Справа № 520/5467/25
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 р.Справа № 520/5467/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 11.07.25 по справі № 520/5467/25

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДМИТРОВКА"

до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "ДМИТРОВКА", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області:

- від 13 листопада 2024 року №2 за формою "ПС", яким застосовано штраф у розмірі 1020 грн. за надання контролюючому органу документів не у повному обсязі;

- від 13 листопада 2024 року №2 (форма "В4"), яким завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за липень 2024 року (р. 21) в частині визначення суми у розмірі 1053813,49 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що за наслідками проведення документальної позапланової перевірки Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДМИТРОВКА", оформленої актом перевірки від 01.10.2024 №45707/20-40-07-12-05/30774357, Головним управлінням ДПС у Харківській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 13.11.2024 №2 та №2. Позивач не погоджується з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх такими, що прийняті з порушенням вимог податкового законодавства, не узгоджуються з дійсними обставинами проведених господарських операцій, у зв`язку з чим підлягають скасуванню.

Представник відповідача Головного управління ДПС у Харківській області, надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечуючи проти позову, просив відмовити у його задоволенні, вказуючи, що відповідач при проведенні документальної позапланової перевірки Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДМИТРОВКА" діяв в спосіб, на підставі та у межах чинного законодавства України, відтак податкові повідомлення-рішення від 13.11.2024 року №2 та №2 прийняті на законних підставах.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 адміністративний позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДМИТРОВКА" задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 13 листопада 2024 року №2 за формою "ПС", яким до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДМИТРОВКА" застосовано штраф у розмірі 1020 грн за надання контролюючому органу документів не у повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 13 листопада 2024 року №2 (форма "В4"), яким Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "ДМИТРОВКА" завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за липень 2024 року (рядок 21) в частині визначення суми у розмірі 1053813,49 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул.Григорія Сковороди, буд.46, м.Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДМИТРОВКА" (вул.Леніна, с.Дмитрівка, Первомайський район, Харківська область, 64130, ) судовий збір у розмірі 12646 (дванадцять тисяч шістсот сорок шість) гривень 00 копійок.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул.Григорія Сковороди, буд.46, м.Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДМИТРОВКА" (вул.Леніна, с.Дмитрівка, Первомайський район, Харківська область, 64130, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог та заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що у рішенні суду першої інстанції зазначено, що позивач листом від 23.09.2024 №2309/2024У-1 повідомив контролюючий орган, що 15.09.2024 на території товариства сталася надзвичайна подія пожежа, внаслідок чого на підприємстві було знищено частина документів, ТМЦ тощо і у зв`язку з чим, платник податків не може надати у повному обсязі первинні документи, що підтверджують здійснення господарської операції. Проте суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вказаний лист надійшов в останній день проведення перевірки. ГУ ДПС надав підприємству запит від 16.09.2024 №3169/Ж12/20-40-07-12-110 про надання первинних документів. Згідно акту перевірки, СТОВ «ДМИТРОВКА» лист від 23.09.2024 № 2309/2024У-1 надійшов до ГУ ДПС області 24.09.2024, і його вхідний номер від 24.09.2024 №62096/6 (останній день проведення перевірки).

На думку скаржника, суд першої інстанції також проігнорував рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 у справі 520/31287/24, у якому СТОВ «ДМИТРОВКА», посилаючись на ті самі обставини, вимагав визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДПС про проведення перевірки. Cуд у справі 520/31287/24 відмовив у задоволенні позову СТОВ «ДМИТРОВКА». Але у справі 520/5467/25 суд визнав документи, які надавав позивач, такими, що підтверджують факт втрати первинних документів. Тобто в одній справі ті самі документи суд вважає достатніми та обгрунтованими доказами, а в іншій справі ні. У зв`язку з чим, відповідач вважає, що суд у справі 520/5467/25 порушив принцип правової визначеності.

Також скаржник звернув увагу суду на недостатну оцінку обставин, ухилення від повторної перевірки, хоча була вона ініційована саме як відповідь на кількість документів, які надав позивач разом з запереченням на акт перевірки. Також суд проігнорував позицію суду у справі 520/30759/24 про підтвердження та обгрунтованості адміністративного арешту відносно СТОВ «ДМИТРОВКА».

Щодо твердження суду, що податковий орган був обізнаний щодо втрати первинних документів СТОВ «ДМИТРОВКА» і саме тому видав наказ від 19.09.2024 № 4267-п «Про продовження терміну проведення документальної позапланової виїзної перевірки СТОВ «ДМИТРОВКА» з 23.09.202 на 2 робочі дні, скаржник зауважив, що даний наказ був виданий на підставі доповідної записки в.о. начальника ГУ ДПС щодо необхідності проведення перевірки у зв`язку зі значним обсягом документообігу СТОВ «ДМИТРОВКА», відповідно до п.82.8 ст.82 Податкового Кодексу.

Щодо розміру правової допомоги, скаржник зазначив, що заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не підтверджена належними аргументами є недоведеною з боку позивача, а сума витрат на правничу допомогу значно перебільшені. В даному випадку проглядається неспіврозмірність витрат на правову допомогу.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "ДМИТРОВКА" (), зареєстрований як суб`єкт господарювання - юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 13.07.2000 за №0000091. Основний вид діяльності за КВЕД: 01.11 - Вирощування зернових культур (крім рису).

Позивач перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області, Лозівська ДПІ, з 01.11.2000 - платник податку на додану вартість, з 01.01.2009 по 01.01.2017 було суб`єктом спеціального режиму оподаткування.

В період з 16.09.2024 по 24.09.2024 відповідачем, на підставі наказів ГУ ДПС у Харківській області від 20.08.2024 №3804-п "Про проведення відповідно до п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України документальної позапланової перевірки Сільськогосподарського товариства "ДМИТРОВКА" ()", від 19.09.2024 №4267-п "Про продовження терміну проведення документальної позапланової виїзної перевірки Сільськогосподарського товариства "ДМИТРОВКА" ()" та направлень від 16.09.2024 №7814, №7818, відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.41.1 ст.41, пп.61.1, 61.2 ст.61, пп.62.1.3 п.62.1 ст.62, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка Сільськогосподарського товариства "ДМИТРОВКА" () з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за липень 2024 року від`ємного значення з податку на додану вартість.

