податкових зобов`язань у зв`язку з проведенням реорганізації підприємства ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» шляхом виділу підприємства ТОВ «ВІЗАРД 2», апеляційний суд погодився з висновками контролюючого органу про те, що при виділі до нового підприємства позивач неправомірно передав товари згідно розподільчого балансу, які не є активами по своїй суті в розумінні вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки списання кредиторської заборгованості ТОВ «Джирона-ЕЙР», ТОВ «Імпер ГРуп», ТОВ «Сабай ЛТД» ТОВ «Спіка прайм» яка виникла за отримані, але не сплачені товари, з балансу підприємства за розподільчим балансом на користь ТОВ «ВІЗАРД 2», фактично відбувалось поза межами процедури виділу.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

41. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі.

42. Як на підставу для касаційного оскарження постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2024 року скаржник посилається на пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

43. Зокрема в доводах касаційної скарги позивач зазначає, що судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення не були враховані висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 02 червня 2022 року по справі № 160/70/19, від 29 січня 2019 року по справі № 2а/0470/7384/12, від 28 квітня 2022 року по справі № 640/29715/23, від 09 березня 2021 року по справі № 160/3026/19, та Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року по справі № 918/119/21, щодо застосування норм матеріального права, а саме: статті 42 Конституції України, підпунктів 14.1.36, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, пункту 189.1 статті 189, підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України, частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статей 3, 26, 47, 91, 109 Цивільного кодексу України, статті 47 Закону України «Про товариства з обмеженою відповідальністю».

44. Скаржник вказує на помилковість висновків контролюючого органу, з якими погодився суд апеляційної інстанції, про необхідність донарахування «компенсаційних» податкових зобов`язань на операції з придбання ТМЦ які самі по собі є готовою продукцією, що були використані позивачем як сировина при виготовленні іншої продукції (попкорну), оскільки у даному випадку списання готової продукції не відбувається. Натомість актив передають на переробку, або прямо використовують у виробництві.

Оскільки списання зазначеної готової продукції не відбувається, не можна говорити про те, що актив було використано у негосподарській діяльності. А отже, і нараховувати «компенсаційні» податкові зобов`язання на собівартість такої продукції - не потрібно, тому що або після переробки, або напряму ця продукція використана в господарській діяльності позивача.

45. На підтвердження використання зазначених ТМЦ у господарській діяльності позивача, а саме у виробництві попкорну з включенням їх вартості в суму вартості готової продукції, до суду було надано низку доказів, які апеляційним судом враховані не були.

46. При цьому скаржник наголошує, що судом апеляційної інстанції було неправильно застосовано підпункт 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України, оскільки матеріалами справи підтверджується як наявність ділової мети на придбання позивачем літаків цивільної авіації та авіаційного палива для них, так і об`єктивна неможливість реалізації такої мети.

47. Водночас скаржник наголошує, що видача подорожніх листів взагалі не передбачена та такий вид транспорту як «літаки». Що ж стосується норм та актів списання ТМЦ, на які посилається суд апеляційної інстанції, то нормами діючого законодавства не передбачено обов`язкової форми таких документів.

48. Щодо висновків суду апеляційної інстанції про відсутність у позивача певних видів діяльності, скаржник зауважив, що особа не обмежена у здійсненні будь-якої підприємницької діяльності, що не заборонена законом, незалежно від наявності у неї таких КВЕДів.

49. Щодо висновків апеляційного суду про передачу прав та обов`язків поза межами процедури виділу, скаржник наголошує, шо судом в даному випадку було хибно трактовано проведення позивачем процедури виділу і не взято до уваги існування протоколу загальних зборів позивача від 13 грудня 2021 року яким вирішено здійснити виділ частини прав, обов`язків та майна новоутвореному підприємству, а також повідомлень кредиторів про передачу обов`язків новоствореній юридичній особі.

50. Водночас скаржник звертає увагу, що апеляційним судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано те, що підставою для завищення податкового кредиту в цій частині податковим органом було зазначено саме фіктивність - нереальність передачі майна та обов`язків в межах процедури виділу, а не допущені помилки в процедурі її проведення.

51. Крім того, в порушення вимог статей 90, 322 КАС України, в оскаржуваній постанові не міститься обґрунтування висновку суду апеляційної інстанції та посилання на норми закону яким суд керувався доходячи такого висновку. Постанова містить лише загальне посилання на норми щодо визначення процедури виділу, проведення її державної реєстрації, необхідних документів для проведення державної реєстрації виділу та інше, однак не містить висновків щодо застосування таких норм.

52. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, в доводах касаційної скарги позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення не дослідив наявні в матеріалах справи докази (які за висновками суду були відсутні) на підтвердження придбання позивачем авіаційного палива, користування злітно-посадковим майданчиком, оренди навісів металевих для паркування літаків тощо.

53. Окремо скаржник звертає увагу на те, що Третій апеляційний адміністративний суд в постанові від 29 травня 2024 року зазначає, що судом першої інстанції не досліджувались оборотно-сальдові відомості по відповідним рахункам (зокрема рахунку 20 «Виробничі записи») за перевіряємий період, а також на вимогу суду апеляційної інстанції їх надано не було.

Однак, твердження суду апеляційної інстанції про ненадання таких доказів позивачем є безпідставними, оскільки як свідчать звукозаписи судових засідань в цій справі та зміст винесених ухвал, з боку суду не висувалось вимог та/або пропозицій щодо необхідності подання позивачем оборотно-сальдових відомостей за якимись конкретними рахунками. Більше того, зі змісту Акту податкової перевірки вбачається, що оборотно-сальдові відомості досліджувалися під час проведення перевірки і їх зміст не ставився під сумнів контролюючим органом.

54. Крім того скаржник вказує, що на підтвердження використання ТМЦ (у вигляді пакетованого чаю, зернової кави, шоколадних цукерок) у господарській діяльності позивача до матеріалів справи були долучені: уточнюючі рецептури за 2022-2023 роки, накази про внесення змін в рецептури, відеозапис процесу приготування екстрактів з подальшим приготуванням попкорну, внутрішні документи щодо передачі ТМЦ у виробництво. Вказані документи в сукупності підтверджують використання вказаних товарно-матеріальних цінностей у господарській діяльності позивача. Однак, судом апеляційної інстанції не було досліджено відеозапис процесу приготування екстрактів кави та чаю з подальшим приготуванням попкорну, який є прямим наглядним доказом на підтвердження фактичного використання зазначених ТМЦ у господарській діяльності позивача.

54.1. В судовому засіданні представник ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» наполягав на задоволенні касаційної скарги у повному обсязі.

54.2. Представник відповідача заперечував проти задоволення касаційної скарги. Наполягав на правомірності оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

55. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.

56. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

57. Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

58. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

59. Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

60. Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

61. Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

62. Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

63. Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

64. Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

65. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.5 статті 198 ПК України).

66. Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

67. Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), визначений у статті 200 ПК України.

68. Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

69. За положеннями пункту 200.2 статті 200 ПК України для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

70. Пунктом 200.4 статті 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

71. Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (пункт 200.7 статті 200 ПК України).

72. Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

73. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

74. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

75. Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту, як одного з показників, за рахунок якого формується від`ємне значення суми податку на додану вартість, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій. Сума податку для включення до податкового кредиту повинна бути підтверджена, крім того, податковою накладною, виписаною постачальником на операцію з постачання товару (послуг) і зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

76. Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником під час визначення податкових зобов`язань з податку на прибуток та з ПДВ відповідно, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

77. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає й вимозі статті 75 КАС України щодо достовірності доказів.

78. Ці вимоги однаковою мірою стосуються формування й інших показників податкового обліку, в тому числі, доходу і податкових зобов`язань з ПДВ за господарськими операціями, оскільки податковий облік, як і будь-який облік, обов`язковість якого встановлена законом, не може ґрунтуватися на недостовірних даних.

79. Як вбачається з описової частини акту перевірки, встановлені порушення є наслідком того, що позивачем ТМЦ (шоколад гарячий, чай в асортименті, кава в зернах та розчинна в асортименті, трюфель) були використані не у господарській діяльності підприємства, списані у виробництво без документального підтвердження операцій.

80. Відповідач наполягав, що позивачем не доведено використання вказаних товарів у виробничій діяльності підприємства, відтак, податкові зобов`язання мають визначатися за правилами, встановленими пунктом 198.5 статті 198 ПК України

81. Згідно з пунктом 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу ХХ цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

82. Відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

83. Як встановлено судом першої інстанції, позивачем були надані під час перевірки і до заперечень до акту перевірки внутрішні документи щодо переміщення ТМЦ у виробництво у вказаний період і з виробленої продукції за період, що перевірявся, калькуляційні карти, відеозапис процесу приготування екстрактів (кави в зернах та чаю), що підтверджує можливість самостійної переробки товариством ТМЦ.

84. Крім того, позивачем були надані технологічна інструкція «по приготуванню екстракту чаю для подальшого використання у виробництві карамелізованого попкорну», технологічна інструкція «по приготуванню екстракту кави для подальшого використання у виробництві карамелізованого попкорну» «та використання напою сухого розчинного зі смаком молочного шоколаду або шоколаду гарячого для вендингу для приготування карамелізованого попкорну», уточнення до уніфікованих рецептур по приготуванню різних видів попкорна, які прямо відображають використання зазначених ТМЦ у приготуванні різних видів попкорну, тим самим використання ТМЦ у господарській діяльності підприємства.

85. Переміщення зазначених ТМЦ (шоколаду гарячого, чаю в асортименті, кави в зернах та розчинної в асортименті, трюфелю) у виробництво підтверджується подальшим виготовленням та реалізацією продукції, до складу якої вони входять.

86. При цьому придбання запасів у періоді, що підлягав перевірці та у визначених первинними бухгалтерськими документами обсягах відповідає потребам позивача в сировині, а також, відповідає задекларованим обсягам готової продукції, з врахуванням залишків на складі та реалізованої продукції за відповідні періоди, що також не спростовано контролюючим органом.

87. У свою чергу, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження використання придбаних товарів поза межами господарської діяльності контролюючим органом в ході перевірки не встановлено та суду не надано.

88. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про правомірність використання позивачем ТМЦ (шоколад гарячий, чай в асортименті, кава в зернах та розчинна в асортименті, трюфель) в господарській діяльності, і їх пов`язаність з виробничою діяльністю підприємства.

89. Суд першої інстанції вірно зазначив, що відсутність окремих облікових документів не може слугувати підставою для висновку про повну відсутність на підприємстві сировини, з якої постійно вироблялись і виробляються продукти з подальшою реалізацією, а такі документи, як калькуляції, технологічні картки, картки розкрою тощо не є первинними бухгалтерськими документами у розумінні вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

90. За наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і суд касаційної інстанції, що товариство не мало обов`язку нараховувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість (в тому числі, відповідно до норм пункту 198.5 статті 198 ПК України) та реєструвати податкові накладні за такими операціями.

91. Суд же апеляційної інстанції, формуючи свої висновки щодо відповідності оскаржуваних індивідуальних актів вимогам частини другої статті 2 КАС України, норми права застосував формально, безвідносно до обставин цієї справи, при цьому належним чином не обґрунтував у чому полягає недостатність і неналежність наданих позивачем документів для підтвердження використання ТМЦ у господарській діяльності підприємства.

92. Як свідчать матеріали справи, ще однією з підстав для прийняття оспорюваних рішень став висновок контролюючого органу про порушення ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті ПК України, в результаті чого позивачем занижено податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 2 685 510 грн.

93. Такі порушення, на думку відповідача, мали місце внаслідок виділу нового підприємства і передачі йому майна та кредиторської заборгованості.

94. Як зазначено в акті перевірки, в ході проведення перевірки встановлено документальне оформлення операції з виділення активів та зобов`язань ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» до ТОВ «ВІЗАРД 2», проте сукупність обставин, що характеризують дані операції, встановлює відсутність принципу превалювання «сутність над формою».

95. Вирішуючи спір в цій частині, колегія суддів виходить з наступного.

96. Правові відносини, які виникають при реорганізації юридичної особи шляхом виділу, становить норми, закріплені в Цивільному, Господарському кодексах України, Законі України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

97. Згідно з частиною першою статті 56 Господарського кодексу України (далі - ГК України чинного станом на час ухвалення судами рішень) суб`єкт господарювання - господарська організація, яка може бути утворена за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) орган, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і фізичних осіб шляхом заснування нової господарської організації, злиття, приєднання, виділу, поділу, перетворення діючої (діючих) господарської організації (господарських організацій) з додержанням вимог законодавства.

98. Відповідно до частини першої статті 109 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

99. За змістом статті 47 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06 лютого 2018 року № 2275-VIII (далі - Закон № 2275-VIII) виділом є створення одного або більше товариств із переданням йому (їм) згідно з розподільним балансом частини майна, прав та обов`язків товариства, з якого здійснюється виділ, без припинення останнього.

100. Згідно з частиною другою статті 109 ЦК України після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.

101. Частинами третьої, четвертої статті 109 ЦК України передбачено, що юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.

Якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням.

102. За змістом підпункту 98.1.4. пункту 98.1 статті 98 ПК України під реорганізацією платника податків у цій статті розуміється зміна його правового статусу, яка передбачає будь-яку з таких дій або їх поєднання, зокрема виділення з платника податків інших платників податків, а саме передача частини майна платника податків, що реорганізується, до статутних фондів інших платників податків, які створюються власниками корпоративних прав платника податків, що реорганізується, та внаслідок якого не відбувається ліквідація платника податків, що реорганізується.

103. Відповідно до пункту 98.3. статті 98 ПК України реорганізація платника податків шляхом виділення з його складу іншого платника податків або внесення частини майна платника податків до статутного фонду іншого платника податків без ліквідації платника податків, який реорганізується, не тягне за собою розподілу грошових зобов`язань чи податкового боргу між таким платником податків та особами, утвореними у процесі його реорганізації, чи встановлення їх солідарної відповідальності за порушення податкового законодавства, крім випадків, коли за висновками контролюючого органу така реорганізація може призвести до неналежного погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платником податків, який реорганізується. Рішення про застосування солідарної або розподільної відповідальності за порушення податкового законодавства може бути прийняте контролюючим органом у разі, коли майно платника податків, що реорганізується, перебуває у податковій заставі на момент прийняття рішення про таку реорганізацію.

104. Згідно з частиною четвертою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року № 755-IV у разі виділу юридичних осіб здійснюється державна реєстрація юридичних осіб, утворених у результаті виділу, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника. Виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника.

105. В постанові від 25 травня 2021 року у справі № 822/2434/16 Верховний Суд зазначив, що операції щодо передачі за розподільчим балансом основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, дебіторської та кредиторської заборгованості, інших активів та зобов`язань за рішенням власників або уповноваженого ними органу при утворенні нового підприємства шляхом реорганізації (виділу) не можуть вважатися операціями з поставки ТМЦ у розумінні податкового законодавства.

106. Аналогічна правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 640/1845/19, від 06 квітня 2021 року у справі № 817/76/17, від 19 січня 2023 року у справі № 810/4427/18, від 28 квітня 2025 року у справі № 320/6091/24.

107. Суди попередніх інстанцій установили, що рішенням учасника ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» від 04 лютого 2022 року прийнято рішення про виділення на підставі розподільчого балансу з ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» активів та пасивів для створення юридичної особи ТОВ «ВІЗАРД 2».

