Справа № 520/17720/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 жовтня 2025 р.Справа № 520/17720/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Шахтарського міського житлово-комунального підприємства на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 у справі №520/17720/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі- відповідач, ГУ ПФУ у Вінницькій області), в якій просив:

-визнати протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №82 від 16.06.2023, яким йому відмовлено у задоволенні поданої заяви про призначення пенсії та призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та пільгового стажу, а саме: через не зарахування до його страхового та пільгового стажу періодів роботи з 07.12.1994 по 09.12.1994, з 21.02.2005 по 30.07.2007, з 01.05.2012 по 21.06.2016, з 18.08.2011 по 30.04.2012, з 28.09.2016 по 10.10.2016, з 22.02.2017 по 17.10.2017 та з 16.07.2018 по 26.11.2020, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі-Закон № 1058-ІV);

-зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати йому до страхового та пільгового стажу роботи періоди роботи з 07.12.1994 по 09.12.1994. з 21.02.2005 по 30.07.2007, з 01.05.2012 по 21.06.2016, з 18.08.2011 по 30.04.2012, з 28.09.2016 по 10.10.2016, з 22.02.2017 по 17.10.2017 та з 16.07.2018 по 26.11.2020, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-ІV;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-ІV з дня звернення з заявою про призначення пенсії.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 позовну заяву задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області про відмову в призначенні пенсії №82 від 16.06.2023.

Зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.06.2023 з приводу призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-ІV з урахуванням висновків суду у даній справі.

Позов у решті вимог залишено без задоволення.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області частину витрат зі сплати судового збору у розмірі 858,88 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок).

Рішення суду першої інстанції сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалось, набрало законної сили 09.12.2023.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Шахтарське міське житлово-комунальне підприємство (далі- Шахтарське міське ЖКП, апелянт), (колишня назва - Першотравенське міське житлово-комунальне підприємство) , яке не було учасником справи, подало апеляційну скаргу після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, зазначаючи, що суд ухвалив рішення про його права та обов`язки, не залучивши його до участі у справі.

Апелянт просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 у справі №520/17720/23 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в частині зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періоду його роботи з 28.09.2016 по 10.10.2016 у Першотравенському міському житлово-комунальному підприємстві (далі-Першотравенське міське ЖКП) на посаді слюсаря-ремонтника 4 розряду з повним робочим днем на котельні «Південна» Першотравенського МЖКП і стягнути на користь Шахтарського міського ЖКП судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що Шахтарське міське ЖКП не має жодного робочого місця, яке б мало шкідливі і особливо важкі умови праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України. Відповідно до проведеної у 2015 році атестації робочих місць було складено Перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівникам яких підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах. Згідно з цим переліком професія слюсаря ремонтника (код ЄТКС 7233) відноситься до Списку № 2. Виробництво, на якому працював ОСОБА_1 , та його посада не відносяться до Списку №1.

Обставини, встановлені у рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року у справі №520/17720/23, стали підставою для звернення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про стягнення з Першотравенського міського ЖКП заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за Списком № 1 за період жовтень - грудень 2024 року в сумі 468,44 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду 25 березня 2025 року у справі №160/34726/24 стягнуто з Першотравенського міського ЖКП на користь ГУ ПФУ в Дніпропетровській області заборгованість з відшкодування витрат на виплату і доставку пенсії особам, що були зайняті на роботах із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, за період жовтень - грудень 2024 року в сумі 468,44 грн.

Отже, судом першої інстанції не було залучено до участі у розгляді справи №520/17720/23 Шахтарське міське ЖКП та ухвалено рішення, яким вирішено питання про права та обов`язки цією особи, чим порушено норми процесуального права, а саме: ст.ст.49,50 КАС України.

Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, зроблені ним у постанові від 11.11.2024 у справі №160/7289/22, апелянт зазначив, що суб`єкт господарювання, на який законом покладено обов`язок відшкодування витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, має право брати участь у якості третьої сторони, а також оскаржувати судові рішення у справах, в яких відповідний працівник доводить факт роботи у такого суб`єкта господарювання на посадах, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги Шахтарського міського ЖКП та залишити без змін рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу Шахтарського міського ЖКП задовольнити, скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 у справі №520/17720/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2025 поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 у справі №520/17720/23 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Шахтарського міського ЖКП на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 у справі №520/17720/23.

Ухвалою від 28.05.2025 справа призначена до розгляду без повідомлення учасників справи ( в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження, відкрите за апеляційною скаргою Шахтарського міського ЖКП, підлягає закриттю виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV.

Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області №82 від 16.06.2023 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та пільгового стажу(а.с.13).

Відповідно до цього рішення страховий стаж ОСОБА_1 становить 20 років 4 місяці 10 днів, стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 становить 4 роки 5 місяців 20 днів ; страховий стаж з урахуванням кратності та додаткових років за Списком №1 становить 24 роки 4 місяці 10 днів.

Згідно з відомостями копії дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 , трудова діяльність ОСОБА_1 складається, в тому числі, з наступних періодів:

- з 11.02.1991 по 20.11.1991 прийнятий до шахти "Родинська" п/о "Красноармійськвугілля", де займав посади електрослюсаря та підземного гірника;

- з 07.12.1994 по 10.08.1995 прийнятий на роботу гірником підземним 2 розряду на шахту "Родинська" п/о "Красноармійськвугілля" на підставі наказу №2076-к від 12.12.94 та звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу №1353-к від 14.08.95;

- з 01.06.2004 по 30.07.2007 прийнятий на роботу підземним гірником 2 розряду з повним робочим днем в шахті на підставі наказу №76к від 01.06.04 та звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №130к від 31.07.07;

- з 14.04.2008 по 12.02.2009 прийнятий на роботу підземним гірником 2 розряду (в подальшому 3 розряду) в шахті ім. М.І. Сташкова ВАТ "Павлоградвугілля";

- з 01.07.2011 по 30.04.2012 переведений гірником підземним 3 розряду дільниці по монтажу, демонтажу гірничого обладнання на підставі розпорядження №390ок від 01.07.11;30.04.2012 звільнений по переведенню в філію "Павлоградське управління по монтажу, демонтажу та ремонту гірничошахтного обладнання" ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України на підставі розпорядження №281 ок від 28.04.12;

- з 01.05.2012 по 21.06.2016 прийнятий на роботу гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті за переведенням з ВСП "Шахта ім. М.І. Сташкова" ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на підставі розпорядження №1к від 01.05.2012 та звільнений за угодою сторін на підставі на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі розпорядження №386к від 21.06.2016 від 31.07.07;

- з 28.09.2016 по 10.10.2016 прийнятий на роботу слюсарем ремонтником 4 розряду з повним робочим днем на котельні "Південна" на підставі наказу №196к від 27.09.2016 та звільнений за власним бажанням за ст.38 КзпП України на підставі наказу №229к від 10.10.2016;

- з 22.02.2017 по 17.10.2017 прийнятий гірником підземним 3 розряду дільниці ремонтно-відновлювальних робіт з повним робочим днем у шахті на підставі наказу №342к від 21.02.2017 та звільнений за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу №307/к від 17.10.17;

- з 16.07.2018 по 09.02.2021 прийнятий гірником підземним 3 розряду з повним підземним робочим днем в шахті на підставі наказу №856/к від 16.07.2018; з 20.08.2018 переведений гірником підземним 3 розряду з повним підземним робочим днем в шахті на підставі наказу №922к від 20.08.18 та звільнений згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу №40к від 09.02.2021.

Не погодившись з рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджено, що позивач у періоди з 07.12.1994 по 09.12.1994, з 21.02.2005 по 30.07.2007, з 01.05.2012 по 21.06.2016, з 18.08.2011 по 30.04.2012, з 28.09.2016 по 10.10.2016, з 22.02.2017 по 17.10.2017 та з 16.07.2018 по 26.11.2020 виконував роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті , на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, що відносяться до переліку за Списком №1 , тому вони підлягають зарахуванню до його пільгового страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-ІV.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011, зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини 3 статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Реалізацію права особи на судовий захист може бути здійснено також шляхом апеляційного оскарження актів судів першої інстанції, оскільки їх перегляд у такому порядку гарантує відновлення порушених прав людини і громадянина. Право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті частин 1, 2 статті 55, пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду будь-якої інстанції відповідно до закону (рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2010 року № 18-рп/2010).

ЄСПЛ наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Brulla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, пункт 33).

Право на звернення до суду (в контексті права на судовий захист ) охоплює широке поле різноманітних категорій, стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

У КАС України конституційне право на звернення до суду конкретизоване в ч. 1 ст. 5, згідно з якою кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Обов`язковою умовою надання правового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Право на захист має особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.

Особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, набуває процесуального статусу позивача у справі (пункт 8 частини 1 статті 4 КАС України).

Одним із процесуальних засобів, встановлених нормами КАС України , які забезпечують право на звернення до адміністративного суду (право на судовий захист у сфері публічно-правових відносин), є право на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції. Право на апеляційне оскарження, на відміну від права на звернення до суду (права на судовий захист), - процесуальне право, характерними ознаками якого є те, що його елементи (суб`єкт, зміст) визначаються процесуально-правовою нормою.

Відповідно до п. п. 2, 3, 4 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 у справі №9901/815/18.

Згідно з ч. 1 ст. 13 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Щодо учасників справи, то їх коло визначено частинами 1 та 2 статті 42 КАС України, якими передбачено, що учасниками справи є сторони, треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

На відміну від інших учасників адміністративного процесу, учасники справи здійснюють свої процесуальні права та виконують обов`язки в адміністративному процесі для того, щоб досягнути певного правового результату, в якому вони зацікавлені. Така зацікавленість обумовлена їх поведінкою як суб`єкта в матеріально-правових відносинах, щодо прав і обов`язків в яких виник спір, вирішення якого з ініціативи одного з цих суб`єктів перенесено в площину процесуального регулювання.

Права учасників справи визначені у ч. 3 ст. 44 КАС України, в тому числі, право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках.

У ч. 1 ст. 293 КАС України розширено коло осіб, які мають право оскаржити судове рішення в апеляційному порядку, порівняно з учасниками справи, лише на перший погляд, оскільки особи, про які йдеться в цій нормі, є суб`єктами матеріально-правових відносин, яких стосується спір, що отримав вирішення в судовому рішенні. Та обставина, що вони не приймали участь у справі, була обумовлена застосуванням щодо них незаконних процесуальних обмежень.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести свій правовий зв`язок зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування такого критерію, як вирішення судом питання про її право, інтерес та/або обов`язок, як елементів змісту матеріально-правових відносин, в площині яких виник спір. Такий зв`язок повинен бути безпосереднім, а не ймовірним та опосередкований іншими правовідносинами.

Судове рішення, яке оскаржується незалученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та/або обов`язків цієї особи (тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник) або міститься судження про права та/чи обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення є висновки суду про права та/чи обов`язки цієї особи або якщо у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та/чи обов`язки. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Колегія суддів зазначає, що особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому статтею 293 КАС України, повинна довести наявність у неї правового зв`язку безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Предметом оскарження у цій справі було рішення територіального органу Пенсійного фонду України щодо не зарахування спірних періодів трудової діяльності позивача до пільгового стажу за Списком № 1 та відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Індивідуальний акт це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини 1 статті 4 КАС України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої його прийнято або щодо прав, свобод та інтересів якої це рішення (індивідуальний акт) стосується.

Ухвалюючи рішення по суті позовних вимог судом першої інстанції надавалась оцінка виключно наявності чи відсутності у позивача права на пільгову пенсію, та правомірності дій відповідача щодо відмови у призначенні такої.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку сторонами не оскаржувалось.

Ухвалене у справі рішення стосується виключно прав та інтересів ОСОБА_1 , як особи, яка звернулась за призначенням пільгової пенсії, та ГУ ПФУ у Вінницькій області - як органу, який відмовив йому у призначені пільгової пенсії.

В свою чергу, Шахтарський міський ЖКП не є учасником спірних правовідносин, та судом першої інстанції не вирішувалось питання безпосередньо щодо його прав та обов`язків.

Покликання апелянта на те, що пенсійним органом в подальшому до нього заявлено вимогу про відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах не свідчить про те, що він є учасником правовідносин щодо призначення пенсії, та що судом першої інстанції вирішено питання безпосередньо щодо його прав та обов`язків і не створює підстав для апеляційного оскарження.

Подібних висновків, за наслідками касаційного перегляду, дійшов Верховний Суд в ухвалах від 14.08.2018 у справі №127/28038/13-а та від 17.05.2021 у справі №750/4715/16-а.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у складі судової палати рішення про відступ від висновків щодо застосування норм права, викладених в ухвалах від 14.08.2028 у справі №127/28038/13-а та від 17.05.2021 у справі №750/4715/16-а, не приймав.

Також Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої його прийнято, або прав, свобод та інтересів якої це рішення (індивідуальний акт) стосується. Якщо позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин, які виникли з прийняттям оскаржуваного рішення, яке є правовим актом ненормативного характеру, таке рішення, відповідно, не породжує для позивача й права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №9901/22/17, від 06.06.2018 у справі №800/489/17, від 06.02.2019 у справі №9901/815/18).

Відповідно до постанов Верховного Суду від 20.02.2019 №522/3665/17 судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявникам, та таке порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення, що не дозволяє скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно лише тому, що заявники зважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду, зроблені ним у постанові від 11.11.2024 у справі №160/7289/22, оскільки вони не є релевантними до справи, що розглядається.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 305 КАС України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Відповідно до частини 2 статті 305 КАС України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Враховуючи, що судовим рішенням у даній справі питання про права, свободи, інтереси та обов`язки Шахтарського міського ЖКП не вирішувалось, апеляційне провадження за його апеляційною скаргою підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.242,293,305, 311,321,325,328,329 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Шахтарського міського житлово-комунального підприємства на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 у справі №520/17720/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Любчич Л.В.
Судді Спаскін О.А. Присяжнюк О.В.