За наслідками перевірки контролюючим органом складено акт від 01.10.2024 №45707/20-40-07-12-05/30774357, в якому зафіксовано порушення СТОВ "ДМИТРОВКА" норм законодавства, а саме:

п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.198.5 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (зі змінами та доповненнями) та пункту 5 розділу ІХ Порядку заповнення та подання звітності з ПДВ, що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, р.21Б на суму 1115218 грн за липень 2024 року;

п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (зі змінами та доповненнями), в частині ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю.

Представник позивача надіслав відповідачу заперечення на акт перевірки, в яких не погодився з висновками перевіряючих, просив скасувати акт від 01.10.2024 №45707/20-40-07-12-05/30774357 та перенести проведення перевірки з дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених п.44.5 ст.44 ПК України та надав додаткові документи, які не були розглянуті під час проведення перевірки.

Листом від 01.11.2024 №3823/Ж12/20-40-07-12-11 Головним управлінням ДПС у Харківській області, з урахуванням додатково наданих документів загальною кількістю 51 аркуш, прийнято рішення про проведення перевірки на підставі пункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статі 78 Податкового кодексу України та наказу Головного управління ДПС у Харківській області від 31.10.2024 №4995-п "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ДМИТРОВКА" та відповідно до направлень на перевірку від 01.11.2024 №9451, №9452, №9453 фахівцями Слобожанського відділу перевірок платників податків управління аудиту Головного управління ДПС у Харківській області від 04.11.2024 був здійснений вихід до офісу підприємства СТОВ "ДМИТРОВКА" для проведення документальної позапланової виїзної перевірки. Однак, директор підприємства посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не допустив.

Рішенням Головного управління ДПС у Харківській області від 05.11.2024 №6/20-40-07-31 до СТОВ "ДМИТРОВКА" застосовано умовний адміністративний арешт платника податків.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2024 у справі №520/30759/24, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2024, підтверджено обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна платника СТОВ "ДМИТРОВКА", застосованого на підставі рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 05.11.2024 №6/20-40-07-31.

За результатами розгляду заперечень представника позивача на акт перевірки від 15.10.2024 №15/10/24-1 (вх.ГУ ДПС у Харківській області від 18.10.2024 №67854/6), комісією з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок ГУ ДПС у Харківській області прийнято остаточне рішення від 06.11.2024 №854/20-40-07-12, вважати висновки в акті перевірки від 01.10.2024 №45707/20-40-07-12-05/30774357 такими, що відповідають чинному законодавству, а заперечення СТОВ "ДМИТРОВКА" без задоволення, про що позивача повідомлено листом від 08.11.2024 №3952/12Ж/20-40-07-12-11.

На підставі висновків вищевказаного акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 13.11.2024 року:

- №2 за формою "В4", яким СТОВ "ДМИТРОВКА" завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за липень 2024 року (р.21) в частині визначення суми у розмірі 1053813,49 грн;

- №2 за формою "ПС", яким до СТОВ "ДМИТРОВКА" застосовано штраф у розмірі 1020,00 грн за надання контролюючому органу документів не у повному обсязі.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, СТОВ "ДМИТРОВКА" звернулось із скаргою до ДПС України.

Рішенням Державної податкової служби України від 03.01.2025 №201/6/99-00-06-01, скаргу СТОВ "ДМИТРОВКА" (вх.349526/6 від 19.12.2024) на податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 13.11.2024 №2, №2 залишено без розгляду та повернуто заявнику.

Позивач, не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду із вказаною позовною заявою.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем в ході судового розгляду справи не доведено правомірність прийнятих ним рішень, а тому податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 13.11.2024 №2 та №2 у розмірі 1053813,49 грн є неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Положеннями статті 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спеціальним законом, що регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України.

Правовідносини з приводу здійснення державного контролю за дотриманням особами податкової дисципліни з 01.01.2011 унормовані приписами ст.ст.42, 45, 73, 75-86 ПК України.

Правовідносини щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість регулюються ПК України, ведення бухгалтерського обліку по податкових операціях врегульовано Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (надалі Закон Про бухгалтерській облік).

Відповідно до ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік" визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов`язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Вимоги до первинного документу встановлені ст.9 цього ж Закону та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік", на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Порядок формування податкового кредиту визначений ст.198 ПК України.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 ПК України).

Згідно п.201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.8 ст.201 ПК України визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (абз.2 п.201.10 ст.201 ПК України).

Тобто, як вбачається з викладеного, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні послуг сум податку на додану вартість є факт придбання послуг/товару із метою їх використання у власній господарській діяльності.

При цьому, статтею 67 ГК України визначено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Укладені договори містять всі істотні умови господарського договору відповідно до вимог ст.180 ГК України, у зв`язку з чим, такі договори відповідають загальним вимогам, встановленим ЦК України та додержання яких необхідно для чинності правочину.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.11.2024 №2, суд першої інстанції правомірно зазначив про наступне.

Підставою застосування до СТОВ "ДМИТРОВКА" штрафних санкцій є висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 01.10.2024 року №45707/20-40-07-12-05/30774357 про те, що позивачем до перевірки не надано усіх первинних документів, які підтверджуються господарські операції.

Разом з тим, судом з матеріалів адміністративної справи встановлено, що проведення перевірки контролюючого органу відбувалося на підставі наказу №3804-п від 20.08.2024, відповідно до якого перевірка проводиться з 16.09.2024, тривалістю 5 робочих днів.

У перший день перевірки позивач разом із наказом №3804-п від 20.08.2024 отримав запит Головного управління ДПС у Харківській області №3166/Ж12/20-40-07-12-11 від 16.09.2024 на надання документів від платника податків.

Разом з тим, позивач листом від 23.09.2024 №2309/2024У-1 (вх.ГУ ДПС У Харківській області) повідомив контролюючий орган, що 15.09.2024 на території товариства сталася надзвичайна подія - пожежа, внаслідок чого на підприємстві було знищено частина документів, ТМЦ тощо. На підтвердження вказаних подій, до контролюючого органу надано акт про пожежу від 15.09.2024, складений Лозівським РУ ГУДСНС України в Харківській області та довідку СТОВ "ДМИТРОВКА" про перелік майна та документів, які були знищенні під час пожежі, зареєстровану в Лозівському РУ ГУДСНС України в Харківській області від 20.09.2024 СЕД АСКОД №65300/1722.

Суд зазначає, що в довідці від 20.09.2024 №65300/1722 міститься інформація про перелік документів, втрачених в результаті пожежі.

