Справа № 160/23038/24
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2025-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 160/23038/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Божко Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 ( суддя Кучугурна Н.В.) в адміністративній справі №160/23038/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними рішення та дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №1918 від 02.04.2024 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання;

визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо відмови в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити (видати) посвідку на тимчасове проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є громадянкою російської федерації, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 , виданим посольством росії, Молдова від 09.01.2024. На початку 2021 року у встановленому законом порядку позивач прибула на територію України. Право на проживання на території України виникло, зокрема у зв`язку із заміжжям із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) серія НОМЕР_2 від 21.05.2021, актовий запис про шлюб № 282.

14.06.2021 вона отримала посвідку на тимчасове проживання, унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі 763, орган видачі 1203, зі строком дії до 03.06.2022, підставою видачі якої є 04/14, та з 09.08.2021 зареєструвалася за адресою: АДРЕСА_1 . Згодом оселилася з чоловіком за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкають по теперішній час.

Чоловік позивачки є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 Центрального ОТО Національної гвардії України з 26.02.2022 по день звернення до суду з цим позовом.

У шлюбі народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (дочка), що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) серія НОМЕР_4 від 04.08.2022, актовий запис №420. Донька позивача згідно з рішенням ГУДМС України в Дніпропетровській області № 1231-000035976 від 30.09.2022 набула громадянства України на підставі ч. 1 ст.7 Закону України Про громадянство України та є громадянином України з 25.07.2022, що підтверджується довідкою № 1231-000012680 про реєстрацію особи громадянином України від 12.10.2022.

Враховуючи дату строку дії посвідки - 03.06.2022 для вирішення питання про подальше законне перебування на території України позивачка усно зверталася до Саксаганського відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, де їй рекомендували чекати. 29.06.2022 позивачка зверталася онлайн на гарячу лінію Державної міграційної служби України, підтвердженням є звернення від 29.06.2022 № АН-14218198.

Листом ГУ ДМС України в Дніпропетровській області № УКЦ-А-2084-22/1201.3.1/6952-22 від 11.07.2022 їй було повідомлено, що Україна перебуває в умовах воєнного стану у зв`язку з повномасштабною збройною агресією зі сторони російської федерації. Заявник належить до громадянства країни-агресора, який перебуває за кордоном та користується захистом держави свого громадянства, не втрачає юридичного зв`язку зі своєю державою та підпорядковується нормам законодавства країни свого громадянства. З посиланням на пункти 6, 23 частини 1 статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану вказано про особливий режим в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, інтернування (примусове оселення) громадян іноземної держави, яка загрожує нападом чи здійснює агресію проти України. До прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державною-агресором, ДМС тимчасово припинено прийом заяв від громадян російської федерації, зокрема, про обмін посвідки на тимчасове проживання.

08.02.2023 в.о. начальника відділу Черната А.С. видала їй рішення № 4 від 08.02.2023 про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження та зобов`язання покинути територію України, а також постанову про накладання адміністративного стягнення ПН МДН 004676 від 08.02.2023 на ОСОБА_1 у вигляді штрафу 1 700,00 грн за ч. 1 ст. 203 КУпАП (разом із протоколом про адміністративне правопорушення ПР МДН 004687 від 08.02.2023). У позивачки забрали оригінал посвідки та в паспорті поставили штамп Прийнято рішення про примусове повернення від 08.02.2023 № 4, встановлено строк для виїзду 23 доби, зобов`язати залишити територію України до 03.03.2023.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.03.2023, яке набрало законної сили 07.04.2023, у справі № 932/1676/23 провадження №2-а/932/66/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Саксаганського відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови від 08.02.2023 про накладання адміністративного стягнення, визнання протиправним та скасування рішення від 08.02.2023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства задоволено позов у повному обсязі.

12.04.2023 у районному відділі ДМС у м. Кривому Розі в паспорті позивачки поставили штамп про анулювання запису про видворення за межі України. В прийнятті заяви-анкети щодо обміну посвідки на тимчасове проживання їй відмовили, повідомивши, що до прийняття Верховною Радою України закону щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, прийом заяв від громадян російської федерації тимчасово припинено та усно рекомендовано звернутися до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.

Позивачка усно зверталася на гарячу лінію, де їй рекомендували ознайомитися із постановою Кабінету Міністрів України № 1232 від 01.11.2022 Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану, не дотримання строку звернення із заявою щодо обміну посвідки на тимчасове проживання.

Під час розгляду справи № 932/1676/23 провадження № 2-а/932/66/23 судом було встановлено: Позивач наполягає на тому, що не мала наміру порушувати вимоги Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та у встановлені строки зверталася до органів ДМС з приводу продовження дії посвідки на тимчасове проживання, проте їй було роз`яснено про зупинення строків надання адміністративних послуг суб`єктами їх надання та строків видачі дозвільними органами відповідних документів на час воєнного стану в Україні. Такі твердження позивача підтверджуються листом ГУ ДМС в Дніпропетровській області №УКЦ-А-2084-22/1201.3.1/6952-22 від 11.07.2022 з якого вбачається, що тимчасово припинено приймання та розгляд заяв від громадян російської федерації зокрема про обмін посвідки на тимчасове проживання до врегулювання Верховною Радою України питань щодо осіб пов`язаних з державою-агресором.

Відтак, хоча позивач і не надала доказів звернення у встановлені строки про продовження документу на право перебувати на території України, таке звернення було б формальним та не спричинило б наслідків з огляду на те, що тимчасово припинено приймання та розгляд заяв від громадян країни агресора.

Маючи на меті легалізувати своє перебування на території України позивачка 27.04.2023 звернулася із заявою до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо обміну посвідки на тимчасове проживання, надавши пакет документів, необхідних для розгляду заяви вх. № А-299/6/1201-23 від 27.04.2023.

Згідно листа ГУ ДМС України в Дніпропетровській області № 1201.3.1-9748/12.3-23 від 11.05.2023 прийнято рішення, яким відмовлено в обміні посвідки на тимчасове проживання за пропуском строку, визначеного постановою Кабінету Міністрів України №1232 від 01.11.2022 Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану та роз`яснено право звернення для отримання дозволу на імміграцію.

12.04.2023 у паспорті позивачки поставили штамп про анулювання запису про видворення за межі України.

ГУ ДМС України в Дніпропетровській області було прийнято рішення №1918 від 02.04.2024 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі пп. 2, 3, 6, 8 п. 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 № 322.

За цей час позивачка виїхала до Республіки Молдова та 09.01.2024 отримала новий паспорт НОМЕР_1 , виданий посольством Росії, Молдова, та жодних перешкод при поверненні на територію України працівниками ДПСУ не чинилося.

26.04.2024 позивачка звернулася до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з переліком необхідних документів, що зазначений у відповідній постанові КМУ з метою вирішення питання щодо обміну/видачі посвідки на тимчасове проживання на території України.

Однак 04.05.2024 отримала лист-відмову №А-342/6/1201-24/1201.3.1/6183-24 від 01.05.2024 з підстав ненадання візи типу Б, яким їй повідомили, що відповідно до обліків ІП Облік іноземців та біженців ЄІАС УМП посвідка № 800213461 від 14.06.2021, видана органом: 1203, значиться знищеною. Та це попри те, що посвідка не підлягала вилученню.

Відмовляючи у задоволенні заяви ДМС залишено поза увагою висновки судових рішень, які долучалися до заяви.

На звернення позивачки від 14.05.2024 про видачу посвідки на тимчасове проживання на території України вона отримала від ТУ ДМС України в Дніпропетровській області лист-відмову №А-403/6/1201-24/1201.3.1/7197-24 від 23.05.2024 з підстав ненадання візи типу О.

Звернення позивачки до ДМС України також не дало позитивного результату, про що надана відповідь №А-6367-24/8.1/4236-24 від 16.07.2024.

Позивачка не погоджується з відмовою відповідача в оформленні та видачі посвідки на тимчасове проживання та вважає протиправними рішення та дії суб`єкта владних повноважень, тому і звернулася до суду з цим позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 вимоги позову задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №1918 від 02.04.2024 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання.

Визнано протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо відмови в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (вул. В. Липинського, буд. 7, м. Дніпро, 49000, ) розглянути заяви та документи, подані ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) для оформлення посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою КМУ від 25.04.2018 №322, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог, у їх задоволенні відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 (позивач) є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 , виданим посольством росії, Молдова від 09.01.2024.

21.05.2021 позивач зареєструвала шлюб з громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №282, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 від 21.05.2021.

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання №12554 від 09.08.2021, за відомостями Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 з 09.08.2021 по теперішній час.

У шлюбі народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 04.08.2022.

Відповідно до довідки про реєстрацію особи громадянином України №1231-000012680, виданої 12.10.2022, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Кривий Ріг, згідно з рішенням ГУ ДМС України в Дніпропетровській області №1231-000035976 від 30.09.2022 набула громадянства України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України Про громадянство України, відповідно до законодавства зазначена особа є громадянином України з 25.07.2022.

Чоловік позивачки ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_6 , виданого 16.07.2020.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.03.2023 у справі №932/1676/23 визнано протиправною та скасовано постанову ПН МДН 004676 від 08.02.2023, винесену головним спеціалістом Саксаганського відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Чернетою А.С. про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 203 КУпАП; визнано протиправним та скасовано рішення в.о. начальника Саксаганського відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Чернети А.С. №4 від 08.02.2023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказане рішення суду набрало законної сили 07.04.2023.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 у справі №160/20698/23 визнано протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у обміні посвідки на тимчасове проживання згідно із листом від 11.05.2023 № 1201.3.1-9747/12.3-23; зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області здійснити у встановленому порядку розгляд поданого ОСОБА_1 , разом із заявою від 24.04.2023 щодо обміну посвідки на тимчасове проживання, пакету документів та прийняти відповідне рішення.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.03.2024 апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 у справі №160/20698/23 залишено без змін.

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 02.04.2024, номер: 1918 ОСОБА_1 відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі пп. 2, 3, 6, 8 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322.

26.04.2024 позивач зверталась до міграційної служби із заявою щодо обміну посвідки на тимчасове проживання, до якої додала копію паспорта ОСОБА_1 з перекладом на українську мову; квитанцію про сплату адміністративного збору; копію свідоцтва про шлюб із ОСОБА_2 ; копію довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про народження дитини; копію довідки про реєстрацію особи громадянином України; копії рішень судів.

У відповідь на це звернення відповідач листом від 01.05.2024 повідомив, що у разі наявності обґрунтованих підстав, передбачених частинами 4-15 статті 4 Закону, за умови законного перебування на території України та надання визначених пунктом 32 Порядку документів, позивач може звернутися із відповідною заявою про оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні у встановленому законодавством порядку. При цьому, у листі вказано, що відповідно до пункту 32 Порядку для оформлення посвідки серед інших документів позивач зобов`язана надати дійсний паспортний документ іноземця (або паспортні документи у разі, коли іноземець має одночасно громадянство (підданство) кількох держав (множинне громадянство) або документ, що посвідчує особу без громадянства з візою типу D. Згідно з п.32 Порядку, крім вищевказаного для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства також подають такі документи: переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки; документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документа про звільнення від його сплати; документ, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків, з даними про реєстраційний номер облікової картки платника податків (у разі наявності). Відповідно до категорій іноземців та осіб без громадянства, визначених статтею 4 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та згідно з абзацом другим третього підпункту 11 пункту 33 Порядку разом із заявою подається також документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України та паспорт громадянина України, з яким іноземець перебуває у шлюбі, який подається особисто громадянином України, оригінал документа повертається.

Щодо оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання позивач зверталась до відповідача і з заявою, яка була зареєстрована у відповідача 14.05.2024. У цій заяві позивач указувала, що документи, необхідні для розгляду заяви, подані позивачем 26.04.2024.

Відповідь на цю заяву відповідач надав листом від 23.05.2024, в якому навів такі ж обґрунтування, як і в листі від 02.05.2024.

24.06.2024 позивачка звернулася до Державної міграційної служби України та просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області №1918 від 02.04.2024 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання;

- визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо відмови в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- вирішити питання щодо оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Листом №А-6367-24/8.1/4236-24 від 16.07.2024 у відповідь на звернення Державна міграційна служба України повідомила, що до скарги на рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки необхідно долучити документи, які підтверджують наявність підстав для його перегляду та відміни. Також вказано таке:

під час розгляду Вашого звернення встановлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 у справі №160/20698/23 Головним управлінням ДМС України в Дніпропетровській області розпочато розгляд поданого Вами разом із заявою від 24.04.2023 пакету документів та 02.04.2024 прийнято рішення № 1918 про відмову в оформленні (видачі) Вам посвідки на тимчасове проживання відповідно до підпунктів 2, 3, 6, 8 пункту 61 Порядку.

