Справа № 159/4228/25
Суддя: Смалюх Р. Я.
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/4228/25
Провадження № 2-а/159/208/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 рокум.Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі

головуючого судді - Смалюха Р.Я.,

за участю:

секретаря судового засідання Клевецької О.М.

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Воротньова І.В.

відповідачі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до поліцейського 5 роти 1 батальйону Відділу організації несення служби в м. Ковель УПП у Волинській області ДПП України старшого сержанта поліції Капітули Катерини Олександрівни (45008, Волинська область, м. Ковель вул. Драгоманова, 19), Департаменту патрульної поліції України (03151, м. Київ вул. Федора Ернста, 3) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, повернення сплаченого штрафу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до поліцейського 5 роти 1 батальйону Відділу організації несення служби в м. Ковель УПП у Волинській області ДПП України старшого сержанта поліції Капітули Катерини Олександрівни (далі відповідач 1), Департаменту патрульної поліції України (далі відповідач 2) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4927313 від 09.06.2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладення штрафу в розмірі 340,00 грн (далі оскаржувана постанова) та повернення сплаченого штрафу.

Позивач вважає зазначену вище постанову протиправною та просить її скасувати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що правопорушення не вчиняв. Під`їжджаючи до пішохідного переходу на дорозі М-07 09.06.2025 пішохід на ньому не перебував, а тому позивача не виникло обов`язку його пропустити. Також позивач зазначає, що оскаржувана постанова не містить інформації про прилад, яким було зафіксовано порушення правил дорожнього руху.

У зв`язку з наведеним просить скасувати оскаржувану постанову та повернути сплачений штраф.

Відповідач 2 позовні вимоги не визнав. У відзиві на позовну заяву зазначає, що з відеозаписів доданих до оскаржуваної постанови вбачається що позивач порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України наближаючись до пішохідного переходу не зупинився та не пропустив пішохода. Також зазначає, що в оскаржуваній постанові зазначено, що до неї додається відео з портативного відеореєстратора 475423 та відео з камер зовнішнього відеоспостереження.

Відповідач 2 також зазначає, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулося з дотримання вимог КУпАП та ЗУ «Про Національну поліцію», просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач 1 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою від 30.06.2025 суд залишив позовну заяву без руху, надавши десятиденний строк для усунення недоліків. Позивач усуну у визначений ухвалою суду строк недоліки. У період з 14.07.2025 по 23.07.2025 головуючий суддя у справі перебував у відпустці.

Ухвалою від 24.07.2025 суд відкрив провадження у справі, судове засідання у справі призначив на 04.08.2025.

30.07.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача 2.

04.08.2025 до суду надійшла відповідь на відзив.

У зв`язку з перебуванням головуючого у відпустці судове засідання 04.08.2025 не відбулося, а тому судове засідання у справі призначено на 08.09.2025.

У судове засідання 08.09.2025 прибув позивач та його представник, які підтримали позовні вимоги з підстав зазначених у позові та відповіді на відзив. Відповідачі у справі не прибули. Суд відклав судове засідання на 02.10.2025.

У судове засідання 02.10.2025 прибув позивач та його представник, які підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Також прибув представник відповідача 2, який заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні 02.10.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та повідомив присутніх, що оголошення судового рішення відбудеться у судовому засіданні 13.10.2025.

Вивчивши матеріали справи суд встановив таке.

09.06.2025 поліцейський 5 роти 1 батальйону Відділу організації несення служби в м. Ковель УПП у Волинській області ДПП України старший сержант поліції Капітула Катерина Олександрівна прийняв постанову ЕНА №4927313 якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП наклавши стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

В оскаржуваній постанові зазначена фабула правопорушення «09.06.2025 о 08.45 год на дорозі М-07 Київ-Ковель-Ягодин, 488 км, водій керуючи транспортним засобом наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів, чим порушено п. 18.1 ПДР Водій ТЗ не пропустив пішоходів, що наближаються до нерегульованого пішохідного переходу.»

З відеозаписів долучених до відзиву на позовну заяву видно, що автомобіль позивача виїжджає на дорогу М-07, займає крайню праву смугу та прямує до в напрямку пішохідного переходу. У цей час по узбіччі дороги до пішохідного переходу наближається пішохід, який веде велосипед та зупиняється на невеликій відстані перед пішохідним переходом на узбіччі, не виходячи на проїжджу частину. Автомобіль позивача проїжджає пішохідний перехід і лише після цього пішохід розпочинає перехід дороги пішохідним переходом.

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник з приводу рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, а саме щодо переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно- правовими актами. Порядок дорожнього руху на території України відповідно ДО Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (ЗІ змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Завданнями і функціями управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції є: реалізація державної політики у сфері забезпечення публічної безпеки і громадського порядку, безпеки дорожнього руху, виявлення та припинення фактів порушення безпеки дорожнього руху, контроль за додержанням законів, інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

На підставі ст. 32 Закону «Про Національну поліцію»- поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадках, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Також, слід врахувати, що відповідно до ч. 2 ст. 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, суд дійшов висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення за результатами якого було винесено оскаржувану постанову здійснений уповноваженою на те законодавством особою.

На переконання суду зупинка поліцейським автомобіля позивача теж була підставною, оскільки з матеріалів справи видно, що поліцейські мали обґрунтовані підстави вважати, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, перевищивши дозволену швидкість руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначена норма КУпАП є бланкетною. Тому, для того щоб настала відповідальність за нею, необхідно встановити які конкретно діяння вчинила особа та які конкретні положення ПДР вони порушують, а також чи винувата особа у їх вчиненні.

Лише підтвердження усіх зазначених вище обставин може мати наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У п. 4.7 ПДР зазначено, що пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Пішоходам забороняється, зокрема: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід (п. 4.14 ПДР).

У п. 4.16 ПДР зазначено, що пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора.

У п. 1.10 ПДР містяться визначення терміні, які вживаються у цих правилах:

пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в кріслах колісних без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу коляску чи крісло колісне;

пішохідний перехід - ділянка проїзної частини, острівця безпеки чи розділювальної смуги або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.38.1-5.41.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч.

проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

Відповідно до п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР), водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Як видно з оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до відповідальності за порушення пункту 18.1 ПДР України, а саме: наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду в русі та здійснив порушення пп. 18.1 ПДР України, не пропустив пішоходів, що наближаються до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи.

Суд звертає увагу, що формулювання вказаного пункту у постанові суттєво відрізняється від дійсного змісту п.18.1 ПДР.

З аналізу зазначених вище положень ПДР суд дійшов висновку, що порушення п. 18.1 ПДР відбувається лише за наявності двох умов:

1) на нерегульованому пішохідному переході перебувають пішоходи;

2) пішоходам може бути створена перешкода або небезпека.

Також суд звертає увагу, що п. 18.1 встановлює обов`язок зменшити швидкість або зупинитись водію, що наближається до переходу, на якому вже перебувають пішоходи, а не у разі наближення пішохода до переходу, як зазначено в оскаржуваній постанові.

Додатково суд зазначає, що враховуючи дефініції понять пішохідний перехід та проїзна частина, слід дійти висновку, що пішохідний перехід є складовою проїзної часини, яка є елементом дороги, яка призначена для руху нерейкових транспортних засобів.

Досліджуючи відеозапис суд встановив, що пішохід під час наближення до нього автомобіля позивача перебував на узбіччі дороги, а не на проїзній частині, а значить і не на пішохідному переході.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач не порушив вимоги п. 18.1 ПДР за порушення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою.

Щодо позовних вимог до поліцейського 5 роти 1 батальйону Відділу організації несення служби в м. Ковель УПП у Волинській області ДПП України суд зазначає таке.

За приписами частини 1 статті 15 Закону № 580-VIII територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Як передбачено пунктом 11 частини 1 статті 23, пунктом 1 частини 1 статті 35 Закону № 580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до Положення про Департамент патрульної поліції, затверджений наказом Національної поліції України № 73 від 06.11.2015 (у редакції наказу Національної поліції України від 03.09.2019 № 887, далі Положення № 73), Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законодавством України порядку. Департамент складається із структурних підрозділів апарату Департаменту, його територіальних(відокремлених) підрозділів та інших підрозділів патрульної поліції.

Департамент є юридичною особою публічного права.

Департамент та його підрозділи становлять єдину систему. Підрозділи Департаменту підзвітні та підконтрольні Департаменту.

Департамент здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, віднесених до компетенції Національної поліції України (крім справ пов`язаних з корупційними правопорушеннями); приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Частиною 3 статті 288 КУпАП встановлено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Отже, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 1 статті 122 КУпАП, поліцейський 5 роти 1 батальйону Відділу організації несення служби в м. Ковель УПП у Волинській області ДПП Українидіє не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Відтак, поліцейський 5 роти 1 батальйону Відділу організації несення служби в м. Ковель УПП у Волинській області ДПП України не може виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема, положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати такі справи про адміністративне правопорушення.

Щодо позовної вимоги про повернення сплаченого позивачем штрафу за чеком №1951 від 09.06.2025 суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 23 частини другої статті 29 Бюджетного кодексу до доходів загального фонду державного бюджету належать кошти від санкцій (штрафи, пеня тощо), що застосовуються відповідно до закону (крім штрафів, визначених пунктами 6-3, 6-4, 6-9, і 13-5 частини третьої цієї статті, пунктами 37-39 частини першої статті 64, пунктом 13 частини першої статті 64-1 та пунктами 26 і 27 частини першої статті 66 цього Кодексу);.

Відповідно до Класифікації доходів бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2011 №11, кошти від адміністративних штрафів та інших санкцій обліковуються за кодом класифікації доходів бюджету 21081100 (ККДБ 21081100).

Отже, сплачений позивачем штраф зарахований до державного бюджету

Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі); перерахування платежів, помилково або надміру зарахованих до відповідних бюджетів (крім коштів, зарахованих через єдиний рахунок), у рахунок сплати інших платежів незалежно від виду бюджету на відповідні бюджетні рахунки для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями) регулюється Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787 (далі - порядок).

Відповідно до п. 5 Порядку повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

У разі повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню, із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), дата та номер судового рішення, яке набрало законної сили (у разі повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (за згодою), сума коштів, що підлягає поверненню (перерахуванню), причина повернення (перерахування) коштів з бюджету, найменування банку або небанківського надавача платіжних послуг, місцезнаходження банку (у разі повернення коштів в іноземній валюті (латиницею)), в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності).

Отже, законодавством визначений механізм повернення коштів сплачених до державного бюджету за постановами про накладення адміністративного стягнення, які скасовані. Так позивачу необхідно звернутися з відповідною заявою до відповідача 2, у разі скасування судом постанови якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач 2 відмовив позивачу прийнятті заяви про повернення сплаченого штрафу чи будь-яким іншим чином порушив права позивача щодо повернення сплаченого штрафу з державного бюджету. Також матеріали справи не містять доказів того, що позивач взагалі звертався до відповідача з такою вимогою. Крім того у судовому засіданні позивач підтвердив, що до відповідача з вимогою про повернення штрафу він не звертався.

Відтак, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем порушення його прав, щодо неповернення позивачу відповідачами сплаченого ним штрафу за чеком №1951 від 09.06.2025

Виходячи з мотивів наведених вище, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята не на підставі вимог закону, що є порушенням ст. 19 Конституції України.

Відповідно до ч. 6 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний, зокрема, має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку,застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова поліцейського УПП у Волинській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП є протиправною, водночас позивач не довів порушення відповідачем його прав на повернення сплаченого ним штрафу з державного бюджету, а тому позовні вимоги до Департаменту патрульної поліції України слід задовольнити частково. Постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4927313 від 09.06.2025 належить скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП), проте у задоволенні позовної вимоги про повернення сплаченого штрафу необхідно відмовити.

Водночас у задоволенні позову до поліцейського 5 роти 1 батальйону Відділу організації несення служби в м. Ковель УПП у Волинській області ДПП України старшого сержанта поліції Капітули Катерини Олександрівни необхідно відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 КАС України).

На підставі викладеного, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 605,60 грн необхідно стягнути в його користь з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2, водночас судовий збір у розмірі 605,60 грн сплачений за вимого у задоволенні якої суд відмовив, необхідно залишити за позивачем.

Керуючись статтями 242-246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського 5 роти 1 батальйону Відділу організації несення служби в м. Ковель УПП у Волинській області ДПП України старшого сержанта поліції Капітули Катерини Олександрівни відмовити у повному обсязі.

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4927313 від 09.06.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про повернення сплаченого штрафу в розмірі 340,00 грн, згідно з квитанцією №1951 від 09.06.2025 відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або проголошення рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне найменування сторін та інших учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач 1 - поліцейський 5 роти 1 батальйону Відділу організації несення служби в м. Ковель УПП у Волинській області ДПП України старший сержант поліції Капітула Катерина Олександрівни (45008, Волинська область, м. Ковель вул. Драгоманова, 19);

Відповідач 2 - Департамент патрульної поліції України (03151, м. Київ вул. Федора Ернста, 3; ЄЖРПОУ 40108646);

Представник відповідача Любохинець Іван Сергійович (Волинська область, м. Ковель, вул. Драгоманова, буд. 19)

Повний текст судового рішення складено 13.10.2025.

Головуючий:Р. Я. Смалюх