108. В подальшому, на підставі розподільчого балансу, затвердженого протоколом загальних зборів від 04 лютого 2022 року, ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» при створенні ТОВ «ВІЗАРД 2» шляхом виділу передано останньому частину майна, прав та обов`язків, що відображено у таблиці, а саме: - активів на суму 51 752,10 тис. грн, пасивів на суму 51 752,10 грн, що підтверджується актами про передачу-приймання майна, прав та обов`язків № 1 та № 2. Розподільчий баланс посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Старовою О. С. 04 лютого 2022 року, реєстраційний номер 215.

109. ТОВ «ВІЗАРД 2» зареєстроване в Єдиному реєстрі юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців 04 лютого 2022 року.

110. Оцінивши, вказані первинні документи що виділу з ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» нового підприємства і передачі йому товару (майна) та кредиторської заборгованості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність і необґрунтованість висновку податкового органу про фактичну відсутність передачі товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» до суб`єкта господарювання, що офіційно зареєстрований в результаті виділення.

111. Водночас відповідачем в акті позапланової перевірки та під час судового розгляду не надано доказів на підтвердження невідповідності вимогами Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року № 755-IV поданих позивачем документів для проведення державної реєстрації створення юридичної особи в результаті виділу та наявності у державного реєстратора підстав для зупинення чи відмови у державній реєстрації при проведенні реєстраційних дій.

112. При цьому колегія суддів вважає помилковими доводи відповідача про ненадання доказів з транспортування ТМЦ, оскільки виділом є саме перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

113. Суд зазначає, що реорганізація юридичної особи шляхом виділу полягає у перерозподілі активів і зобов`язань, на базі яких і створюється нова юридична особа, за розподільчим балансом, що не є цивільно-правовим договором, оскільки не передбачає передачу права власності на передане майно, а здійснюється шляхом включення валових активів одного підприємства до складу валових активів іншого підприємства.

114. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2025 року по справі № 160/32652/24.

115. Висновки відповідача, з якими погодився апеляційний суд, про документальне оформлення операцій з виділення, яке не створювало реальної зміни активу та пасиву ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» в розумінні передачі частини майна, прав і обов`язків, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки ґрунтуються виключно на основі податкової інформації відносно новоутворених суб`єктів господарювання. При цьому будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження означеної податкової інформації відповідачем не надано.

116. Так, податковий орган посилається на положення пункту 198.5 статті 198 ПК України, однак не довів обставини, які б свідчили про відсутність у позивача економічних причин для вчинення дій, пов`язаних з реорганізацією.

117. Більш того, якщо податковий орган вважає, що ТОВ «ВІЗАРД 2» не подає податкову звітність, не має основних засобів, транспорту, штатних працівників, що вказує на формальний характер його створення, не обумовлений розумними економічними причинами та здійснений з метою отримання податкової вигоди, то, у відповідності до пункту 20.1.30 статті 20 ПК України, контролюючий орган має право звернутись до суду з позовом про визнання такого виділу недійсним та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними правочинами. Проте, судами попередніх інстанцій не встановлено, а відповідачем у межах цієї справи не зазначено, що контролюючий орган реалізував це право, шляхом звернення до суду з відповідним позовом у визначеному законом порядку. При цьому, обставини, на які посилається податковий орган, без належних та допустимих доказів самі по собі не є безумовними підставами для висновку про фіктивність створення товариства чи недійсність проведеної реорганізації.

118. Верховний Суд в постановах від 20 березня 2025 року у справі № 160/9197/24, від 18 червня 2025 року у справі № 160/21748/24 зазначив, що документальне оформлення операцій з виділення, не створювало реальної зміни активу та пасиву позивача в розумінні передачі частини майна, прав і обов`язків, з огляду на те, що вони ґрунтуються виключно на основі податкової інформації відносно новоутвореного суб`єкта господарювання. У той час як будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження означеної податкової інформації відповідачем не надано.

