Справа № 638/13360/25
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 р. Справа № 638/13360/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Харкова від 29.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Поляков О.В., пр. Перемоги, 52в, м. Харків, Харківська, 61202, повний текст складено 29.07.25 по справі № 638/13360/25

за позовом ОСОБА_1

до Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2

про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Шандули О.О., звернувся до суду з позовною заявою до Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 , в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 16.07.2025 позовну заяву було залишено без руху, позивачу протягом десяти днів з дня вручення ухвали надано строк про поновлення строку звернення до адміністративного суду, у якій вказати інші підстави для поновлення строку.

22.07.2025 на виконання вказаної ухвали представником позивача подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 29.07.2025 року повернуто позовну заяву позивачу за позовом ОСОБА_1 до Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, у відповідності до п. 3 розділу 1 таблиці Стандартів якості надання безоплатної вторинної правничої допомоги, мною, адвокатом Шандулою О.О., 22 травня 2025 року було проведено перше конфіденційне побачення з клієнтом, з`ясовано обставини справи, отримано інформацію, що має правове значення, та ознайомлено з наявними у клієнта документами. З огляду на необхідність додаткових доказів, адвокатом було повідомлено клієнта про необхідність надання медичних документів, підтверджень відсутності доходу та інших даних. У зв`язку з об`єктивними труднощами (госпіталізацією клієнта з 22.06.2025 по 07.07.2025 року з діагнозом «гостра черепно-мозкова травма»), документи були надані лише ввечері 07.07.2025. Після цього, 10.07.2025 року, адвокатом у найкоротший строк було подано позовну заяву до суду. Отже, на думку позивача, він не мав змоги своєчасно звернутися до суду виключно з об`єктивних, підтверджених причин.

Відповідач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Повертаючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом, якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, та чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі .

Розглядаючи заяву про поновлення позивачу строку звернення з позовом до адміністративного суду, суд враховує таке.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Частиною шостою статті 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому, поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим; такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення з позовом до суду та підтверджені належними доказами.

Поряд з цим, колегія суддів, оцінюючи обставини, що перешкоджали своєчасному зверненню з позовом до суду, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у судових рішеннях від 13.09.2006 у справі N 6-26370кс04 та від 15.10.2013 у справі N 21-240а13.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звертався до суду з вказаним позовом, але згодом, 30.04.2025, звернувся із заявою про залишення адміністративного позову без розгляду. Після звернення позивача до Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги йому 13.05.2025 було призначено адвоката Шандулу О.О. З 22.06.2025 по 07.07.2025 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: гостра черепно-мозкова травма. 10.07.2025 позивач подає до Шевченківського районного суду позовну заяву. Які поважні причини завадили подати позовну заяву до суду у період з 13.05.2025 по 22.06.2025 позивачем не наведено.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Встановлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесуальному праві сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює їхніх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Разом з тим, норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Іншими словами, для поновлення строку звернення суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали вчасному зверненню з адміністративним позовом, у зв`язку з чим позивач має довести суду їхню наявність і непереборність з доданням відповідних доказів, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків, а також принцип "res judicata".

Водночас, жодних доказів в обґрунтування поважності причин пропуску такого строку суду не надає.

Обставини, з якими позивач пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду у даних правовідносинах не можуть бути визнані судом поважними, оскільки жодних доказів в обґрунтування поважності причин пропуску такого строку суду позивач не надає.

Позивачу при зверненні до суду повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом певного строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів, дослідивши аргументи позивача та судову практику, на яку він посилається, а саме: Харківський ААС, № 644/16/23 (01.11.2023) відсутність вручення постанови; Харківський ААС, № 2010/465/2012 затримка взаємодії з адвокатом; Харківський ААС, № 643/2923/18 (11.12.2024) матеріальна неспроможність; ВС, № 420/1239/21 (21.06.2022) оцінка стану особи при поновленні строку; ЄСПЛ, Kreuz v. Poland (2001) доступ до суду не може бути формальним, зазначає наступне:

Постановою від 01.11.2023 у справі № 644/16/23 Харківський апеляційний суд скасував постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 березня 2023 року та провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.163-1 КУпАП, закрив на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Підставою для скасування апеляційний суд визначив відсутність доказів, які свідчили б про винуватість особи, оскільки акт, наданий у якості доказу, на момент розгляду справи вже був скасований. Також у вказаній справі суд першої інстанції не перевірив наявність податкового повідомлення-рішення. Відсутність вручення постанови не вплинула на рішення про скасування оскаржуваної постанови, але послугувало причиною поновлення строку на апеляційне оскарження.

У справі № 2010/465/2012 Апеляційний суд Харківської області скасував постанову суду першої інстанції через те, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчився строк, передбачений ст. 38 КУпАП. Інформації щодо затримки взаємодії з адвокатом постанова не містить.

Постановою Харківського апеляційного суду у справі № 643/2923/18 від 11.12.2024 відмовлено захиснику особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду. Посилання на матеріальну неспроможність у судовому рішення відсутні.

Справа № 420/1239/21 в апеляційному та касаційному порядку не переглядалась, тому судове рішення Верховного Суду від 21.06.2022 у справі № 420/1239/21 не існує.

Справа ЄСПЛ Kreuz v. Poland навпаки містить висновки, що "Право на суд" не є абсолютним - воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Отже, окрім наведення неналежної практики на підтвердження поважності пропущеного процесуального строку, представник позивача не навів додаткових причин, які б заважали адвокату або позивачу подати адміністративний позов протягом десяти днів, передбачених КАС України, хоча б з моменту звернення ОСОБА_1 за правовою допомогою.

За приписами ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, враховуючи викладене зазначені позивачем підстави для поновлення строку до суду, не є поважними, оскільки вони не пов`язані з дійсно не переборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежали від волі позивача та зробили неможливим своєчасне звернення до суду з позовом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано повернув позовну заяву

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що ухвала Шевченківського районного суду м. Харкова від 29.07.2025 року по справі № 638/13360/25 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Харкова від 29.07.2025 по справі № 638/13360/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк