Справа № 520/24266/25
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

13 жовтня 2025 року № 520/24266/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марини Лук`яненко, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» про визнання дій протиправними ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просить суд:

1. визнати протиправними дії Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» щодо відкликання висновку експертизи УКРНОІВІ від 27.05.2025 (вих. № 113852/ЗМ/25) за заявкою № m202324040 від 14.12.2023;

2. визнати протиправними дії Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» щодо відкликання рішення УКРНОІВІ про реєстрацію торговельної марки (форма Т-19) від 27.05.2025 (вих. № 113853/ЗМ/25) за заявкою № m202324040 від 14.12.2023.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачем зазначено, що чинне законодавство не надає УКРНОІВІ повноважень на прийняття до розгляду заперечень проти реєстрації торговельної марки поданого після складання висновку експертизи та прийняття рішення про затвердження відповідного висновку експертизи та реєстрації торговельної марки, як і не передбачають права УКРНОІВІ здійснювати відкликання висновку експертизи та/або рішення про реєстрацію торговельної марки. Тому, на думку позивача, УКРНОІВІ здійснено протиправні дії викладені у листі УКРНОІВІ від 05.08.2025 № 194136/ЗМ/25 щодо: відкликання висновку експертизи (форма Т-8) від 27.05.2025 (вих. № 113852/ЗМ/25) за заявкою № m202324040 від 14.12.2023 року; відкликання рішення про реєстрацію торговельної марки (форма Т-19) від 27.05.2025 (вих. № 113853/ЗМ/25) за заявкою № m202324040 від 14.12.2023 року; прийняття до розгляду заперечення від 24.06.2025 (вих. № 55876), поданого від компанії ЗАКЛАДИ ПРЗЕМИСЛУ ЦУКЄРНІЧЄГО СНЄЖКА С.А. проти заявки № m 2023 24040 щодо невідповідності наведеного в ній позначення умовам надання правової охорони, після складання висновку експертизи за заявкою (форма Т-8) від 27.05.2025 № 113852/ЗМ/25 та рішення про реєстрацію торговельної марки (форма Т-19) від 27.05.2025 (вих. № 113853/ЗМ/25). Зазначені дії вчинено УКРНОІВІ поза межами повноважень та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством, з явним перевищенням повноважень. Відповідні дії з відкликання та прийняття до розгляду заперечень проти реєстрації торговельної марки після складання УКРНОІВІ Висновку експертизи та прийняття Рішення про реєстрацію торговельної марки, на думку позивача, призводять до позбавлення ним правомірних очікувань.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2025 відкрито провадження у справі та запропоновано відповідачу надати відзив у даній справі.

Через підсистему "Електронний суд" Відповідачем подано до суду клопотання про закриття провадження у справі, в обґрунтування якого зазначено, що провадження у справі № 520/24266/25 підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України, оскільки Позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених господарських прав, а не за захистом своїх прав у публічно-правових відносинах, а спір за своєю правовою природою є спором щодо прав інтелектуальної власності, тому за суб`єктним складом, предметом та способом захисту спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Від Позивача до суду через підсистему "Електронний суд" надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, в яких останній зазначив, що предмет позову не стосується встановлення або захисту права інтелектуальної власності Позивача (у Позивача відсутнє право власності на торговельну марку свідоцтво на торговельну марку не видавалося), а спрямований на перевірку законності дій суб`єкта владних повноважень, тобто, є публічно-правовим. Також, зазначив, що на момент подання позову та на момент подання даних заперечень свідоцтво на торговельну марку Позивачу не видано, отже, права власності на об`єкт інтелектуальної власності не виникло. Позивач оскаржує протиправні дії суб`єкта владних повноважень, а не захищає приватне право. У зв`язку з чим, просив відмовити УКРНОІВІ у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі № 520/24266/25.

Дослідивши матеріали справи, вирішуючи клопотання про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» про визнання протиправними дій щодо відкликання висновку експертизи.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС).

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

При цьому слід зазначити, що участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий, однак, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Аналогічна права позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2020 у справі №243/4405/17, від 19.05.2020 у справі №916/1608/18.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням ним владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим, варто враховувати, що хоча публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад, в якому обов`язковою є участь суб`єкта владних повноважень, все ж таки сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких саме прав особа звернулася до суду.

Так, предметом спору у даній справі, зокрема, є визнання протиправними дій щодо відкликання рішення про реєстрацію торгівельної марки (форма Т-19) від 27.05.2025 (вих.№113853/3М/25 та відкликання висновку експертизи за заявкою (форма Т-8) від 27.05.2025 №113852/3М/25.

Тобто, спір, пов`язаний із захистом прав інтелектуальної власності.

Відповідно до частин першої, другої статті 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Згідно з частиною першою статті 420 Цивільного кодексу України до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: літературні та художні твори; комп`ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення; наукові відкриття; винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування (топографії) інтегральних мікросхем; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення; комерційні таємниці.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 5 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» право власності на промисловий зразок засвідчується патентом, а право власності на знак - свідоцтвом.

Таким чином у справі, що розглядається, спір стосується захисту права власності на торговельну марку та пов`язаний із захистом прав інтелектуальної власності, тобто цивільного права. У разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про реєстрацію знака для товарів і послуг та отримання заявником відповідних свідоцтв і патентів, подальше оспорювання правомірності набуття таких прав на вказані об`єкти мають вирішуватися в порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

До такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 27 червня 2018 року у справі №804/629/16.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 жовтня 2018 року у справі № 910/18195/17, від 29 травня 2019 року у справі №826/15263/18.

У свою чергу, положеннями частини другої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) визначено, що Вищий суд з питань інтелектуальної власності розглядає справи щодо прав інтелектуальної власності, зокрема: справи у спорах щодо прав на винахід, корисну модель, промисловий зразок, торговельну марку (знак для товарів і послуг), комерційне найменування та інших прав інтелектуальної власності, в тому числі щодо права попереднього користування.

Згідно з частиною першою розділу Х «Прикінцеві положення» ГПК частина четверта статті 3, частини перша та друга статті 20 (в частині визначення юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності), частина третя статті 24, частина третя статті 25, частина дев`ята статті 31, частина друга статті 33, частина третя статті 253, частина перша статті 320 цього Кодексу (в частині права на подання заяви про перегляд судового рішення Вищого суду з питань інтелектуальної власності) вводяться в дію з дня, наступного за днем опублікування Головою Вищого суду з питань інтелектуальної власності у газеті «Голос України» повідомлення про початок роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності.

Пунктом 16 частини першої розділу ХІ «Перехідних положень» ГПК установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: до початку роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності справи щодо прав інтелектуальної власності розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, судами відповідно до правил юрисдикції (підвідомчості, підсудності), які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи, що даний спір, пов`язаний із захистом прав інтелектуальної власності, то з огляду на склад учасників цього спору та предмет позову його вирішення віднесено до юрисдикції місцевого загального суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство може здійснюватись в порядку окремого провадження.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Суд констатує, що спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових інтересів, а стосується захисту його приватних інтересів, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Тобто, враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктивний склад сторін спору, спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

Беручи до уваги наведене, враховуючи суть спірних правовідносин, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для розгляду даного спору у порядку адміністративного судочинства та водночас наявності підстав для закриття провадження у справі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Пунктом 1 ч.1 ст.238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідно до ч.2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав визначених п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України для закриття провадження у даній адміністративній справі, у зв`язку з чим, подані клопотання про закриття провадження у справі підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 238, 243, 248, 256, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Клопотання Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» про закриття провадження у справі - задовольнити.

Закрити провадження у справі №520/24266/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» про визнання дій протиправними.

Роз`яснити позивачу що розгляд заявлених позовних вимог відносяться до юрисдикції господарських судів.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 15 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України, тобто негайно після підписання.

Суддя Марина Лук`яненко