119. Суд також зауважує, що правильність нарахування податків не може ґрунтуватися тільки на даних, які містяться в інформаційних базах контролюючого органу, без урахування даних первинних документів. У випадку посилання на таку інформацію, контролюючий орган має надати докази, зокрема у вигляді винесення відносно таких осіб податкових повідомлень-рішень чи судових рішень, що набрали законної сили, якими встановлено факт порушення податкового законодавства.

120. Однак, відповідачем не наведено жодних заходів або дій, направлених на перевірку отриманої інформації. Відтак, податкова інформація, якою відповідач обґрунтовує встановлені ним порушення, не є належним та допустимим доказом в розумінні КАС України.

121. Отже, податковим органом не доведено обставини, які свідчили б про здійснення позивачем операцій з виділення виключно з метою отримання податкової вигоди. У межах розгляду цієї справи судами не було встановлено жодного факту порушення, який би надавав підстави для застосування положень пункту 198.5 статті 198 ПК України. Контролюючим органом не наведено жодного належного доказу, що свідчив би про фіктивність реорганізації або відсутність економічної доцільності у діях позивача.

122. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведені фактичні обставини, створення ТОВ «ВІЗАРД 2» шляхом виділення на підставі розподільчого балансу з ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» за рахунок його активів та пасивів, та, враховуючи наведені норми чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що внаслідок створення нового підприємства шляхом виділення на підставі розподільчого балансу у ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» відбулись реальні зміни активів та пасивів, а висновки податкового органу за результатами перевірки стосовно того, що документальне оформлення операції виділення не створює реальної зміни активу і пасиву в розумінні передачі частини майна платника податків, що реорганізується, є необґрунтованими та не доводить наявності податкових правопорушень ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД», на які посилається контролюючий орган в акті перевірки.

123. Також контролюючим органом в рамках проведеної перевірки встановлено порушення ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198 ПК України в результаті чого занижено податкові зобов`язання з ПДВ у сумі 435 830 грн.

124. Такі порушення, на думку відповідача, мали місце внаслідок неможливості використання у господарській діяльності позивача придбаних літаків та авіаційного палива.

125. Надаючи оцінку таким доводам, колегія суддів виходить з наступного.

126. Відповідно до підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

127. У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

128. З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

129. Згідно з пунктом 189.1 статті 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

130. Отже, якщо платник податку на додану вартість починає використовувати товари/послуги/необоротні активи, які були попередньо придбані з податком на додану вартість із формуванням податкового кредиту на ці суми, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, то він повинен нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість, виходячи із бази оподаткування визначеної в порядку передбаченому пунктом 189.1 статті 189 Податкового кодексу України (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу). Правове регулювання, запроваджене підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України, полягає у тому, що шляхом нарахування податкових зобов`язань вилучається (списується) попередньо сформований податковий кредит. Під час перевірки правильності формування податкового кредиту предметом доказування є обставини, які мали місце на момент віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту, а під час вирішення питання виникнення у платника обов`язку, встановленого підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України, - обставини, які мали місце у періоді виявлення факту припинення використання товару/необоротного активу у власній господарській діяльності платника податків.

131. Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду 24 січня 2023 року у справі № 560/7669/21 та від 10 жовтня 2024 року у справі № 814/476/18.

132. Отже для висновку про наявність підстав для нарахування податкових зобов`язань на підставі положень підпункту 198.5 статті 198 ПК України слід встановити факт неоподатковуваного/негосподарського використання товарів (послуг) і необоротних активів.

133. При цьому використання придбаних товарів поза межами господарської діяльності є ключовим фактором для застосування положень підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України.

134. Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

135. Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податків, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

136. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети), є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

137. За правилами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

138. Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

139. В той же час, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.

140. Проте, із визначеного в ПК України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.

141. Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.

142. Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, але не виключно від у справах № 120/15979/21-а, № 140/6978/20, № 816/2270/16, № 804/7753/16, № 818/3838/15.

143. Також Верховний Суд звертав увагу, що з`ясування наміру платника податку отримати економічний ефект від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції.

144. Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.

145. При цьому варто виходити з того, якою в тій чи іншій ситуації має бути поведінка добросовісного суб`єкта господарювання, що за звичайних умов ведення господарської діяльності зацікавлений у найбільшому скороченні своїх витрат.

146. Як було встановлено судами попередніх інстанцій, в межах контракту від 16 квітня 2019 року № 16/04, 2019 ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» придбано літак Gulfstream Aerospase модель АА5В Tiger, серійний номер 0200 у «City North Ltd.».

147. Відповідно до пояснень позивача гвинтовий одномоторний літак цивільної авіації АА5В-0200 був придбаний, згідно з рішенням про промо-акції власної продукції: з метою прибуття та презентації фірми на закордонних та вітчизняних виставках, ярмарках, ділових зустрічах тощо. Літак був придбаний в неексплуатаційному стані, тому були понесені витрати на закупівлю запчастин та фарби для ремонту і нанесення лого з попкорном на поверхні борту. На даний час у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та пов`язану з війною відсутністю можливості здійснювати польоти, літак не використовується. Мета експлуатації залишається актуальною, як тільки з`явиться можливість його використовувати.

148. Також, згідно контракту від 10 жовтня 2021 року № 1 ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» придбано літак у Speed Air.

149. Відповідно до пояснень позивача, Другий літак (Цивільний літак АТ-З3 Р-100, 5Р-ТМЕ, 5/М АТ-003 2005 рік) був придбаний, згідно рішення про розвинення нового напрямку у господарській діяльності - оренда: надавання борту у операційну оренду для Школи пілотів. Дана обставина підтверджується договором оренди вказаного літака від 05 січня 2022 року, укладеним до початку війни з ТОВ «ФЛАЙТ СКУЛ КАМ`ЯНКА». Умовами вказаного договору було передбачено початок орендних правовідносин з моменту отримання ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» всіх необхідних документів та приведення літака у експлуатаційний стан. Однак, враховуючи те, що всі необхідні документи були отримані вже під час воєнного стану, фактичне виконання цього договору, та отримання ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» прибутку, було неможливим з об`єктивних причин. Вказане підтверджується договором оренди від 05 жовтня 2022 року та додатковою угодою до нього.

На даний момент, як тільки це стало можливо, вказаний літак вивезено на територію Польщі, та передано в оренду підприємству - «ВООМZА» зр. 2.0.0. (31-153 Кгакоw, ul. Szlak nr 77/222), що підтверджує наявність ділової мети - отримання прибутку від передачі даного активу в оренду. Вказане, підтверджується Договором оренди повітряного судна від 14 червня 2023 року № 134.

150. Крім того, 01 серпня 2019 року між Southern Aircraft Consultansy Inc. Trustee (US Citizen Corporation), як Орендодавцем та ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД», як Орендарем укладено договір оренди повітряного судна, а саме: Літак: М449ТА, Модель: Рірег, РА-31, Серійний номер: 31-480. Літак, було орендовано ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» в рекламних і маркетингових цілях. Безпосередньо, в інтересах ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД», керівництво літаком здійснював Кощеєв Є. С., який є директором з маркетингу та має ліцензію приватного пілота. Літаком здійснювались польоти по території України з метою привернути увагу до фірми та продукції, представляючи її на масових заходах що підтверджується рахунками, актами здачі-приймання послуг з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден, а також реєстрами польотів.

151. З метою заправки літака використовувалось пальне, яке було придбане у ТОВ «Хелмкойл Україна», внаслідок чого постачальник зареєстрував акцизні накладні від 11 серпня 2020 року № 364; від 16 червня 2020 року № 216; від 20 листопада 2019 року № 236; від 23 вересня 2019 року № 159.