Копію вказаного рішення із зазначенням причин відмови було надіслано Вам листом Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 03.04.2024 № 1201.3.1-4702/12.3-24.

Враховуючи викладене, за результатами перегляду Державною міграційною службою України рішення Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 02.04.2024 № 1918 повідомляємо про відсутність підстав для його відміни.

Позивач не погоджується з рішенням та діями відповідача щодо відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає та встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» надано визначення поняття іноземця та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні.

Частинами першою-третьою статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до Постанови № 165 від 28.02.2022 року «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру» встановлено, зупинення строків відповідно до статті 64 Конституції України, статей 121, 20 Закону України Про правовий режим воєнного стану, Указу Президента України від 24 лютого 2022 року та закріплено поновити зупинені строки у місячний строк після припинення чи скасування воєнного стану на відповідній території України.

Постановою від 08 серпня 2023 року № 828 поновлено строки надання адміністративних послуг і видачі документів дозвільного характеру та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України.

21 жовтня 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 1202 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану» (Постанова № 1202), якою врегулював питання в`їзду, законного перебування в Україні та обміну документів на право проживання у понад встановлені строки іноземцям та особам без громадянства під час воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування, але із обмеженнями щодо громадян Російської Федерації, на яких дана постанова не розповсюджується.

Цим документом фактично продовжено строк дії посвідок, що закінчилися під час дії воєнного стану.

Втім, громадянам РФ, які мають родину або працевлаштування в Україні, урядовою постановою від 1 листопада 2022 року № 1232 була надана можливість протягом 30 днів з дня набрання чинності постановою здійснити обмін посвідки на тимчасове проживання, тобто фактично продовжити законне перебування на території України.

Так, 01 листопада 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 1232 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану» (Постанова № 1232), якою передбачив, що на період дії воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування територіальними органами та підрозділами Державної міграційної служби України зупиняється розгляд заяв громадян Російської Федерації про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення та обміну посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою та відмовлятимуть у прийнятті нових заяв.

Водночас Постановою № 1232 встановлено, що вказані обмеження не поширюються на громадян Російської Федерації, які є чоловіком чи дружиною громадянина України, за умови звернення за обміном посвідки на тимчасове проживання, якщо строк звернення за її обміном настав у період з 24 лютого 2022 року до 09 листопада 2022 року протягом лише 30 днів з дня набрання чинності цією постановою.

При цьому, вже після 8 грудня 2023 року прийом прострочених посвідок від громадян РФ було припинено. Наразі обмін посвідки на тимчасове проживання здійснюється за заявою, поданою не пізніш як за 15 робочих днів до закінчення строку дії посвідки і виключно з підстав возз`єднання сім`ї та працевлаштування.

Щодо діяльності відповідача по справі, встановлено, що міграційна служба Дніпропетровської області оголошувала, що з 31 березня 2022 року тимчасово зупиняє надання будь-яких адміністративних послуг. Про це повідомлялося на фейсбук-сторінці служби.

З 01 квітня 2022 року міграційна служба відновила прийом заяв на оформлення біометричних документів та видачу готових паспортів у підрозділах міграційної служби Дніпропетровської області. Про також йшлося у повідомленні на фейсбук-сторінці служби.

По відношенню до позивачки, останній був направлений лист ГУ ДМС в Дніпропетровській області №УКЦ- А-2084-22/1201.3.1/6952-22 від 11.07.2022 року, в якому відповідач зазначив, що тимчасово припинено приймання та розгляд заяв від громадян РФ, зокрема про обмін посвідки на тимчасове проживання до врегулювання Верховною Радою України питань щодо осіб пов`язаних з державою РФ.

Таким чином, твердження відповідача про відсутність доказів звернення позивачки у встановлені строки про продовження документу на право перебувати на території України, не є фундаментальним питанням щодо правомірного вирішення спірного питання, оскільки таке звернення було б формальним та не спричинило б наслідків з огляду на те, що тимчасово припинено приймання та розгляд заяв від громадян Російської Федерації.

З матеріалів справи встановлено, 21.05.2021 між громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та позивачкою укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

Відповідно до вимог закону позивач отримала посвідку на тимчасове проживання в Україні, яка була дійсна до 03 червня 2022 року.

Протягом пеного часу з початку 2022 року позивачка вживала заходів для продовження строку перебування в Україні, з метою возз`єднання сім`ї, оскільки мала бажання отримати громадянство України, однак, у зв`язку із введенням воєнного стану та активними бойовими діями в Україні органи ДМС України не приймали та не документували громадян Російської Федерації для продовження їх терміну перебування на території України.

У шлюбі у позивачки та громадянина України ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, копія якого надана до матеріалів справи. Згідно з довідкою від 12.10.2022 №1231-000012680 ОСОБА_3 зареєстрована громадянином України.

Чоловік позивача є військовослужбовцем та є учасником бойових дій.

Враховуючи, що чоловіка, у зв`язку зі службою немає вдома, дитину позивач виховує самостійно, проживає одна.

З боку відповідача неодноразово приймалися заходи по відношенню до позивачки з метою припинення порушення позивачкою законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану.

Так, 08 лютого 2023 року ухвалено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 1700 грн. за ч.1 ст.203 КУпАП та прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано позивача покинути територію України у термін до 03 березня 2023 року.

Зазначене рішення відповідача мотивоване тим, що громадянка РФ ОСОБА_4 проживала на території України по посвідці на тимчасове проживання, термін дії якої закінчився 03.06.2022 році.

Станом 27.03.2023 року рішенням Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська Визнано протиправною та скасовано постанову ПН МДН 004676 від 08.02.2023 року, винесену головним спеціалістом Саксаганського відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Чернетою А.С. про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст. 203 КУпАП.

Також , визнано протиправним та скасовано рішення в.о. начальника Саксаганського відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Чернети А.С. №4 від 08.02.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Під час прийняття зазначених рішень, було установлено факт звернення позивачки протягом визначеного законом строку з письмовою заявою, а саме 01 листопада 2022 року про продовження посвідки на проживання.

Разом з тим, протягом терміну проживання в Україні у позивачки народилась дитина від громадянина України.

Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачає можливість отримання посвідки на тимчасове проживання для членів сім`ї громадянина України, до яких належать діти.

Підстави для отримання посвідки на тимчасове проживання, вичерпний перелік підстав визначений статтею 4 Закону України №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011року до яких належать:

-працевлаштування;

-робота у філіях, представництвах іноземних компаній, банків;

-інвестиційна діяльність (участь у статутному капіталі української юридичної особи з часткою не менш як 100 000 євро);

-міжнародна технічна допомога;

-навчання в акредитованому навчальному закладі в Україні;

-діяльність релігійних чи неурядових організацій;

-культурні, наукові, освітні та волонтерські програми;

-журналістика;

-возз`єднання сім`ї.

Основний документ, на який потрібно спиратися для правильних дій це Порядок оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, що затверджений Постановою Кабміну від 25 квітня 2018 року №322.

Щодо недійсності

Відповідно до Акту про знищення недійсних посвідок від 10.03.2023 року (ас131-134) в період з 01.02.2023 року по 28.02.2023 року у зв`язку з закінченням терміну дії анульовано та знищено посвідку ОСОБА_5 .

Відповідно до абз.3 п72 Правил, у разі коли рішення про оформлення посвідки прийнято з порушенням вимог законодавства, на підставі висновку посвідки, видані з порушенням вимог законодавства, визнаються недійсними за наказом ДМС.

Повідомлення про визнання наказом ДМС посвідки недійсною видається територіальним органом ДМС, визначеним у наказі ДМС, іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається їм рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його отримання від ДМС.

Іноземець або особа без громадянства, посвідка яких визнана недійсною, повинні здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання повідомлення про це.

Щодо оскаржуваного рішення

Спірне рішення прийнято на підставі підпунктів 2,3,6,8 пункту 61 Порядку №322.

Пунктом 2 встановлено, іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду.

Пунктом 3визначено, дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

Пунктом 6 визначено, іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки.

Пунктом 8 визначено, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований чи не відповідає встановленому зразку, чи належить іншій особі, чи строк його дії закінчився.

З урахуванням того, що на момент прийняття спірного рішення посвідка про тимчасове проживання знищена, позивачка з березня 2023 року вже не мала права звертатися за обміном посвідки на тимчасове проживання.

