Справа № 277/872/25
Суддя: Заполовський В. В.
Дата ухвалення: 2025-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 277/872/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2025 р. смт Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.В.

за участю секретаря с/з Лук`янчук Т.В.

представника позивача адвоката Канарського В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в с-щі Ємільчине адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Канарський В.С. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову №312-24 від 21.11.2024 року, яка винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, провадження у справі закрити.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 05.07.2025 року в додатку «Дія» ОСОБА_1 прийшло сповіщення про відкриття відносно нього виконавчого провадження. З постанови про відкриття виконавчого провадження встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно ОСОБА_1 винесено постанову від 21.11.2024 року №312-24. Водночас будь-які протоколи про вчинення адміністративного правопорушення останньому не вручались та оскаржувана постанова йому не направлялась.

За змістом отриманого сповіщення встановлено, що вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Так, у листопаді 2024 року працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 було затримано ОСОБА_1 . Зі слів працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 стало відомо, що останній затриманий у зв`язку з тим, що він начебто постійно проживав на території Київської області та не став на військовий облік до ТЦК та СП в межах вказаної області. Крім того, на вимогу працівників ТЦК та СП пройти ВЛК, ОСОБА_1 повідомив, що постійно проживає в с-щі Ємільчине Житомирської області, а тому не має з собою всіх медичних документів та просив надати направлення і повістку до ІНФОРМАЦІЯ_5 (Ємільчине). У подальшому, ОСОБА_1 виконав відповідний обов`язок та пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією, що підтверджується довідкою від 22.01.2025 року №369. При цьому, зазначеною довідкою підтверджується факт наявності у ОСОБА_1 захворювань, що свідчить про те, що станом на дату його затримання працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 він потребував медичної документації. Таким чином, з постановою про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказане порушення, категорично не погоджується та вважає, що постанова винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо змісту та процедури складення, є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

На думку представника позивача оскаржувана постанова не містить жодних посилань на докази чи покази свідків, які підтверджують вчинене правопорушення.

ОСОБА_1 повідомляв працівників ТЦК та СП про те, що йому необхідний час для надання медичних документів, так як він нещодавно завершив лікування та очікує на оформлення медичних висновків. Однак, на думку представника позивача, працівники ТЦК та СП протиправно проігнорували вищевказаний факт та склали незаконний протокол.

Також представник позивача зазначив, що чинним законодавством не передбачено відповідальність військовозобов`язаного за відмову від направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби.

У зв`язку з викладеним представник позивача вважає, що відповідачем не доведено в установленому порядку наявності в діях позивача складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову, оскільки на його думку ОСОБА_1 правомірно притягнено до адміністративної відповідальності.

Так ОСОБА_1 було вручено повістку для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, для чого йому необхідно було з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 о 12.40 год. 18.11.2024 року, а також вручено направлення та картка обстеження та медичного огляду на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

Від підпису та отримання повістки на проходження медичного огляду для визначення військової служби ОСОБА_1 відмовився, про що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 складений акт відмови від отримання. Також ОСОБА_1 відмовився від підпису про отримання направлення на ВЛК в присутності свідків, про що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 складено акт про вручення картки обстеження та медичного огляду.

Після цього ОСОБА_1 усно було роз`яснено про порушення ним ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а тому його дії були кваліфіковані за ч.3 ст.210 КУпАП, як порушення мобілізаційного законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період.

Також уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 у присутності ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення №438/2024 від 18.11.2024 року, роз`яснено його права та обов`язки, які зазначені в ст.268 КУпАП (про що свідчать його особисті підписи) та вручено другий примірник зазначеного протоколу, про що свідчать його особисті підписи в даному протоколі та повідомлено про дату розгляду протоколу 21.11.2024 року.

21.11.2024 року уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 , після встановлення всіх обставин справи відносно ОСОБА_1 винесена постанова №312-24 від 21.11.2024 року, якою останнього було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.

Так як, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, її розгляд відбувся без участі останнього через його неявку.

Заяви, повідомлення, клопотання від ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи та неможливість прибути до на визначений час та дату для розгляду справи про адміністративне правопорушення не надходили.

Представник відповідача переконаний, що дії ОСОБА_1 вказують на наявність об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, а тому постанова №314-24 від 21.11.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП є обґрунтована та законна.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув. Представник позивача адвокат Канарський В.С. в судовому засіданні позов підтримав зіславшись на обставини викладені в позовній заяві. Також зазначив, що надані представником відповідача докази відмови ОСОБА_1 від отримання повістки та картки обстеження та медичного огляду є недопустимими, оскільки працівники ТЦК не можуть бути свідками під час складання таких документів.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу без його участі.

Згідно ксерокопії довідки від 13.04.2022 року №1806- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , а його фактичним місцем проживання є АДРЕСА_2 .

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №438/2024 від 18.11.2024 року 18.11.2024 року о 12 год. 00 хв., в ході здійснення перевірки встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в м. Харкові, проживає в Київській області, вчасно не став на військовий облік за місцем проживання, відмовився від проходження військово-лікарської комісії та своїми діями порушив вимоги ч.10 ст.1, ч.11 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Додаток №2 до Порядку організації та ведення військового обліку, призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487, під час дії особливого періоду, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення був складений у присутності ОСОБА_1 , останнього було ознайомлено з правами та обов`язками відповідно до статті 63 Конституції Українита статті 268 КУпАП, а також про дату, час та місце розгляду протоколу. В поясненнях щодо протоколу ОСОБА_1 зазначив, що «військово-лікарську комісію буде проходити за місцем проживання». Протокол містить підпис ОСОБА_1 , заперечень, зауважень щодо порушень законодавства при складанні протоколу, невідповідність внесених до протоколу даних не заявлено. Будь яких клопотань, пов`язаних з розглядом справи не заявлено.

За результатами розгляду вказаного протоколу про адміністративне правопорушення начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 винесено постанову №312-24 від 21.11.2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 старшим солдатом ОСОБА_3 та сержантом ОСОБА_4 18.11.2024 року складено акт відмови від отримання повістки, відповідно до якого у зв`язку з небажанням ОСОБА_1 отримувати повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 текст повістки про явку на 12 год. 43 хв. 18.11.2024 року до вказаного ІНФОРМАЦІЯ_6 було доведено (озвучено) ОСОБА_1 о 12 год. 43 хв. 18.11.2024 року.

Також ОСОБА_1 було вручено картку обстеження та медичного огляду, повістку зі строком прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 12 год. 48 хв. 18.11.2024 року. Засвідчити підписом корінець повістки (розписки) про її отримання ОСОБА_1 в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовився, про що свідчить ксерокопія акту про вручення картки обстеження та медичного огляду (при відмові від підпису).

Згідно ксерокопії витягу з мобільного додатку «Резерв+» ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_5 (Ємільчине), дата ВЛК 22.01.2025 року, постанова ВЛК: придатний, дані уточнено вчасно 22.01.2025 року.

Відповідно до приписів частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийнято оскаржуване рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За приписами статті 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Під межами доказування розуміють сукупність доказів, достатніх для достовірного з`ясування обставин, що входять до предмета доказування. Предмет доказування у справі про адміністративне правопорушення - це сукупність фактичних обставин такої справи, встановлення яких необхідне для його правильного вирішення. До предмета доказування у справі про адміністративне правопорушення входять обставини, що підлягають з`ясуванню у цій справі, перелік яких міститься у статті 280 КУпАП, згідно з якою орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясування інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Правильне визначення меж доказування дає змогу досягти максимальної ефективності адміністративного процесу, уникнути збору та вивчення надлишкових доказів і забезпечити досягнення цілей доказування. Таким чином, предмет доказування та межі його встановлення є якісними характеристиками процесу доказування, що дають змогу суб`єкту адміністративної юрисдикції визначити фактичний обсяг обставин, які підлягають доказуванню, та реалізувати його під час провадження у конкретній справі, виходячи з особливостей такої справи.

Отже, під час розгляду справи, законодавець покладає на орган (посадову особу) обов`язок, обумовлений з`ясуванням істотних обставин справи, перелік яких регламентовано законом, які слугують правовими підставами (підґрунтям) для прийняття рішення про визнання особи винуватою у скоєнні інкримінованого правопорушення та застосування до неї заходу державного примусу у вигляді накладення стягнення.

Склад адміністративного правопорушення це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема, накладення стягнення у виді штрафу.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення.

Стаття 283 КУпАП передбачає, що зміст постанови про вчинення адміністративного правопорушення має містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Згідно з диспозицією ст.210-1 КУпАП відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 3 вказаної норми Закону передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

За змістом ст.1 Закону України "Про оборону України", особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 №303/2014 року "Про часткову мобілізацію".

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався відповідними указами і діє на час розгляду справи.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Розділом II Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно вимог статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Статтею 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до абз.1, 3 ч.1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни України зобов`язані: зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" Кабінет Міністрів України затвердив Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період від 16.05.2024 р. № 560 (далі - Порядок №560).

Вказаний Порядок визначає, зокрема, порядок виклику громадянина під час мобілізації до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби.

Підпунктом 2 пункту 1 Додатку 2 "Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів" Порядку №1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до п.6 Постанови КМУ №560, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для визначення придатності до військової служби. За викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби (п.21 Постанови КМУ №560).

Пунктом 27 Постанови КМУ №560 визначено, що під час мобілізації громадяни викликаються до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів з метою проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Пунктом 28 Постанови КМУ №560 визначено, що виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.

Вимоги до форми повістки та її формування визначені п.29, 30 Постанови КМУ № 560.

Повістки мають право вручати представники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки - в межах адміністративної території, на яку поширюється повноваження відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Представники, уповноважені вручати повістки, здійснюють оповіщення громадян як самостійно, так і у складі груп оповіщення.

Вручення повісток резервістам та військовозобов`язаним здійснюється цілодобово за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання, роботи, навчання, у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, на пунктах пропуску (блок-постах), пунктах пропуску через державний кордон України (п.п.31, 35 Постанови КМУ №560).

Пунктами 36-39 Постанови КМУ №560 визначені місця, де можуть вручатися повістки про виклик, в тому числі у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки резервістам та військовозобов`язаним повістка вручається військовослужбовцями або працівниками таких центрів.

Під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.

У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину.

Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.

Акт відмови від отримання повістки реєструється в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Абзацом 3 пункту 69 вищезазначеного Порядку №560 передбачено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), можуть бути направлені на медичний огляд шляхом вручення їм повісток за наявності підстав для проходження медичного огляду відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (зокрема у разі відсутності дійсного рішення військово-лікарської комісії про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану та/або наявності інших підстав, передбачених законодавством), а також направлені на такий огляд у разі, коли такі громадяни самостійно виявили бажання пройти медичний огляд.

Відповідно до пункту 74 Порядку №560 резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду сформованого відповідно до пункту 74-1 цього Порядку (додаток 11 до Порядку).

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис. Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Таким чином, законодавством визначена послідовність дій щодо направлення особи на проходження військово-лікарської комісії: оповіщення з визначенням мети прибуття для проходження особою медичного огляду для визначення придатності до військової служби, виконання особою вимог законодавства щодо прибуття відповідно до повістки, отримання направлення на проходження медичного огляду, та здійснення проходження медичного огляду.

У разі не виконання особою вимог законодавства щодо проходження медичного огляду, настає відповідальність відповідно до законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а його фактичним місцем проживання є АДРЕСА_2 .

Процедура проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями, постанови при медичному огляді військовослужбовців та інших осіб ВЛК про придатність чи непридатність, їх зміст врегульовані положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (Положення №402).

Відповідно до абз.2, 3, 4 п.3.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України постанова ВЛК при ТЦК та СП про придатність військовозобов`язаного до військової служби, прийнята у мирний час під час визначення призначення військовозобов`язаного на особливий період та включення його до складу військових команд для комплектування військових частин (установ), дійсна протягом п`яти років з дня закінчення медичного огляду.

Постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про придатність військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду.

Якщо в стані здоров`я військовозобов`язаного за його зверненням або висновками лікарів закладу охорони здоров`я виникли зміни, то за направленням керівника ТЦК та СП проводиться повторний медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби.

Чинним законодавством встановлено імперативний обов`язок перед проходженням військово-лікарської комісії надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну документацію, яка стосується стану його здоров`я, у тому числі медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о.

Позивач зазначав, що не відмовляється від проходження ВЛК, однак буде проходити її за місцем свого проживання, оскільки саме за місцем проживання знаходиться вся його медична документація.

Начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 при розгляді питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності зобов`язаний був оцінити вказані пояснення позивача щодо відсутності із собою медичних документів, надати їм оцінку та врахувати при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, однак цього не зробив.

Досліджені судом обставини справи дозволяють суду стверджувати, що у діях ОСОБА_1 відсутній умисел на вчинення правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Крім того, як вбачається із ксерокопії акту про вручення картки обстеження та медичного огляду (при відмові від підпису), свідками відмови ОСОБА_1 від підпису були працівники ТЦК.

Як зазначив Восьмий апеляційний адміністративний суд в постанові від 29.09.2025 року у справі №161/6198/25 залучення свідками працівників ТЦК до фіксування адміністративного правопорушення є свідченням протиправності дій відповідача, оскільки в силу приписів ст.272 КУпАП, зазначені посадові особи відповідача не можна вважати свідками у справі про адміністративне правопорушення, оскільки такі є особами зацікавленими, а відтак не можуть свідчити про обставини, що підлягають установленню по даній справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Порядок складання РТЦК та СП протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення визначено Наказом МОУ від 01.01.2024 №3, яким затверджено відповідну відомчу Інструкцію, згідно п.2 розділу 1 "Загальні положення" якої визначено, що уповноважені особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, яким надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1, 211 КУпАП, визначаються наказами керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

При цьому, постанова ТЦК не може слугувати єдиним доказом оповіщення про необхідність з`явитись до ТЦК, відмову від проходження ВЛК, а має узгоджуватися також з іншими доказами у справі на підтвердження обставин вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові ВС/КАС від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, де вказано, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, не доведено відповідачем та не підтверджено належними, достовірними та допустимими доказами.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Зважаючи на той факт, що відповідачем не доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, не надано суду належних та допустимих доказів, які б у встановленому законом порядку підтверджували обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1КУпАП, суд дійшов висновку, що постанова №312-24 від 21.11.2024 року про адміністративне правопорушення, винесена відносно позивача начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, без додержання законності, є протиправною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю, у зв`язку з відсутністю в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини першої статі 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 605 гривень 60 коп.

З урахуванням процесуальних норм щодо розподілу судових витрат, оскільки позовна заява підлягає задоволенню, з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 605,60 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.210-1 КУпАП, ст.ст.72, 77, 139, 244-246, 262, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову №312-24 від 21.11.2024 року винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень 00 копійок скасувати та закрити провадження у справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Ємільчинський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 10.10.2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя: В. В. Заполовський