152. Відповідно до пояснень позивача, Бензин авіаційний АVGAS 100LL, використовувався ТОВ «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» у вказаний вище період для заправки зазначеного орендованого літака, заливався безпосередньо в паливний бак та окремо не зберігався, що підтверджується відповідними рахунками, актами здачі-приймання послуг з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден, реєстрами польотів.

153. Вирішуючи спір у цій частині, суд першої інстанції вважав, що наданих позивачем документів та пояснень достатньо для підтвердження використання придбаних платником товарів (літаків та авіаційного палива) в його господарській діяльності.

154. Разом з тим, на думку Верховного Суду, наявні в матеріалах справи докази, підтверджують виключно факт придбання платником вищевказаних активів (літаків та авіаційного палива), проте не свідчать про їх використання в господарській діяльності.

155. Так, що стосується придбання літаків, колегія суддів звертає увагу, що наявні в матеріалах справи докази не розкривають економічної та ділової доцільності придбання літаків та зв`язок з його господарською діяльністю, зважаючи на те, що позивачем були замовлені послуги оренди літака у іншого контрагента.

156. Що стосується використання авіаційного палива, то колегія суддів вважає слушними доводи перевіряючих про те, що платником податків не надано жодних доказів щодо обставин використання пального та того, що використання відбувалося саме в результаті здійснення господарської діяльності позивача.

157. Враховуючи наведене за наслідками досліджених матеріалів справи колегія суддів дійшла висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами його намір отримати позитивний економічний ефект від спірної господарської операції (придбання платником літаків та авіаційного палива), як і логічного взаємозв`язку понесених ним витрат на придбання вказаних активів з господарською діяльністю підприємства.

158. Колегія суддів зазначає, що відповідність господарської операції діловій меті є необхідною умовою для реалізації платником податку права на податковий кредит та в силу положень податкового законодавства надає платнику податку право зменшити податкові зобов`язання на суму витрат сплаченого податку у зв`язку з придбанням товарів при здійсненні господарської діяльності, при цьому відсутність економічної доцільності господарських операцій є підставою для зменшення в податковому обліку платника сум податкового кредиту.

159. Таким чином, враховуючи, що доказів, які б підтверджували наявність економічної доцільності господарських операцій з придбання платником літаків та авіаційного палива матеріали справи не містять. колегія суддів погоджується з висновком контролюючого органу, що така операція, за встановлених обставин, не є господарською діяльністю Товариства.

160. Відтак, колегія суддів зазначає, що відповідачем доведено порушення позивачем вимог пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198 ПК України, тоді як надані позивачем пояснення та первинні бухгалтерські документи не спростовують висновків податкового органу про наявність виявлених під час перевірки порушень.

161. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо обґрунтованості висновків акту перевірки про недотримання позивачем вищенаведених вимог податкового законодавства та, як наслідок, правомірності податкового повідомлення-рішення від 14 липня 2023 року № в частині зменшення розміру від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту на суму 436 065,89 грн. Водночас в іншій частині податкове повідомлення-рішення не є правомірним.

162. Узагальнюючи наведене, колегія суддів зазначає, що судові рішення не можна вважати в повній мірі такими, що відповідають вимогам статті 242 КАС України, відповідно до частин першої та четвертої якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

163. Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

164. За правилами статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

165. Отже, за наслідками касаційного перегляду колегія суддів дійшла висновку, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року, в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14 липня 2023 року № в частині зменшення розміру від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту на суму 436 065,89 грн, підлягає скасуванню, із прийняттям нового рішення про відмову в позові в цій частині. В іншій частині позовних вимог рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року слід залишити без змін. Постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2024 року підлягає скасуванню повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 351, 355, 356 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ВІЗАРД ЛТД» задовольнити частково.

Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі № 160/29715/23 скасувати.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року у справі № 160/29715/23, в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14 липня 2023 року № в частині зменшення розміру від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту на суму 436 065,89 грн скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М. М. Яковенко

Судді І. А. Васильєва

О. О. Шишов