Крім того, як з`ясовано судом першої інстанції в ході проведення судового засідання та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, підприємство позивача неодноразово наголошувало на втрату первинних документів та необхідність додаткового часу для виявлення повного переліку втрачених документів та їх відновлення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач надавав контролюючому органу усі наявні на момент перевірки первинні та бухгалтерські документи, а також займався поновленням або відшуканням втрачених первинних документів.

Про обізнаність податкового органу з ситуацією втрати документів свідчить факт видання Головним управління ДПС у Харківській області наказу №4267-п від 19.09.2024 про продовження строків проведення перевірки з 23.09.2024 на 2 робочі дні.

Разом з тим, як зазначив представник позивача, в ході вказаного періоду контролюючим органом складалися акти про надання документів не в повному обсязі, хоча проведення перевірки не зупинялося і не надавався час платнику податків на поновлення втрачених первинних документів.

Пунктом 44.5 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) визначено, що у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в п.44.1 і п.44.3 ПКУ, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити (із наданням оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів) контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому ПКУ для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації, надано авторизацію відповідно до Митного кодексу України або дозвіл на застосування спеціальних (у т. ч. транзитних) спрощень.

У разі надання платником податків у порядку та строки повідомлення та неможливості проведення перевірки платника податків у зв`язку з втратою, пошкодженням або достроковим знищенням платником податків документів строки проведення таких перевірок (крім перевірок, визначених ст.200 ПКУ) переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків, але на строк не більше ніж 120 днів.

Як вже зазначалось судом, платник податків 24.09.2024 письмово повідомив контролюючий орган про настання надзвичайної події (пожежі) до якої додав акт про пожежу та довідку про пошкоджене майно.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що контролюючий орган при виході на перевірку та 24.09.2024 був належним чином повідомлений про часткову втрату документів внаслідок пожежі, що відображено в акті проведення перевірки від 01.10.2024 №45707/20-40-07-12-05/30774357, проте дій щодо відкладення строків перевірки з метою надання підприємству часу на відновлення бухгалтерських та первинних документів, визначених ст.44 ПК України, не вчинив. Разом з тим, систематичні дії позивача, що виражаються у постійних зверненнях до податкового органу, надання пояснень з приводу неможливості надання витребуваних в запитах на надання інформації документів, та намагання в найближчі строки відновити і надати поновлені документи для підтвердження реальності господарських операцій свідчить про сумлінність виконання позивачем свого податкового обов`язку та відсутність умислу товариства спрямованого на приховування інформації від відповідача.

Враховуючи дійсні обставини у справі, правомірним є висновок суду першої інстанції, що в даному випадку відсутні правові підстави для застосування штрафу передбаченого п.121.1 ст.121 ПК України, а тому податкове повідомлення-рішення №2 від 13.11.2024 є незаконним та підлягає скасуванню.

Перевіряючи податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 13.11.2024 №2 на відповідність критеріям, визначеним ст.2 КАС України, суд першої інстанції правильно зазначив про наступне.

Судом з матеріалів справи встановлено, що відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 13 листопада 2024 року №2 на підставі висновків акту перевірки про порушення СТОВ "ДМИТРОВКА" п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.198.5 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України та пункту 5 розділу IX Порядку заповнення та подання звітності з ПДВ, що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного періоду, р.21Б на суму 1115218,00 грн за липень 2024 року.

Порушення, викладені в акті перевірки, податковий орган мотивує тим, що позивачем оформлено взаємовідносини з контрагентами, однак придбані ТМЦ не використанні у господарській діяльності підприємства, тому відображення вказаних ТМЦ у бухгалтерському і податковому обліку вплинуло на визначення у декларації від`ємного значення з ПДВ за липень 2024 року.

Так, до складу такого порушення увійшли наступні порушення:

1) порушення щодо формування складу податкового кредиту і від`ємного значення по взаємовідносинам ТОВ "ГРАНОВА Україна" на суму 61404,00 грн, зокрема, виявлено розбіжності між даними зареєстрованих податкових накладних та задекларованих позивачем. Представник позивача в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти допущення товариством вказаних помилок при формуванні податкового кредиту, у зв`язку з чим вважає податкове повідомлення-рішення від 13 листопада 2024 року №2 в частині суми 61404,00 грн, правомірним;

2) порушення щодо формування складу податкового кредиту і від`ємного значення за наслідками купівлі паливно-мастильних матеріалів, зокрема, контролюючий орган стверджує, що позивачем не надано повного переліку документів на підтвердження використання паливно-мастильних матеріалів у господарській діяльності, а тому сформульовано висновок про неправомірне формування податкового кредиту на суму 895870,59 грн;

3) порушення щодо формування складу податкового кредиту і від`ємного значення за наслідками купівлі запчастин внаслідок не надання позивачем повного переліку документів на підтвердження використання запчастин у господарській діяльності, у зв`язку з чим зроблено висновок про неправомірне формування податкового кредиту на суму 93427,03 грн;

4) порушення щодо формування складу податкового кредиту і від`ємного значення за наслідками купівлі будівельних матеріалів, внаслідок не надання позивачем повного переліку документів на підтвердження використання будівельних матеріалів у господарській діяльності, контролюючим органом зроблено висновок про неправомірне формування податкового кредиту на суму 64515,87 грн.

Таким чином, позивач не погоджується з висновками акту перевірки та податковим повідомленням-рішенням від 13 листопада 2024 року №2 в частині нарахування податкових зобов`язань в сумі 1053813,49 грн.

Представник позивача у позовній заяві зазначив, що сума від`ємного значення у розмірі 1053813,49 грн відображена у декларації за липень 2024 року, однак утворилася вона фактично внаслідок акумулювання податкового кредиту за квітень-липень 2024 року, що підтверджується відповідними податковим деклараціями з додатками за вказаний період та складеними і зареєстрованими податковими накладними.

Щодо порушень під час формування складу податкового кредиту і від`ємного значення за наслідками купівлі паливно-мастильних матеріалів, судом встановлено наступні обставини.

Контролюючий орган на стор.22-26 акту перевірки аналізуючи документи платника податків із закупівлі паливно-мастильних дійшов до висновку, що дизельне паливо, яке придбавалось позивачем на загальну суму 4479352,94 грн (без ПДВ) використано не у господарських операціях, відтак платник податків зобов`язаний був нарахувати податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 895871,00 грн. Вказаний висновок контролюючого органу обґрунтовується тим, що підприємство до перевірки не надало повного пакету документів, а саме (листів трактористів-машиністів, дорожніх листів, видаткових документів на відпуск тощо) які підтверджують обґрунтування необхідність використання дизельного палива у господарській діяльності.