У зв`язку з виниклими обставинами, позивачка виїхала до Республіки Молдова та 09.01.2024 року отримала новий паспорт НОМЕР_1 .

Досліджуючи підстави прийняття спірного рішення колегія суддів зазначає:

- якщо спірне рішення прийняте на виконання судового рішення від 17.11.2023 року, тоді заяву від 24.04.2023 року, суд розцінює як заяву на продовження дії посвідки.

Але, позивачка з урахуванням того, що посвідка знищена станом на 10.03.2023 року, вже не мала права звертатися за обміном посвідки на тимчасове проживання, остання має право звернутися із заявою про отримання дозволу на імміграцію на підставі перебування у шлюбі понад два роки з громадянкою України відповідно до пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» та пункту 4 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 150 від 15 лютого 2012року (Постанова № 150). Це прямо дозволяється Постановою № 1232.

- якщо спірне рішення прийняте у зв`язку з новою заявою на підставі нового паспорту51 №7481026 від 09.01.2024 року, тоді за таких обставин, громадянин Російської Федерації, в спірному випадку позивач, який звертається з документами для продовження строку перебування в Україні до органу міграційної служби, отримуючи усну відмову в їх прийнятті, або формальну відписку, опиняється в ситуації правової невизначеності, адже маючи бажання легалізувати своє положення в Україні, в той же час, з огляду на не врегулювання відповідних відносин на законодавчому рівні, він позбавлений можливості довести свій намір задля уникнення примусового повернення в країну походження або третю країну.

Відтак, суд зауважує, що позивачем були вжиті заходи для продовження посвідки на проживання до 17 листопада 2022 року, а тому стверджувати, що вона на незаконних підставах перебуває на території України, з урахуванням положень частини 17 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в спірному випадку не можливо.

З встановленого судом вбачається, що склалась ситуація, коли позивач-іноземець, одружений на громадянці України з 19 червня 2014 року, у встановленому чинним законодавством порядку отримав: посвідку на тимчасове проживання в Україні, яка була дійсна до 17 листопада 2022 року, довідку про реєстрацію місця проживання особи, позивач має сім`ю, має налагоджене приватне та соціальне життя, постійне місце проживання, та його видворення не пов`язане із забезпеченням національної безпеки України, оскільки доказів протилежного матеріали справи не містять.

Також позивачка має право для продовження строку її перебування на території України через право на імміграцію в Україну на підставі перебування у шлюбі понад два роки з громадянкою України.

Встановлені судом обставини, у своїй сукупності свідчать про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не діяв у спосіб, що передбачений законом, оскаржуване рішення прийнято передчасно та без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Позивачка тривалий час проживає на території України, тобто має міцні соціальні зв`язки, а відтак відстоює своє право залишитись із своєю сім`єю на території України, шляхом оскарження зазначеного рішення.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити про те, що суд критично відноситься до наданої представником відповідача довідки щодо зняття ОСОБА_1 із зареєстрованого місця проживання, оскільки така довідка містить недостовірні відомості щодо дії посвідки на тимчасове проживання, відповідно до рішення Бабушкінського райсуду від 27.03.2023 року, яка безпідставно була вилучена. Крім того, у вказаній довідці зазначено про те, що «інформація отримана від органів реєстрації», що дає підстави зробити висновок про те, що зазначені у цій довідці відомості сформовані автоматично на підставі внесених даних.

Суб`єкт владних повноважень під час виконання своїх функцій повинен дотримуватися конституційних гарантій прав іноземців (стаття 26 Конституції України).

Перевіряючи дії відповідача на предмет їх відповідності вказаним критеріям, суд доходить висновку про їх невідповідність вказаним критеріям з урахуванням наступного.

Всупереч вимогам статей 72, 75 Закону України «Про адміністративну процедуру» оскаржуване рішення взагалі не містить не лише детальної, а будь-якої правової обставин, виявлених відповідачем та не містить зазначення самих обставин, як і не містить чіткого зазначення висновків, які б мали бути зроблені на підставі правової оцінки виявлених обставин.

Відсутність в оскаржуваному рішенні відповідача мотивувальної частини є прямим свідченням порушення ним такого принципу адміністративної процедури.

Оскаржуване рішення, як акт, який має негативний вплив на права позивача, обов`язково повинно було мати мотивувальну частину із зазначенням в ній обов`язкових згідно до вимог законодавства України відомостей, однак відповідачем була проігнорована така вимога закону.

Зазначене є підтвердженням того, що відповідачем було прийнято оскаржуване рішення протиправно без дотримання вимог його вмотивованості (обґрунтованості), внаслідок чого воно підлягає скасуванню.

Під час прийняття оскаржуваного рішення відповідачем не було надано позивачці можливості надати власні пояснення та заперечення до прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, право на що передбачено статтею 54 Закону України «Про адміністративну процедуру».

Окрім того, внаслідок того, що всі події відбувалися під час знаходження позивачки на дев`ятому місяці вагітності та подальшими родами, вона взагалі не мала фізично змоги надавати будь-які докази, які б могли вплинути на результат розгляду відповідачем питання щодо оформленні посвідки на тимчасове проживання.

Оскаржуване рішення призводить до позбавлення позивачки можливості проживати на території України, порушує її конституційне право на свободу пересування та вільного вибору місця проживання, а також становить втручання в її тісні сімейні зв`язки в Україні, що може мати безповоротні наслідки для позивачки.

Крім того, з 09.03.2023 року, на підставі повідомлення ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, у зв`язку з закінченням терміну дії посвідки на тимчасове проживання місце проживання ОСОБА_6 було зняте з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, колегія суддів наголошує, що дії відповідача не відповідають справедливому балансу між цілями, яких намагається досягти суб`єкт владних повноважень та несприятливими наслідками для прав, свобод і інтересів позивача, право якого на проживання в Україні наразі порушено відповідачем, та, як наслідок, спричиняє втручання в приватне та сімейне життя позивача, а також перешкоджає здійсненню позивачем дій щодо оформлення ним посвідки на проживання на території України.

Першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване статтею 8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги. Під терміном «закон» … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження «нагальній суспільній потребі», тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті.

Встановлення обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акту, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований.

Тобто будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у цьому випадку таке обмеження, як неможливість отримання посвідки на тимчасове проживання при наявності сім`ї: зареєстрованого шлюбу з громадянином України, народження дитини на території України, зареєстроване місце проживання тощо, законодавством не передбачено.

Крім того, відповідно до статті 14 Конвенції, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, незалежності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Згідно із законодавством України, іноземець, який перебуває у шлюбі з громадянином України, має право на отримання посвідки на тимчасове проживання. Якщо дитина, народжена у такому шлюбі, набуває громадянство України, то один з батьків, який не є громадянином України, також має право на отримання посвідки на тимчасове проживання у зв`язку з проживанням з дитиною.

Дитина, народжена в Україні від батьків, один з яких є громадянином України, автоматично набуває громадянство України. Це є підставою для отримання батьками посвідки на проживання.

Вказане обумовлено українським законодавством, яке надає право на отримання посвідки на проживання членам сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах.

Вподальшому, після отримання посвідки на тимчасове проживання, за певних умов, можливо оформити посвідку на постійне проживання.

Європейський суд з прав людини вказав на недопустимість непропорційного втручання в право на повагу до сімейного життя подружжя та їх дітей.

При оцінці пропорційності втручання у зазначене вище право позивачки, необхідно також оцінити дотримання інтересів її дитини, доля якої, враховуючи її вік та становище матері, вочевидь, потрапляє в залежність від рішень міграційної служби.

Також колегія суддів наголошує про необхідність врахувати статтю 3 Конвенції ООН про права дитини, згідно якої, найкращі інтереси дитини мають бути пріоритетом при прийнятті публічними органами будь-яких заходів відносно дітей (см. постанова Європейського Суду з прав людини «Нойлінгер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), скарга №41615/07, §135, ECHR2010). Таким чином, Європейський суд не впевнений в тому, що влада Норвегії діяла в межах свого розсуду, прагнучи встановити справедливу рівновагу між публічним інтересом у встановленні ефективного міграційного контролю та потребами заявниці у перебуванні в Норвегії з метою підтримання контактів зі своїми дітьми в їх найкращих інтересах».

До того ж слід враховувати, що чоловік позивачки є військовослужбовцем, має відзнаки за службу, разом з тим, дії по відношенню до сім`ї військовослужбовця схожі на політичне переслідування.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 в адміністративній справі №160/23038/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 02 жовтня 2025 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2025 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко