Справа № 380/13759/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/13759/24 пров. № А/857/28644/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року про прийняття звіту про виконання рішення суду (головуючий суддя: Чаплик І.Д., місце ухвалення м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 , 26.06.2024 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо нездійснення ОСОБА_1 з 07.07.2021 перерахунку основного розміру пенсії по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06 червня 1996 року №230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 з 07.07.2021 основного розміру пенсії по інвалідності відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06 червня 1996 року №230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2024, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2015, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку основного розміру пенсії по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести з 07.07.2021 ОСОБА_1 перерахунок та виплату основного розміру пенсії по інвалідності відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

У подальшому, 19.05.2025 представник позивача звернулась до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Заява обґрунтована тим, що на виконання судового рішення відповідач був зобов`язаний здійснити нарахування та виплату позивачу основної пенсії по інвалідності в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із застосуванням розмірів прожиткового мінімуму 07.07.2021 1854 грн, з 1 грудня 2021- 1934 грн, з 1 липня 2022 року - 2027 грн, з 1 грудня 2022 - 2093 грн, з 1 березня 2024 - 2361 грн. Натомість відповідач, обчислюючи пенсію позивача на виконання рішення суду, виходив з фіксованого розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність 1854,00 грн, що був установлений станом на 01.01.2021, не змінюючи у подальшому розмір такої у зв`язку з підвищенням розміру прожиткового мінімуму відповідно до Законів України про Державний бюджет. Вказане суперечить нормам чинного законодавства та постановленому у цій справі судовому рішенню.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 клопотання представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 26.09.2024 у справі № 380/13759/24 задоволено та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області протягом 30 днів з дня отримання цієї ухвали подати до суду звіт про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 у справі № 380/13759/24 разом з письмовими доказами на підтвердження повного виконання судового рішення.

Відповідач, 24.06.2025 подав до суду заяву про виконання рішення суду, у якій зазначив, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 у справі № 380/13759/24, Головним управлінням пенсійного органу, з 07.07.2021 проведено перерахунок основного розміру пенсії по інвалідності відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІ1 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком (рішення № 35 від 07.03.2025). Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 липня становив 1854,00 гривні. Отже, для визначення розміру пенсії по інвалідності ЧАЕС розрахунок проводиться з 8 мінімальних пенсій за віком (8 х 1854,00 грн) і це становить 14382,00 грн.

Представник позивача 27.06.2025 подала заперечення на звіт Головного управління ПФУ у Львівській області, у яких зазначила, що обраний судом спосіб захисту «провести з 07.07.2021 ОСОБА_1 перерахунок та виплату основного розміру пенсії по інвалідності відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06 червня 1996 року №230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум» означає, що такий перерахунок має розпочатися з липня 2021 року, але не містить обмеження кінцевою датою. Тому на виконання судового рішення відповідач був зобов`язаний здійснити нарахування та виплату позивачу основної пенсії по інвалідності в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із застосуванням розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом на відповідний рік, а саме станом на 07.07.2021 1854 грн, з 1 грудня 2021 року- 1934 грн, з 1 липня 2022 року - 2027 грн, з 1 грудня 2022 року - 2093 грн, з 1 березня 2024 року - 2361 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про виконання рішення суду від 26.09.2024 у справі № 380/13759/24 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

З цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить її скасувати, а заяву про встановлення судового контролю задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

У відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи вимоги цієї статті, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що цю справу слід розглядати без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що розмір мінімальної пенсії за віком, яка повинна враховуватись при обчисленні розміру пенсії позивача не був предметом дослідження у справі № 380/13759/24 з огляду на відсутність спору в цій частині на момент розгляду справи, а прийняте судом рішення не містить зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії із застосуванням розмірів прожиткового мінімуму з 07.07.2021 1854 грн, з 1 грудня 2021 року- 1934 грн, з 1 липня 2022 року - 2027 грн, з 1 грудня 2022 - 2093 грн, з 1 березня 2024 року - 2361 грн, що виключає можливість здійснення судового контролю щодо таких вимог.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

У силу приписів статті 14 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковими до виконання, тоді як невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Оскільки резолютивна частина рішення є завершальною і відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції та містить чіткі та вичерпні висновки щодо всіх вимог, які були предметом позову, тому виконання рішення суду, яке набрало законної сили, повинно реалізовуватись у визначений судом спосіб.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 382-1 КАС України, суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З наведених правових норм, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, а виконання рішення забезпечується, зокрема, і шляхом встановлення судового контролю у виді подання звіту про виконання судового рішення.

Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції, встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи.

Тобто, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по суті позовних вимог попереджує неналежне виконання відповідачем обов`язків, що виникли внаслідок задоволення позовних вимог позивача.

Суд апеляційної інстанції вказує на те, що зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2024, яке набрало законної сили 16.01.2015, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку основного розміру пенсії по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести з 07.07.2021 ОСОБА_1 перерахунок та виплату основного розміру пенсії по інвалідності відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

Представник позивача звернулась до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, покликалась на те, що на виконання судового рішення відповідач був зобов`язаний здійснити нарахування та виплату позивачу основної пенсії по інвалідності в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із застосуванням розмірів прожиткового мінімуму 07.07.2021 1854 грн, з 1 грудня 2021- 1934 грн, з 1 липня 2022 року - 2027 грн, з 1 грудня 2022 - 2093 грн, з 1 березня 2024 - 2361 грн. Натомість, відповідач, обчислюючи пенсію позивача на виконання рішення суду, виходив з фіксованого розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність 1854,00 грн, що був установлений станом на 01.01.2021, не змінюючи у подальшому розмір такої у зв`язку з підвищенням розміру прожиткового мінімуму відповідно до Законів України про Державний бюджет.

Вказане на думку позивача, суперечить нормам чинного законодавства та постановленому у цій справі судовому рішенню.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що спірне рішення відповідача від 07.03.2025 (а.с. 93-94), яким оформлено перерахунки пенсії позивача, за своєю суттю та правовими наслідками є новим рішенням суб`єкта владних повноважень, оскільки, стосується визначення розміру пенсії, зокрема і за нові періоди і безпосередньо впливає на обсяг пенсійних прав позивача на майбутнє. Такий акт не є простою арифметичною дією на виконання попереднього рішення, а є самостійним актом індивідуальної дії, що породжує нові правовідносини та, відповідно, може бути предметом окремого судового оскарження.

Отже, ключовим для розмежування нового спору від питань, що підлягають вирішенню виключно в порядку статті 382 КАС України, є те, що позивач оскаржує не сам факт невиконання чи арифметичну помилку при виконанні рішення в справі № 380/13759/24, а законність та правильність застосування відповідачем норм матеріального права при здійсненні перерахунків пенсії, включаючи наступні, після ухвалення рішення суду, періоди.

Ці перерахунки зумовлені новими юридичними підставами (застосуванням на розсуд відповідача відповідного Закон України про Державний бюджет) та оформлені новим, самостійним рішенням пенсійного органу.

Новий акт відповідача, зокрема рішення від 07.03.2025, не лише формально пов`язаний з виконанням рішення, але й містить нову юридичну оцінку права позивача, що не відповідає підходу, визначеному в рішенні у справі № 380/13759/24, оскільки висновки останнього не розкривають механізм перерахунку пенсії (тобто, не визначають врахування відповідачем наступних змін прожиткового мінімуму).

Таким чином, предметом поданої заяви є не усунення перешкод у виконанні вже встановлених зобов`язань Львівським окружним адміністративним судом у рішенні від 26.09.2024, яке набрало законної сили, у справі № 380/13759/24, а перевірка правомірності нових рішень та дій відповідача, які стосуються нових обставин та періодів, що не можуть бути предметом судового розгляду та оцінки в межах розгляду заяви в порядку судового контролю.

Отже, оскарження правильності застосування прожиткового мінімуму, визначених відповідними Законами про Державний бюджет на відповідний рік, та законності рішення пенсійного органу, яким ці перерахунки оформлені, становить самостійний публічно-правовий спір, що підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції вважає, що зазначене рішення від 07.03.2025 є окремим індивідуальним актом, що має самостійне правове значення та породжує нові правові наслідки для позивача, навіть якщо формально пов`язані з виконанням вказаного рішення суду. Воно не є лише способом реалізації вже визначених судом зобов`язань, а тому може бути предметом нового позову.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що рішення від 07.03.2025 за своєю формою та змістом відповідає ознакам рішення суб`єкта владних повноважень у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України, оскільки має зовнішню визначеність, є актом індивідуальної дії, ухваленим на підставі нових нормативних актів, і породжує нові юридичні наслідки для позивача.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що порядок застосування розміру прожиткового мінімуму під час перерахунку пенсії позивача не визначений в судовому рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 у справі № 380/13759/24. Натомість, предметом розглядуваного спору було нарахування з 07.07.2021 пенсії по інвалідності відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тобто, рішення суду у справі не містить зобов`язання відповідача застосувати якийсь конкретний розмір прожиткового мінімуму та змінювати його за певних підстав.

Також, після завершення розгляду справи позивач не ставив перед судом першої інстанції питання щодо встановлення способу і порядку виконання рішення суду (стаття 376 КАС України), не звертався до суду із заявою про роз`яснення судового рішення в цій частині (стаття 254 КАС України).

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що звернення позивача в порядку статті 382 КАС України містить в собі самостійні підстави та предмет нового спору, а тому така заява виходить за межі інституту судового контролю.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року про прийняття звіту про виконання рішення суду у справі № 380/13759/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
З. М. Матковська