Зазначені вище твердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи та спростовуються наявними у справі доказами, оскільки, як вже зазначалось вище ненадання первинних та бухгалтерських документів спричинені пожежею на товаристві, про що платник податків повідомив контролюючий орган.

Судом з матеріалів справи встановлено, що СТОВ "ДМИТРОВКА" починаючи з 21.03.2020 має Ліцензію на право зберігання пального №2000842 з терміном дії до 21.03.2025.

01 січня 2024 року між ФОП ОСОБА_1 та СТОВ "ДМИТРОВКА" укладено договір оренди цистерн для ПММ ємністю 3-25 м.кб. Так, за вказаним договором між сторонами було підписано акт приймання-передачі об`єкту оренди за яким позивачу передано наступні цистерни: цистерна для бензину (10 куб.м) 57; цистерна для бензину (10 куб.м) 63; цистерна для бензину (50 куб.м) 54; цистерна для ДП (5 куб.м) 66; цистерна для ДП (5 куб.м) 59; цистерна для ДП (3 куб.м) 58; цистерна для ДП (3 куб.м) 64; цистерна для ДП (3 куб.м) 65; цистерна для ДП (3 куб.м) 56; цистерна для олії (25 куб.м) 60; цистерна для олії (25 куб.м) 67.

З метою використання вказаних цистерн у господарській діяльності і розуміючи господарську мету, позивачем видано наказ №1 від 02.01.2024 "Про затвердження норм та лімітів в господарській діяльності", у п.3 якого затверджуються норми витрат палива для сільськогосподарської техніки та автомобілів у відповідності до Додатку №2.

У відповідності до штатного розкладу від 01.04.2024 на підприємстві позивача працює 1 інженер-механік, механік, 4 трактористи-машиністи сільськогосподарського виробництва та 11 робітників з комплексного обслуговування сільськогосподарського виробництва.

Також СТОВ "ДМИТРОВКА" має у своєму розпорядженні техніку, яка є власністю платника податків, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку "105", а саме: Автонавантажувач Hyster H2.5FT (2014 року), Жниварка для збирання соняшника "SUN WORKER", Завантажувач зерна пересувний ЗЗП-80, Трактор "Беларусь" МТЗ 1221, трактор колісний "VALTRA" A95 з № НОМЕР_1 , трактор колісний "VALTRA" T194V №.

Крім того, платник податків використовує у своїй діяльності і орендовану техніку на підставі наступних договорів:

1) договір №1-ТЗ від 01.01.2024, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та СТОВ "ДМИТРОВКА", за яким останній орендує КАМАЗ марки 5511, самоскид, із державним номером НОМЕР_2 ;

2) договір №4-ТЗ від 01.01.2024, укладеного між ФОМ ОСОБА_2 та СТОВ "ДМИТРОВКА", за яким останній орендує: комбайн DEUTZ-FAHR HTS 269 KW, 2017 року випуску, № НОМЕР_3 ; жниварку DEUTZ-FAHR, 2017 року випуску з № НОМЕР_4 ; тележку DEUTZ-FAHR, 2017 року випуску, № НОМЕР_5 ;

3) договір №010224с суборенди сільськогосподарської техніки від 01.02.2024, укладеного між ПОД "Константа" Громадської організації "Харківської обласної організації всеукраїнської організації Союз осіб з інвалідністю України" та СТОВ "ДМИТРОВКА", за яким останній суборендує: борона дискова марки GREGORE-DESSON DXRV II 667-36, 2008 року випуску, № НОМЕР_6 ; трактор колісний марки CASE MX 335, реєстраційний номер НОМЕР_7 , 2008 року випуску, № НОМЕР_8 , двигун № НОМЕР_9 ; трактор колісний Т-158 1988 року випуску, №4365, двигун № НОМЕР_10 ; 4) трактор марки МТЗ серія 80, реєстраційний номер НОМЕР_11 , 1987 р.в., № НОМЕР_12 , двигун № НОМЕР_13 ; комбайн зернозбиральний, 1995 року випуску, заводський № НОМЕР_14 ; культиватор дисковий ВИЛ РИЧ (Wil Rich DC 111 25-28), 2008 року випуску, № НОМЕР_15 .

З метою підготовки до польових робіт, позивач починаючи з квітня починає закуповувати дизельне пальне для сільськогосподарської техніки та автомобілів, а саме:

1) у ФОП ОСОБА_3 (без укладення письмової форми договору), на підставі виписаних ФОП ОСОБА_3 видаткової накладної №РН-0000035 від 08.04.2024 на суму 678400,00 грн (без ПДВ) та 135680 сума ПДВ. Транспортування ТМЦ здійснювалося на підставі ТТН №РН-0000025 від 08.04.2024. За наслідками доставки ТМЦ підписано акт приймання-передачі палива та рахунок фактуру №СФ-0000333 від 08.04.2024 на оплату. Розрахунок з постачальником проведено на підставі платіжних інструкцій №608 від 09.04.2024, №697 від 23.05.2024. На даний час позивач має заборгованість перед ФОП ОСОБА_3 у сумі 89000,00 грн.

2) на підставі договору поставки нафтопродуктів від 09.04.2024 №09-04/2024-1ДП, укладеного з ТОВ "ПЕТРОЛЬ ГРУП ЛІМІТЕД". На підтвердження виконання умов договору позивач оплатив рахунок №158 від 09.04.2024, що підтверджується платіжною інструкцією №609 від 09.04.2024, і ТМЦ були поставлені на підставі видаткової накладної №317 від 10.04.2024 та ТТН №7 від 10 квітня 2024. Розрахунок проведено у повному обсязі.

3) на підставі договору купівлі-продажу нафтопродуктів від 26.04.2024 №ДГ-0000046, укладеного з ТОВ "ДИЗЕЛЬ ТРАНС ОПТ ГРУП". На виконання умов договору ТМЦ на підставі видаткової накладної №РН-0000093 від 26.04.2024, рахунку №СФ-0000092 від 26.04.2024 та ТТН №93 від 26.04.2024 поставлено на адресу позивача у розмірі 22950 л у сумі 820462,50 грн (без ПДВ) та на підставі №РН-0000095 від 27.04.2024, рахунку №СФ-0000094 від 27.04.2024 та ТТН №95 від 27.04.2024 поставлено на адресу позивача у розмірі 16000 л у сумі 582720,00 грн. Оплата за товар проведено у повному обсязі на підставі платіжних інструкцій №4059 від 26.04.2024 та №653 від 01.05.2024;

4) на підставі договору купівлі-продажу товару від 03.08.2023 №1069, укладеного з ТОВ "ОВІС ТРЕЙД". На виконання умов договору, на підставі видаткової накладної №5958 від 15.05.2024 та ТТН №5958 від 15.05.2024 поставлено позивачу ТМЦ - 16560,68 л на суму 466200,00 грн (з ПДВ), а також на підставі видаткової накладної №9084 від 18.07.2024 та ТТН №9084 від 18.07.2024 поставлено на адресу Позивача ТМЦ 10466,71 л на суму 488250,00 грн (з ПДВ). Розрахунок за поставлений товар здійснено у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями №710 від 07.06.2024 та №769 від 25.07.2024;

5) на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.2024 №107, укладеного з ТОВ "Брент Ойл-98". На виконання умов договору ТМЦ, на підставі видаткової накладної №1801 від 31.07.2024 та ТТН №0000-000724 від 31.07.2024, поставлено на адресу позивача у розмірі 15000 л на суму 690000 грн (з ПДВ). На підставі рахунку на оплату №1233 від 29.07.2024 позивачем сплачено ТМЦ у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №776 від 29.07.2024.

У відповідності до норм визначених у Додатку №2 та п.3 наказу №1 від 02.01.2024 "Про затвердження норм та лімітів в господарській діяльності" та на підставі облікових листів трактористів-машиністів за квітень-липень 2024 року та подорожних листів вантажних автомобілів за квітень-червень 2024 року, позивачем списано дизельне паливо в рамках проведення господарської діяльності на підставі актів списання товарів №35 від 05.04.2024, №60 від 30.04.2024, №61 від 30.04.2024, №63 від 30.04.2024, №64 від 30.04.2024, №67 від 30.04.2024, №68 від 30.04.2024, №65 від 30.05.2024, №48 від 31.05.2024, №66 від 31.05.2024, №69 від 31.05.2024, №72 від 31.05.2024, №74 від 31.05.2024, №73 від 30.06.2024, №53 від 21.07.2024, №71 від 31.07.2024.

Вказане також підтверджується проводки у бухгалтерському обліку щодо оприбуткування товару, поставленого на адресу позивача та його подальше використання, списання відображається у оборотно-сальдових відомостях.

Всі контрагенти позивача, на виконання вимог ст.201 ПК України, склали та зареєстрували податкові накладні, які долучені до матеріалів позову. Реєстрація таких накладних не була зупинена чи прийнято рішення контролюючого органу про відмову у реєстрації.

Крім того, контролюючий орган в акті перевірки не ставив під сумнів реальність господарської операції щодо постачання дизельного пального на адресу позивача, проте дійшов висновку про не підтвердження його використання у господарській діяльності. При цьому позивачем надані усі первинні та бухгалтерські документи, які підтверджують списання дизельного пального в рамках встановлених норм в ході проведення господарської діяльності (збору урожаю та його перевезення).

Суд першої існтанції слушно звернув увагу на те, що контролюючий орган в описовій частині акту перевірки по даному питанню посилається на Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті №43, затверджених наказом Мінстрансу України від 10.02.1998 за №43 (далі за текстом Норми №43). Однак такі норми не розповсюджуються на сільськогосподарську техніку. Більше того, норми Наказу №43 призначені для планування потреби підприємств у паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії та раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватися для розроблення питомих норм витрат палива. Вказані Норми №43 не пройшли держреєстрації в Мін`юсті, а отже, не є обов`язковим для виконання.

В той же час, на підприємстві є затверджений наказ про встановлення витрат палива і його списання здійснювалося в межах норм у відповідності до технічних характеристик техніки.

Щодо посилання на необхідність контролю витрат сільськогосподарської техніки за допомогою GPS/GPRS, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що такі вимоги не передбачені чинним законодавством України. Крім того, як зазначає представник позивача, техніка СТОВ "ДМИТРОВКА" не облаштована засобами контролю GPS/GPRS, а тому списання проводилося в межах норм на підставі облікових листів трактористів-машиністів.

Поряд з тим, позивачем у відповідності до вимог Національних стандартів бухгалтерського обліку №7, №9 та №16 куплене паливо списане на рахунок "23", субрахунок "2311", який у майбутньому враховується при обчисленні собівартості продукції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що висновки акту перевірки в цій частині суперечать дійсним обставинам у справі та вимогам податкового законодавства, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення від 13 листопада 2024 року №2 (форма "В4") в частині нарахування податкових зобов`язань на суму 895870,59 грн є неправомірним та підлягає скасуванню.

Щодо порушень під час формування складу податкового кредиту і від`ємного значення за наслідками купівлі запчастин, судом встановлено наступні обставини.

Контролюючий орган на стор.26-33 акту перевірки аналізуючи документи платника податків із закупівлі запчастин дійшов до висновку, що матеріали та запчастини, які придбавалися позивачем на загальну суму 467135,16 грн (без ПДВ) використано не у господарських операціях, а тому платник податків зобов`язаний був нарахувати податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 93427,03 грн.

Позивач в позовній заяві вказує, що усі матеріали та запчастини, про які зазначає контролюючий орган в рамках даного порушення, використовувалися платником податків виключно для здійснення господарської діяльності, а саме, ремонту сільськогосподарської техніки.

Так, з метою підтримання сільськогосподарської техніки та автомобільного транспорту у належному стані платник податків змушений закуповувати матеріали та запчастини, які можливо замінити на техніці без капітального ремонту чи спеціалізованих станцій технічного обслуговування. Враховуючи, що на підприємстві позивача у штаті є механіки і спеціалісти, які могли самостійно здійснювати подібний ремонт власними зусиллями, знаючи і розуміючи потреби для поточного ремонту техніки, платником податку здійснювалися незначні закупівлі запчастин у спірному періоді у наступних контрагентів:

1) у ТОВ "АГРОРЕСУРС", відповідно до договору купівлі-продажу №В/823/24/П/ХА/ПО від 29.04.2024, на виконання якого складено Специфікацію №1, видаткову накладну №б/н від 30.04.2024, Акт приймання-передачі №301 від 30.04.2024, ТТН №Ар00000913 від 30.04.2024р. Транспортування здійснювалося за рахунок продавця. Товар оплачено у повному обсязі згідно платіжної інструкції №656 від 02.05.2024;

2) у ПАТ "Завод Фрунзе" (письмовий договір не укладався через незначну вартість ТМЦ і одномоментністю виконання його умов). Взаємовідносини підтверджуються видатковою накладною №128967 від 01.07.2024 на суму 1740,00 грн (з ПДВ), рахунком на оплату №17773 від 27.06.2024 та платіжною інструкцією №735 від 01.07.2024. Транспортування товару здійснювалося власним транспортом позивача;

3) у ТОВ "АРТІ", на підставі договору постачання №А-00030426 від 01.09.2018. В рамках даного договору та на виконання його умов виписувалися видаткові накладні №18139 від 19.06.2024, №18152 від 19.06.2024, №18138 від 19.06.2024, №18328 від 19.06.2024, рахунки на оплату №23190/2 від 18.06.2024, №23190/3 від 18.06.2024, №23190/1 від 18.06.2024, №23190/4 від 18.06.2024. Транспортування товару здійснювалося власним транспортом позивача. Оплату за отриманні запчастини проведено у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями №726 від 19.06.2024 та №725 від 18.06.2024.

4) у ТОВ "СПЕЦТЕХНОХАУС" (письмовий договір не укладався через незначну вартість ТМЦ і одномоментністю виконання його умов). Взаємовідносини підтверджуються видатковими накладним №41 від 17.07.2024, №42 від 19.07.2024, №11 від 30.04.2024, №9 від 15.04.2024, №14 від 16.05.2024, №12 від 14.05.2024, №38 від 12.07.2024, та рахунком-фактурою №806 від 15.07.2024, №807 від 17.07.2024, №774 від 17.04.2024, №772 від 10.04.2024, №778 від 13.05.2024, №776 від 01.05.2024, №794 від 16.06.2024. Транспортування товару здійснювалося власним транспортом позивача. Оплату за отриманні запчастини проведено у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями №758 від 19.07.2024, №634 від 17.04.2024, №621 від 10.04.2024, №675 від 13.05.2024, №655 від 02.05.2024, №753 від 15.07.2024, №724 від 17.06.2024.

5) у ТОВ "УКРАГРОЗАПЧАСТИНА" на підставі договору купівлі-продажу №314 від 11.11.2020. В рамках якого виписано видаткову накладну №1117 від 04.04.2024. Транспортування товару здійснювалося власним транспортом позивача. Оплату за отриманні запчастини проведено у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями №600 від 02.04.2024;

6) у ТОВ "МИР МАСЕЛ" відповідно до умов договору поставки №581/м-2017 від 20.04.2017, на підтвердження чого надано видаткові накладні №3168 від 11.04.2024 та №4404 від 15.05.2024 та рахунками на оплату №5863 від 10.04.2024 та №7982 від 10.05.2024. Транспортування товару здійснювалося власним транспортом позивача. Оплату за отриманні запчастини проведено у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями №620 від 10.04.2024 та №671 від 13.05.2024;

7) у ТОВ "АЛЬБІОН", відповідно до договору від 13.05.2021 №5675С-АЛ від 13.05.2021. В рамках даного договору виконувалися послуги щодо заправки кондиціонерів та виїзд сервісного спеціаліста. Виконання робіт підтверджується актами №47069 від 19.06.2024 та №46370 від 02.04.2024. Оплату за отриманні послуги проведено у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями №727 від 19.06.2024 та №599 від 02.04.2024.

8) у ФОП ОСОБА_4 відповідно до договору поставки №01/01-24 від 01.01.2024. В рамках даного договору та на виконання його умов виписувалися видаткові накладні №136 від 30.05.2024, №169 від 28.06.2024, №94 від 25.04.2024 та рахунок-фактура №136 від 30.05.2024, №169 від 28.06.2024, №94 від 25.04.2024. Транспортування товару здійснювалося власним транспортом позивача. Оплату за отриманні запчастини проведено у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями №662 від 08.05.2024 та №749 від 12.07.2024;

9) у ФОП ОСОБА_5 в рамках виконання договору поставки №114 від 03.04.2024, виписувалися видаткова накладна №399 від 08.04.2024, та рахунок-фактура №396 від 03.04.2024. Транспортування товару здійснювалося власним транспортом позивача. Оплату за отриманні запчастини проведено у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями №605 від 04.04.2024;

10) у ТОВ "ДІОЛ АГРО" згідно договору купівлі-продажу №565 від 01.08.2018, що підтверджується видатковими накладними №РН-077 від 10.05.2024 та №РН-047 від 10.04.2024 та рахунками на оплату №DA-0166 від 10.05.2024 та №DA-0117 від 10.04.2024. Транспортування товару здійснювалося власним транспортом позивача. Оплату за отриманні запчастини проведено у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями №670 від 10.05.2024 та №671 від 13.05.2024.

Придбані матеріали використані у господарській діяльності, а саме для ремонту сільськогосподарської техніки, що підтверджується відповідними актами списання товару №24 від 30.04.2024, №51 від 30.04.2024, №75 від 30.04.2024, №84 від 30.04.2024, №85 від 30.04.2024, №37 від 31.05.2024, №38 від 31.05.2024, №52 від 31.05.2024, №41 від 30.06.2024, №80 від 30.07.2024, №78 від 31.07.2024, №83 від 31.07.2024 до яких складено відповідні лімітно-забірні картки та відомості дефектів на ремонт машин.

Всі проводки у бухгалтерському обліку щодо оприбуткування товару, який поставлений на адресу позивача та його подальше використання, списання відображається у оборотно-сальдових відомостях.

Суд першої інстанції слушно звернув увагу, що всі контрагенти позивача, на виконання вимог ст.201 ПК України, склали та зареєстрували податкові накладні, які долучені до матеріалів позову. Реєстрація таких накладних не була зупинена чи прийнято рішення контролюючого органу про відмову у реєстрації. Вказаний факт також є свідченням реальності господарської операції.

Більше того, контролюючий орган в акті перевірки не ставив під сумнів реальність господарської операції щодо постачання запчастин на адресу позивача, а лише виклав висновок про не підтвердження його використання у господарській діяльності.

Позивачем у відповідності до вимог Національних стандартів бухгалтерського обліку №7, №9 та №16 списано куплені запчастини на рахунок "23 Виробництво", субрахунок "2311", який у майбутньому враховується при обчисленні собівартості продукції.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність формування сум податкового кредиту за вказаними господарськими операціями по придбанню матеріальних цінностей, тому податкове повідомлення-рішення від 13 листопада 2024 року №2 (форма "В4") в частині нарахування податкових зобов`язань на суму 93427,03 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо порушень під час формування складу податкового кредиту і від`ємного значення за наслідками купівлі будівельних матеріалів, судом встановлено наступні обставини.

Контролюючий орган на стор.33-37 акту перевірки аналізуючи документи платника податків із закупівлі будівельних матеріалів дійшов до висновку, що матеріали, які придбавалися позивачем на загальну суму 322579,33 грн (без ПДВ) було використано не у господарських операціях, тому платник податків зобов`язаний був нарахувати податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 64515,87 грн.

Судом з матеріалів справи встановлено, що СТОВ "ДМИТРОВКА" орендує офісні та виробничі приміщення, а саме:

1) на підставі договору оренди від 01.03.2024 б/н, укладеного з оренди з ТОВ "УЮТ", за умовами якого позивач орендує нежитлове приміщення (третій поверх будівлі готелю) загальною площею 22 кв.м., розташовано за адресою: Харківська область, м.Первомайський, вул.Бугайченка №38;

2) на підставі договору оренди нежитлових приміщень від 01.01.2022 №101, укладеного з ОСОБА_1 , за умовами якого позивач орендує комплекс нежитлових будівель за адресою: Харківська область, Первомайський район, с.Дмитрівка, вул.Леніна, буд.90-А.

Умовами вказаних договорів передбачено, що позивач, як орендар, зобов`язаний підтримувати предмет оренди у технічному стані, за свій рахунок проводити поточні ремонти.

З метою підтримання приміщень, які орендуються позивачем, у придатному для використання стані СТОВ "ДМИТРОВКА" придбано будівельні матеріали для проведення поточного ремонту. Враховуючи, що на підприємстві позивача у штаті є робітники з комплексного обслуговування сільськогосподарського виробництва, які могли самостійно здійснювати поточний ремонт власними зусиллями, то залучення спеціальних сторонніх будівельних організацій не вимагалося.

Знаючи і розуміючи потреби для поточного ремонту приміщень, платником податку здійснювалися незначні закупівлі будівельних матеріалів в спірному періоді у наступних контрагентів:

1) ТОВ "Будівельник" відповідно до договору поставки будівельних матеріалів №31 від 30.01.2024. Факт реальності виконання вказаного договору підтверджується наданими представником позивача видаткови накладними №ООО-000176 від 01.04.2024, №ООО-000443 від 24.06.2024, №ООО-000444 від 24.06.2024, №ООО-000556 від 19.07.2024, №ООО-000557 від 19.07.2024, №ООО-000515 від 02.07.2024, рахунками-фактурами №ООО-000185 від 29.03.2024, №ООО-000472 від 21.06.2024, №ООО-000447 від 17.06.2024, №ООО-000560 від 17.07.2024, №ООО-000561 від 17.07.2024, №ООО-000516 від 02.07.2024. Транспортування товару здійснювалося власним транспортом позивача. Оплату за отриманні будівельні матеріали проведено у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями №594 від 01.04.2024, №730 від 24.06.2024, №731 від 24.06.2024, №759 від 19.07.2024;

2) ПП "Українські будівельні матеріали" згідно договору купівлі-продажу №161221-1 від 12.12.2021., на підтвердження чого надано видаткову накладну №4 від 03.04.2024. Транспортування товару здійснювалося продавцем на склад позивача, згідно ТТН №4 від 03.04.2024. Оплату за отриманні будівельні матеріали проведено у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями №617 від 10.04.2024;

3) ТОВ "Виробниче підприємство "Полісан" відповідно до договору поставки №0404 від 03.04.2024. В рамках даного договору та на виконання його умов виписувалися видаткові накладні №2670759 від 04.04.2024, №2670381 від 04.04.2024, №2670337 від 04.04.2024, №2670372 від 04.04.2024, №2670360 від 04.04.2024 та рахунки на оплату №12330 від 03.04.2024, №12329 від 03.04.2024, №12335 від 03.04.2024, №12336 від 03.04.2024, №12328 від 03.04.2024, Транспортування товару здійснювалося продавцем на склад позивача згідно ТТН №Р2670759 від 04.04.2024, №Р2670381 від 04.04.2024, №Р2670337 від 04.04.2024, №Р2670372 від 04.04.2024, №Р2670360 від 04.04.2024. Оплату за отриманні будівельні матеріали проведено у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №618 від 10.04.2024;

4) ТОВ "АТЛАНТА БУД СХІД" відповідно до договору поставки №01/2/03-2404 від 01.03.2024, що підтверджується видатковою накладною №МОА-007769 від 10.04.2024. Транспортування товару здійснювалося власним транспортом позивача. Оплату за отриманні будівельні матеріали проведено у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями №613 від 10.04.2024;

5) ТОВ "ДЮС ТРЕЙД" (договір не укладався через незначну вартість ТМЦ і одномоментністю виконання його умов). Товар придбаний згідно виписаної видаткової накладної №Ап0000483 від 10.04.2024 та рахунку на оплату №97881 від 05.04.2024. Транспортування товару здійснювалося власним транспортом позивача. Оплату за отриманні будівельні матеріали проведено у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №615 від 10.04.2024;

6) ТОВ "ДК "АЛІУС" відповідно до договору поставки №22/04/24 від 22.04.2024. В рамках даного договору та на виконання його умов виписувались видаткова накладна №226 від 22.04.2024 та рахунок на оплату №22 від 22.04.2024. Транспортування товару здійснювалося власним транспортом позивача. Оплату за отриманні будівельні матеріали проведено у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №640 від 22.04.2024;

7) ТОВ "АВ метал груп" відповідно до договору поставки №ХМЧ202 від 08.07.2015. В рамках даного договору та на виконання його умов виписувалися видаткові накладні №5358080 від 11.04.2024 та №5180171 від 15.04.2024. Транспортування товару здійснювалося власним транспортом позивача. Оплату за отриманні будівельні матеріали проведено у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями №745 від 10.07.2024 та №616 від 10.04.2024.

Згідно пояснень представника позивача та наданим ним доказів, всі вказані матеріали були використані у господарській діяльності, а саме для поточного ремонту орендованих приміщень, що підтверджується відповідними лімітно-забірними картками на отримання матеріальних цінностей за формою №ВЗСГ-1, накладними-вимогами на відпуск за формою М-11, актами приймання-здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих об`єктів за формою №ОЗ-2 за відповідний період.

Крім того, суд зазначає, що частина будівельних матеріалів знищені в ході пожежі, яка сталась на підприємстві 15.09.2024 року, що зафіксовано у відповідному акті Лозівського РВ ГУ ДСНС в Харківській області.

Всі проводки у бухгалтерському обліку щодо оприбуткування товару, що поставлений на адресу позивача та його подальше використання, списання відображається у оборотно-сальдових відомостях.

Вищевказані контрагенти позивача, на виконання вимог ст.201 ПК України, склали та зареєстрували податкові накладні, які долучені до матеріалів позову. Реєстрація таких накладних не була зупинена чи прийнято рішення контролюючого органу про відмову у реєстрації.

Контролюючий орган в акті перевірки не ставив під сумнів реальність господарської операції щодо постачання будівельних матеріалів на адресу позивача, однак дійшов висновку про не підтвердження їх використання у господарській діяльності.

Позивачем здійснено списання придбаних матеріалів відповідно до вимог Національних стандартів бухгалтерського обліку №7, №9 та №16 на рахунок "92 Адміністративні витрати".

У відповідності до стандарту №16 "Витрати" затвердженого наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999, передбачено, що до адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, але не виключно, витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Враховуючи, що усі ремонті роботи проводилися саме щодо основних засобів (господарських будівель та споруд, які використовуються у господарській діяльності), то списання таких матеріалів є виправданим, відображено у бухгалтерському обліку, відповідає меті господарської діяльності і фактично є адміністративними витратами.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення від 13.11.2024 №2 (форма "В4") в частині нарахування податкових зобов`язань у сумі 64515,87грн.

Також, суд першої інстанції правильно зазначив, що контролюючим органом в акті перевірки не зазначено про наявність належного та допустимого доказу, який би вказував на неможливість підтвердження реальності господарських операцій вчинених СТОВ "ДМИТРОВКА" та його контрагентами, безтоварність таких операцій чи неможливість використання ТМЦ у господарській діяльності або використання у розмірах не притаманних для подібного виду діяльності тощо.

При цьому, первинні та бухгалтерські документи по взаємовідносинам позивача з контрагентами, оприбуткування ТМЦ і їх використання мають всі необхідні встановлені законом обов`язкові реквізити. Належні докази того, що ці первинні документи містять дефекти, не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними - відсутні.

Відповідно до п.21.1 ст.21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами (п.п.21.1.1); не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (п.п.21.1.4); забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій (п.п.21.1.2); забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень (п.п.21.1.3).

Підпунктом 62.1.3 п.62.1 ст.62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Судом встановлено, що на момент здійснення господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані, як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавалися.

Водночас, нормами податкового законодавства визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ. При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, платники податку відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Якщо контрагенти товариства не виконали своїх зобов`язань по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.11.2015 у справі №2а-14377/12/2670.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем в ході судового розгляду справи не доведено правомірність прийнятих ним рішень. Отже, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 13.11.2024 №2 та №2 у розмірі 1053813,49 грн є неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.

Тож, позовні вимоги Сільськогосподарського товариства "ДМИТРОВКА" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем подано до суду клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40000,00 гривень, до якого додано копію договору про надання правничої допомоги № б/н від 06.02.2025, копію акту наданих послуг № 1 від 11.02.2025, копію розрахунку на оплату № 1 від 11.02.2025, копію платіжної інструкції № 1046 від 14.02.2025.

З наданих позивачем доказів вбачається, що професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатським бюро "Віталія Гордейчука", на підставі договору про надання правової допомоги від б/н від 06.02.2025.

11.02.2025 між адвокатським бюро та Клієнтом підписано акт наданих послуг №1, відповідно до якого загальна вартість витраченого часу виконавця складає 10 годин. Загальна вартість усіх наданих послуг складає 40000,00 гривень. До наданих послуг увійшли наступні: 1) проведення аналізу матеріалів документальної позапланової виїзної перевірки, що оформлено актом №45707/20-40-07-12-05/30774357 від 01.10.2024р., а також дій та документів пов`язаних із накладенням арешту на майно і рахунки Клієнта. Загальна тривалість витраченого часу - 1 (одна) години; 2) написання та подання до Харківського окружного адміністративного суду позову про скасування податкових повідомлень-рішень від 13.11.2024р. за №2 та №2. Загальна тривалість витраченого часу - 7 (сім) годин; 3) запланована участь адвоката у судових засіданнях в Харківському окружному адміністративному суді по справі щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 13.11.2024р. за №2 та №2. Запланована тривалість витраченого часу - 2 (дві) години.

На підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано рахунок на оплату наданих послуг №1 від 11.02.2025 у розмірі 40000,00 гривень та платіжну інструкцію від 14.02.2025 №1046.

Відповідач подав заяву, в якій просив суд відмовити в задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну допомогу в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач просить відшкодувати витрати на правничу допомогу із значним завищенням розмірів. У той самий час, до заяви додано акт наданих послуг, рахунок на оплату та платіжну квитанцію. Між тим, позивачем не надано розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, обґрунтування щодо складності справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг).

Згідно зі статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-п`ятою статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Загальний порядок розподілу судових витрат урегульовано статтею 139 КАС України, частинами першою, третьою якої встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною сьомою статті 134 КАС України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз змісту вищевказаних норм дозволяє дійти висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Відповідна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року в справі №816/2096/17.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі №280/1765/19, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.08.2021 року по справі №520/5311/2020 зазначив, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Поряд з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

Оцінивши обставини цієї справи та надані позивачем докази у їх сукупності, враховуючи складність справи, кількість затраченого часу для підготовки процесуальних документів адвокатом, заперечення представника відповідача щодо суми заявлених до стягнення витрат на правову допомогу, принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності зменшення заявленої до відшкодування суми витрат на професійну правничу допомогу в цій справі до 20000,00 грн.

Таким чином, заява представника позивача про розподіл судових витрат підлягає частковому задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 по справі № 520/5467/25 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 по справі № 520/5467/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 14.10.2025 року