Справа № 500/6397/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/6397/24 пров. № А/857/1600/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Матковської З.М.

суддів- Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року у справі №500/6397/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції Мандзій О.П., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Тернопіль, дата складання повного тексту рішення 12 грудня 2024 року),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 ( далі позивач ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області ( далі відповідач ) в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 09.04.2024 року № 28 щодо відмови в призначені ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п."б" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.04.2024 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "б" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши до стажу за вислугу років періоди роботи з 16.09.1983 по 29.07.1994.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.04.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась із заявою про призначення пенсії за вислугою років. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №28 від 09.04.2024, яке позивачем отримано 29.04.2024, відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного спеціального стажу роботи. На переконання позивача, оскільки її спеціальний стаж, який дає право на даний вид пенсії, з урахуванням періодів роботи з 16.09.1983 по 29.07.1994, складає 10 років 10 місяців 14 днів, тому на момент звернення із заявою про призначення пенсії вона мала право на пенсію за вислугу років, на підставі п. "б" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", Закону України від 24.12.2015 №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року у справі №500/6397/24 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №28 від 09.04.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії в частині незарахування позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п."б" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", 6 років 2 місяці 10 днів у період з 16.09.1983 по 29.07.1994.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. "б" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", 6 років 2 місяці 10 днів у період з 16.09.1983 по 29.07.1994.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також неповно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спеціальний стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років станом на 11.10.2017 у позивачки відсутній.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 14.01.2000 по 28.12.2001, оскільки запис про прийняття на роботу здійснений із порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме в розділі «Відомості про роботу» в заголовку не зазначене повне найменування підприємства та відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

До спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років не зараховано: період роботи 16.09.1983 по 29.07.1994, згідно довідки від 27.03.2024 №11-1103/24, оскільки довідка не відповідає додатку №5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженому Постановою КМУ №637 від 12.08.1993, а саме відсутній підпис бухгалтера.

У Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відсутні правові підстави для призначення позивачці пенсії за вислугу років, у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу, том просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.05.1984 протягом трудової діяльності працювала на різних посадах, зокрема, з 16.09.1983 по 29.07.1997 на посаді робітниці на геофізичних роботах в сейсморозвідувальній партії №14 Київської геофізичної розвідувальної експедиції, що також підтверджується довідкою державного геофізичного підприємства "Укргеофізика" від 27.03.2024 №11-1003/24.

01.04.2024 позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років. Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №28 від 09.04.2024 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, передбаченого п."б" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ. Страховий стаж позивача становить 35 років 01 місяць 11 днів, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, станом на 10.10.2017 відсутній. До спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років не зараховано: період роботи 16.09.1983 по 29.07.1994, згідно довідки від 27.03.2024 №11-1103/24, оскільки довідка не відповідає додатку №5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, а саме відсутній підпис бухгалтера.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки період роботи безпосередньо в польових умовах протягом півроку або більше півроку зараховується за рік роботи, менше півроку за фактичною тривалістю, то стаж роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, станом на 10.10.2017, відповідно до довідки від 27.03.2024 №11-1103/24, виданої державним геофізичним підприємством "Укргеофізика", становить 6 років 2 місяці 10 днів (менше 10 років), що є недостатнім для призначення пенсії на підставі п."б" ст.55 Закону № 1788-ХІІ, в редакції, яка діяла до ухвалення Закону № 213-VІІІ.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №28 від 09.04.2024 про відмову у призначенні позивачу пенсії лише в частині незарахування позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п."б" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, в редакції, яка діяла до ухвалення Закону № 213-VІІІ, 6 років 2 місяці 10 днів у період з 16.09.1983 по 29.07.1994, є протиправним та підлягає скасуванню в цій частині.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон №1058-IV, який набрав законної сили з 01.01.2004.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст.51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Пунктом "б" ст.55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники експедицій, партій, загонів, дільниць і бригад, безпосередньо зайняті на польових геологорозвідувальних, пошукових, топографо-геодезичних, геофізичних, гідрографічних, гідрологічних, лісовпорядних і розвідувальних роботах:

чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;

жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон №213-VIII), який набув чинності з 01.04.2015, п."б" ст.55 Закону № 1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники експедицій, партій, загонів, дільниць і бригад, безпосередньо зайняті на польових геологорозвідувальних, пошукових, топографо-геодезичних, геофізичних, гідрографічних, гідрологічних, лісовпорядних і розвідувальних роботах, - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;

для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим - третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. "а" ст.54, ст.55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, Законом № 911-VIII.

Конституційний Суд України, приймаючи вказане рішення, виходив з того, що системний аналіз положень ч.3 ст.24, ч.5 ст.43 Конституції України, ст.51, 54, 55 Закону № 1788-ХІІ, абз.4 ч.2 ст.6, ст.20 Закону України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок" дає підстави для висновку, що встановлення меншого порівняно з чоловіками пенсійного віку для жінок, які зайняті на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком, є спеціальною гарантією щодо охорони праці і здоров`я жінок. Внесені Законом №213-VIII зміни до п."а", "б", "в", "г", "д" ст.55 Закону № 1788-ХІІ щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок є такими, що суперечать ч.3 ст.24 Конституції України.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019.

03.10.2017 прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII, яким з 11.10.2017 розділ XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV доповнено п.2-1.

Згідно п.2-1 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до п.16 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції: "До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".

Враховуючи положення п.2-1 та п.16 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV пенсія за вислугу років згідно положень п. "б" ст.55 Закону № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11.10.2017.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудова книжка ведеться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів, тобто перебувають у трудових відносинах. На позаштатних працівників трудова книжка ведеться за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Також відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Як встановлено судом першої інстанції, із трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 10.05.1984 слідує, що ОСОБА_1 працювала з 16.09.1983 по 29.07.1997 на посаді робітниці на геофізичних роботах в сейсморозвідувальній партії №14 Київської геофізичної розвідувальної експедиції, що також підтверджується довідкою державного геофізичного підприємства "Укргеофізика" від 27.03.2024 №11-1003/24.

Відповідно до довідки від 27.03.2024 №11-1103/24, виданої державним геофізичним підприємством "Укргеофізика", ОСОБА_1 дійсно працювала на посаді робітниці на геофізичних робота в сейсморозвідувальній партії №14 Київської геофізичної розвідувальної експедиції в період : з 16.09.1983 по 29.07.1994: 1984 рік 02 місяці 09 днів; 1986 рік 04 місяці 00 днів; 1987 рік 08 місяців 03 дні 1 рік; 1998 рік 01 місяць 00 днів; 1989 рік 06 місяців 13 днів 1 рік; 1990 рік 04 місяці 10 днів; 1991 рік 09 місяців 02 дні 1 рік; 1992 рік 06 місяців 01 день 1 рік; 1993 рік 07 місяців 13 днів 1 рік; 1994 рік 02 місяці 21 день.

Згідно з цим, стаж роботи позивача на польових роботах геологорозвідувальних роботах складає 5 років 11 місяців 19 днів. ОСОБА_1 у вище вказаній польовій сейсморозвідувальній партії була зайнята повний робочий день на польових геологорозвідувальних роботах, отримувала польове забезпечення за фактично відпрацьований час та до інших робіт не залучалася.

Вірно зазначено судом першої інстанції, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, довідки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №28 від 09.04.2024 про відмову у призначенні позивачу пенсії лише в частині незарахування позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п."б" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, в редакції, яка діяла до ухвалення Закону № 213-VІІІ, 6 років 2 місяці 10 днів у період з 16.09.1983 по 29.07.1994, є протиправним та підлягає скасуванню в цій частині.

Належним та необхідним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п."б" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, в редакції, яка діяла до ухвалення Закону № 213-VІІІ, 6 років 2 місяці 10 днів у період з 16.09.1983 по 29.07.1994.

Враховуючи наведене вище колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Оскільки сторони не оскаржують рішення суду першої інстанції а частині відмови в задоволені позовних вимог, то в сили приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року у справі №500/6397/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді В. В. Ніколін
В. В. Ніколін