Справа № 380/19360/25
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

13 жовтня 2025 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву позивачів про забезпечення позову у справі за позовом Первинної профспілкової організації Львівської обласної клінічної лікарні вільної профспілки медичних працівників України, ОСОБА_1 до Львівської обласної ради, Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради "Львівська обласна клінічна лікарня" про визнання протиправними та скасування рішень

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Первинної профспілкової організації Львівської обласної клінічної лікарні вільної профспілки медичних працівників України , місцезнаходження: 79010, м.Львів, вул. Чернігівська, 7, ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до Львівської обласної ради , місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Винниченка, 18, Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради "Львівська обласна клінічна лікарня" , місцезнаходження: 79010, м. Львів, вул.Чернігівська, 7, у якій просять суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської обласної ради від 06 серпня 2024 року № 597 "Про надання згоди на безоплатну передачу цілісного майнового комплексу комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради "Львівська обласна клінічна лікарня" зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Львівської області у державну власність";

- визнати протиправним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради "Львівська обласна клінічна лікарня" "Про повідомлення працівників щодо зміни істотних умов праці" від 21 серпня 2025 року №407.

13.10.2025 до суду надійшла заява про забезпечення позову, у якій позивачі просять суд забезпечити позов:

- шляхом зупинення дії наказу Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради "Львівська обласна клінічна лікарня" "Про повідомлення працівників щодо зміни істотних умов праці" від 21 серпня 2025 року №407;

- шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо реорганізації Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради "Львівська обласна клінічна лікарня" місцезнаходження: 79010, м. Львів, вул. Чернігівська, 7.

Вказана заява мотивована тим, що позивач вважає, що оскільки цілісного майнового комплексу як об`єкта цивільних прав ніколи не існувало у розумінні законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, існували процедурні порушення (у формі відсутності згоди трудового колективу на таку передачу), відсутні підстави для повідомлення про зміну істотних умов праці, оскільки предметом позову є саме визнання протиправним та скасування рішення Львівської обласної ради від 06 серпня 2024 року №597, наказу КНП ЛОР ЛОКЛ від 21 серпня 2025 року № 407, з метою попередження протиправній передачі майна з комунальної в державну власність. Зважаючи на вказане, позов поданий для скасування згаданих рішень, оскільки у разі переходу майна за адресою м. Львів, вул. Чернігівська, 7 у державну власність існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у випадку невжиття заходів забезпечення позову. Тобто, у випадку переходу права власності об`єктів нерухомого майна за адресою м. Львів, вул. Чернігівська, 7 до держави під час розгляду даної справи, позивач вимушений буде звертатись з новим позовом до суду. Окрім цього, в разі реалізації оскаржуваних рішень може змінено форму власності об`єкта, а саме з комунальної на державну, що за собою втрату контролю територіальної громади над майном, яке десятиліттями використовувався для надання медичної допомоги мешканцям області; змінено балансоутримувача та керівний орган, що призведе до фактичної втрати правомочностей Львівської обласної ради щодо управління цим майном; звільнено або переведено працівників лікарні у зв`язку зі зміною істотних умов праці, що може спричинити втрату робочих місць та порушення трудових прав позивачів, оскільки на час подання заяви про забезпечення штат не затверджено, відтак існує реальна загроза, що колектив КНП ЛОР ЛОКЛ буде переведено не у повному складі. Наявність зареєстрованого кримінального провадження № 0000084 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 Кримінального кодексу України, додатково підтверджує, що органи досудового розслідування на день подання заяви про забезпечення позову вбачають ознаки незаконних дій у процесі передачі майна.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи відсутність необхідності у наданні учасниками справи пояснень та додаткових доказів, суд вважає за можливе розглянути заяву без їх повідомлення.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суддя дійшов таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені вказаною статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Зазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку суб`єкта владних повноважень, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

У зв`язку з цим необхідно, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Відповідно до статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частина друга статті 151 КАС України визначає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Системний аналіз вимог наведених норм дозволяє стверджувати, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

Частини перша і третя статті 152 КАС України визначають, що заява про забезпечення позову подається у письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, у тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 по справі № 826/13306/18, згідно з якою суд зазначає, що обґрунтовуючи клопотання про забезпечення позову щодо «очевидності» ознак протиправних бездіяльності, дій або рішень відповідача та порушення прав позивача, то попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваної бездіяльності дії або рішення поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів, повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Суддя зазначає, що позивач в обґрунтування заяви про забезпечення позову, не надав належних та достатніх доказів, що унеможливлює надання їм оцінки судом та встановлення наявності підстав вважати, що рішення відповідачів є очевидно протиправними.

Верховний Суд у постанові від 03.05.2023 у справі № 640/15534/22 вказав, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Доводи позивачів, відповідно до яких цілісного майнового комплексу як об`єкта цивільних прав не існувало у розумінні законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, існували процедурні порушення (у формі відсутності згоди трудового колективу на таку передачу), а тому відсутні підстави для повідомлення про зміну істотних умов праці, потребують перевірки в ході судового розгляду.

Посилання позивачів на наявність зареєстрованого кримінального провадження №0000084 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 Кримінального кодексу України, не є релевантним у контексті розглядуваного питання.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Суд не має підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Суд звертає увагу на те, що у заяві про забезпечення позову позивачі наводять можливі наслідки реалізації оскаржуваних рішень.

Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Окрім цього, у випадку встановлення протиправності оскаржених рішень, подальші дії, вчинені на їх реалізацію також підлягатимуть визнанню протиправними.

Отже, на такому етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних, на думку позивачів, ознак протиправності рішення Львівської обласної ради від 06 серпня 2024 року № 597, наказу КНП ЛОР ЛОКЛ від 21 серпня 2025 року № 407, а також істотного ускладнення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних їх прав або інтересів без вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні передбачені частиною другою статті 150 КАС України обставини для вжиття заходів забезпечення позову, а тому немає підстав для задоволення заяви позивачів про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 243, 248 КАС України, суд

у х в а л и в :

у задоволенні заяви позивачів про забезпечення позову у справі за позовом Первинної профспілкової організації Львівської обласної клінічної лікарні вільної профспілки медичних працівників України, ОСОБА_1 до Львівської обласної ради, Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради "Львівська обласна клінічна лікарня" про визнання протиправними та скасування рішень відмовити повністю.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович