Справа № 320/9937/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2025 року справа №320/9937/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (далі відповідач-2), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України у Донецькій області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на п`ять років, відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, 4 категорії, з часу виникнення права на призначення пенсії (з 12.09.2021 при досягненні 55 років);

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу (стажу роботи) ОСОБА_1 наступні періоди роботи:

- з 01.08.1989 по 01.08.1991 в колгоспі «Світанок» на посаді тренера-викладача кулевої стрільби,

- з 16.04.1994 по 28.05.1995 на посаді тренера-викладача по кулевій стрільбі в Фастівському спортивному товаристві профспілки «Україна»,

- з 29.05.1995 по 20.01.1997 в ТОВ «Алмаз» на посаді головного бухгалтера,

- з 16.06.1998 по 16.06.2001 - час догляду за малолітньою донькою ОСОБА_2 ,

- з 03.01.2002 по 03.01.2005 - час догляду за малолітнім сином ОСОБА_3 ,

- період зайнятості підприємницькою діяльністю зокрема з 04.02.1997 по 30.06.1997, з 01.01.1998 по 30.03.1998, з 01.01.1999 по 30.09.1999, з 01.01.2000 по 31.03.2000.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що вона є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (4 категорія), що підтверджується відповідним посвідченням. За місцем проживання позивачка неодноразово зверталась із заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, за відсутності необхідної кількості страхового стажу у призначенні пенсії відмовлено. Так, до страхового стажу не зараховано наступні періоди роботи: з 01.08.1989 по 01.08.1991 в колгоспі «Світанок» на посаді тренера-викладача кулевої стрільби; з 16.04.1994 по 28.05.1995 на посаді тренера-викладача по кулевій стрільбі в Фастівському спортивному товаристві профспілки «Україна»; з 29.05.1995по 20.01.1997 в ТОВ «Алмаз» на посаді головного бухгалтера; з 16.06.1998 по 16.06.2001 - час догляду за малолітньою донькою ОСОБА_2 ; з 03.01.2002 по 03.01.2005 - час догляду за малолітнім сином ОСОБА_3 ; період зайнятості підприємницькою діяльністю, зокрема з 04.02.1997 по 30.06.1997, з 01.01.1998 по 30.03.1998, з 01.01.1999 по 30.09.1999, з 01.01.2000 по 31.03.2000. Позивач зазначає, що періоди, які не зараховані до страхового стажу, підтверджуються записами у трудовій книжці та іншими документами. Недоліки у підтверджуючих документах, які допущені уповноваженими на видачу таких документів особами, не є відповідальністю позивача, тому вона не повинна нести наслідки у вигляді позбавлення права на пенсію.

Позивач наголошує на безпідставності відмови у призначенні їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на п`ять років, відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, 4 категорії, з часу виникнення права на призначення пенсії (з 12.09.2021 при досягненні 55 років).

Вказану позовну заяву зареєстровано в КП "Діловодство спеціалізованого суду" 01.04.2023.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк усунення недоліків позову, протягом якого позивачу необхідно було надати уточнену позовну заяву (два примірники), з урахуванням вказаних судом зауважень, а саме: надати позовну заяву у паперовій формі із належним чином засвідченими доказами у паперовій формі (з примірником для відповідача); надати докази сплати судового збору у сумі 1073,60 грн., або докази звільнення від сплати судового збору.

06.05.2022 канцелярією суду зареєстровано докази по справі від позивача, зокрема на виконання вимог ухвали суду від 12.04.2023 про усунення недоліків позовної заяви, а саме уточнена позовна заява (два примірники) у паперовій формі із належним чином засвідченими доказами у паперовій формі (з примірником для відповідача) та докази сплати судового збору у сумі 1073,60 грн.

Отже, позивачем в установлений судом строк та спосіб усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.06.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

07.07.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про необґрунтованість заявлених позивачем вимог.

На думку відповідача-2, позивач пропустила строк звернення до суду відповідно до ст. 122 КАС України, оскільки заявлені вимоги стосуються періоду з 12.09.2021 року, а позовну заяву подано до суду 09.02.2023 року, що виходить за межі шестимісячного строку звернення.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 встановлено відсутність необхідної кількості страхового стажу для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому у задоволенні позову просить відмовити.

Так, позивачу зараховано 20 років 11 місяців 23 дні страхового стажу з необхідних 24 років. Не зараховано такі періоди:

- з 01.08.1989 по 01.08.1991, оскільки відсутні відомості про встановлений та фактично виконаний мінімум трудової участі у громадському господарстві;

- з 1994 по 1996, оскільки прізвище позивача у підтверджуючому документі не відповідає паспортним даним;

- періоди догляду за дитиною, оскільки до заяви не надано накази про відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до 3-річного віку. Довідка з УПСЗН про надання заявнику допомоги по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку також не надана;

- період зайнятості підприємницькою діяльністю, оскільки документ не містить підстави видачі та інформації щодо системи оподаткування. Відомості у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні.

Відповідач наголошує, що питання щодо призначення пенсії позивачу є дискреційними повноваженнями пенсійного органу.

У задоволенні позову просить відмовити.

Відповідач-1 не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України, серія НОМЕР_1 , виданий Фастівським МРВ РУМВС України в Київській області 31.12.1998 року.

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_2 , виданого Київською обласною державною адміністрацією, позивач має статус особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії безстроково, як особа яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

25.11.2021 року позивач звернулась до ГУ ПФУ у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на п`ять років, відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, 4 категорії, з часу виникнення права на призначення пенсії.

Рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області у призначенні пенсії ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідної кількості страхового стажу.

Рішення ГУ ПФУ в Житомирській області не оскаржувалось.

01.08.2022 року позивач звернулась до ГУ ПФУ у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на п`ять років, відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, 4 категорії, з часу виникнення права на призначення пенсії (з 12.09.2021 при досягненні 55 років).

Судом встановлено, що з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії, який передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсій бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. Можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій передбачено постановою Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за №339/35961.

Даною постановою внесено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846. Пунктом 4.2 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» вказаного Порядку передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви позивача від 01.08.2022 та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 08.08.2022 року № 27 у призначенні пенсії ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідної кількості страхового стажу.

Так, за змістом рішення пенсійного органу, позивач надала наступні сканкопії оригіналів документів: паспорта, ідентифікаційного коду, трудової книжки, посвідчення громадянина, потерпілого від Чорнобильської катастрофи, довідка про місце проживання особи, свідоцтв про народження дітей, архівної довідки про період роботи, попередніх рішень про відмову в призначенні пенсії.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про статує і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-XII особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки, та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно з пунктом 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-XII право на пенсію мають за наявності відповідного стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, а саме 24 роки у разі набуття права на пенсію у 2022 році.

Відповідно до абзацу 7 підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, затвердженому Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) період перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами у період з 01 січня 2004 року по 30 червня 2013 року включно підтверджується свідоцтвом про народження дитини, наказом про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, довідкою з реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до абзацу 3 підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою iз бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 08.08.2022 року № 27 вказано, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей, страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 20 років 11 місяців 23 днів, що є недостатнім для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку. Період проживання заявника в зоні посиленого радіоекологічного контролю, підтверджений наданими документами, станом на 01.01.1993 становить 06 років 08 місяців 06 днів.

До страхового стажу не зараховано такі періоди:

- згідно записів трудової книжки від 23.07.1984 серії НОМЕР_3 з 01.08.1989 по 01.08.1991, оскільки відомості про встановлений та фактично виконаний мінімум трудової участі у громадському господарстві відсутні;

- за даними архівної довідки від 22.11.2021 № 05-05/260 з 1994 по 1996, оскільки зазначене в документі прізвище особи ( ОСОБА_4 ) не відповідає паспортним даним (Будишевська);

- догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.01.2004, оскільки до заяви не надано наказів про надання відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до 3-річного віку. Довідка з УПСЗН про надання заявнику допомоги по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку до заяви не надавалась;

- здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за даними листа ГУ ПФУ у Київській області від 24.03.2022 з 05.02.1997 по 30.06.1997, з 01.01.1998 по 31.03.1998, з 01.01.199 по 30.09.1999, з 01.01.2000 по 31.03.2000, оскільки документ не містить підстави видачі та не зазначено систему оподаткування. Відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні.

Вважаючи відмову органу пенсійного фонду у пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на п`ять років, відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, 4 категорії, з часу виникнення права на призначення пенсії (з 12.09.2021 при досягненні 55 років) протиправною, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 (далі - Закон № 1058).

Згідно із частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Аналіз вказаного дає суду підстави стверджувати, що право на призначення пенсії за віком у період із 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року мають ті особи, які досягли 60-річного віку та мають страховий стаж не менше 29 років.

У той же час, згідно із частиною другою статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII) особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за три роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-XII право на пенсію мають за наявності відповідного стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку.

Таким чином, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за три роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Як встановлено судом, позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком від 01.08.2022 року по досягненню 55-річного віку, страховий стаж на дату звернення зараховано у кількості 20 років 11 місяців 23 днів, період проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 06 років 08 місяців 06 днів.

Таким чином, єдиною підставою для відмови у призначенні такого виду пенсії слугувала відсутність необхідної кількості страхового стажу, а саме: з необхідних 24 роки відповідачем-2 зараховано тільки 20 років 11 місяців 23 днів.

До страхового стажу не зараховано такі періоди:

- згідно записів трудової книжки від 23.07.1984 серії НОМЕР_3 з 01.08.1989 по 01.08.1991, оскільки відомості про встановлений та фактично виконаний мінімум трудової участі у громадському господарстві відсутні;

- за даними архівної довідки від 22.11.2021 № 05-05/260 з 1994 по 1996, оскільки зазначене в документі прізвище особи ( ОСОБА_4 ) не відповідає паспортним даним (Будишевська);

- догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.01.2004, оскільки до заяви не надано наказів про надання відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до 3-річного віку. Довідка з УПСЗН про надання заявнику допомоги по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку до заяви не надавалась;

- здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за даними листа ГУ ПФУ у Київській області від 24.03.2022 з 05.02.1997 по 30.06.1997, з 01.01.1998 по 31.03.1998, з 01.01.199 по 30.09.1999, з 01.01.2000 по 31.03.2000, оскільки документ не містить підстави видачі та не зазначено систему оподаткування. Відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058) та Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон № 1788).

Згідно зі ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058).

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до п. 38 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Тобто, у разі виникнення сумнівів щодо правомірності видачі документів або наявності у них неточностей чи неповної інформації, пенсійний орган наділений повноваженнями щодо здійснення перевірки таких документів та відповідно встановлення необхідної інформації, зокрема щодо трудового стажу осіб, які звертаються із заявами про призначення пенсії, що також передбачено статтею 44 Закону № 1058.

Щодо періоду роботи з 01.08.1989 по 01.08.1991 згідно із записами трудової книжки від 23.07.1984 серії НОМЕР_3 , суд зазначає наступне.

Відповідно до записів трудової книжки від 23.07.1984 серії НОМЕР_3 позивач працювала в колгоспі «Світанок» на посаді тренера-викладача кулевої стрільби.

Запис про період роботи має посилання на відповідні документи, на підставі яких він зроблений та засвідчений уповноваженою особою із відтиском печатки Фастівської районної ради.

У зарахуванні цього періоду роботи позивачці відмовлено, оскільки відсутні відомості про встановлений та фактично виконаний мінімум трудової участі у громадському господарстві.

Суд зазначає, що за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані у рішенні підстави для відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи обставини, не можуть бути підставою для позбавлення позивачки конституційного права на соціальний захист в частині зарахування періодів трудової діяльності до страхового стажу.

Подібний правовий висновок був сформований Верховним Судом у Постанові від 30.09.2021 року по справі № 300/860/17.

Саме орган пенсійного фонду України відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058, а не особа, наділений правом, в разі наявності певних розбіжностей у документах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, в тому числі пенсійних органів іноземних держав, та не перекладати на особу обов`язок збирання доказів щодо підтвердження періодів трудової діяльності.

Відповідач доказів вчинення дій на виконання ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 суду не надав.

Таким чином, період роботи в колгоспі «Світанок» на посаді тренера-викладача кулевої стрільби з 01.08.1989 по 01.08.1991, тривалістю 1 рік, безпідставно не зарахований до страхового стажу позивача.

Щодо періодів роботи з 16.04.1994 по 28.05.1995 на посаді тренера-викладача по кулевій стрільбі в Фастівському спортивному товаристві профспілкиа «Україна» та з 29.05.1995 по 20.01.1997 в ТОВ «Алмаз» на посаді головного бухгалтера, з 16.06.1998 по 15.06.2001 - час догляду за малолітньою донькою ОСОБА_2 , то згідно з Формою РС-право (а.с. 142) ці періоди зараховані до страхового стажу позивача, який склав 20 років 11 місяців 23 дні, тому у задоволенні таких вимог суд відмовляє.

Щодо періоду з 03.01.2002 по 03.01.2005 - час догляду за малолітнім сином ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 ОСОБА_3 є сином позивача, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що також підтверджується довідкою № 38 від 25.01.2002 року (а.с. 39).

Відповідно до п. ж ст. 56 Закону № 1788 до стажу роботи враховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Позивачу не зараховано до страхового стажу період догляду за сином, оскільки до заяви не надано наказів про надання відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до 3-річного віку. Довідка з УПСЗН про надання заявнику допомоги по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку до заяви не надавалась.

Пунктом 11 Порядку №637 визначено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

Враховуючи подання позивачем трудової книжки, у якій відсутні відомості щодо працевлаштування позивача у цей період, а також відсутність інформації, отриманої пенсійним органом в порядку взаємного обміну щодо реєстрації позивача ФОП у цей період, а також безпідставне посилання на неподання позивачем документів, які не передбачені Порядком № 637 для підтвердження такого стажу, позивачці протиправно не враховано до страхового стажу період догляду за сином ОСОБА_3 з 03.01.2002 по 03.01.2005.

Щодо зарахування до страхового стажу періодів зайнятості підприємницькою діяльністю, зокрема з 04.02.1997 по 30.06.1997, з 01.01.1998 по 30.03.1998, з 01.01.1999 по 30.09.1999, з 01.01.2000 по 31.03.2000, суд зазначає наступне.

У зарахуванні цих періодів до страхового стажу відмовлено, оскільки документ не містить підстави видачі та не зазначено систему оподаткування. Відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні.

За правилами статті 11 Закону № 1058 загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема: … фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 1 частини 1 статті 14 Закону № 1058 встановлено, що cтрахувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, зокрема фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок)…

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону № 1058 платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Статтею 21 Закону № 1058, серед іншого, передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з пунктом 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1), (в редакції постанови правління ПФУ від 07 липня 2014 року № 13-1), до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Відповідно до Порядку № 22-1 час роботи осіб, що займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності і на виключно їх праці, за період до 1 травня 1993 року зараховується в трудовий стаж за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності по загальній системі оподаткування до 01 липня 2000 року зараховується в страховий стаж за умови надання документів про сплату страхових внесків.

Відповідно до п. 2.1 Порядку № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Відповідно до абзаців другого, третього пункту 4 Постанови № 637 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27.09.2022 № 1058) періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З аналізу викладених норм суд робить висновок, що обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сам лише факт сплати за такий період внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (єдиного соціального внеску) незалежно від їх розміру.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію 04.02.1997 року позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Згідно із довідкою ГУ ПФУ у Київській області ФОП ОСОБА_5 сплачувала страхові внески за періоди з 04.02.1997 по 30.06.1997, з 01.01.1998 по 30.03.1998, з 01.01.1999 по 30.09.1999, з 01.01.2000 по 31.03.2000.

З огляду на встановлені судом обставини, позивачу протиправно не зараховано до страхового стажу вищенаведені періоди провадження підприємницької діяльності, оскільки належними доказами підтверджено дату реєстрації ФОП та сплату страхових внесків.

Виходячи із встановлених судом обставин щодо неправильного обрахунку страхового стажу позивача, який із урахуванням безпідставно не зарахованих періодів складає понад 24 роки, а також із урахуванням досягнення на момент звернення із заявою 01.08.2022 року віку 55 років, наявності необхідної кількості періоду проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993, який становить 06 років 08 місяців 06 днів, позивач має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на п`ять років, відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи наведене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 08.08.2022 року № 27 про відмову у призначенні позивачу пенсії ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

Щодо дати, з якої позивач має право на призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Так, позивач просить призначити їй пенсію з дати досягнення 55-річного віку, а саме з 12.09.2021 року.

Статтею 45 Закону № 1058 передбачено строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії.

Пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач вважає, що оскільки вона звернулась за пенсією вперше ще у 2021 році, то пенсія підлягає призначенню з дати досягнення нею пенсійного віку.

Суд не погоджується із такою позицією, оскільки рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області у призначенні пенсії ОСОБА_1 за її заявою від 25.11.2021 року відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідної кількості страхового стажу.

Рішення позивач не оскаржила, тому воно є чинним, і підстави для призначення пенсії за заявою від 25.11.2021 року відсутні.

Предметом оскарження у цій справі є рішення пенсійного органу, яке прийняте за заявою про призначення пенсії від 01.08.2022 року, і враховуючи, що з дати досягнення пенсійного віку минуло більше ніж три місяці, пенсія підлягає призначенню з дати звернення із цією заявою, тобто з 01.08.2022 року.

Щодо способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

З метою ефективного захисту прав та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку відповідачів - суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення ГУ ПФУ у Донецькій області, зобов`язати ГУ ПФУ у Донецькій області зарахувати зазначені судом періоди до страхового стажу та призначити позивачу пенсію за віком з 01.08.2022 року зі зниженням пенсійного віку на п`ять років, відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, 4 категорії.

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернулася позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач-2 неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, не зарахувавши при цьому до страхового стажу певні періоди, у той час як право на таку пенсію та зарахування цих періодів підтверджується документально, суд вважає, що у даному випадку у відповідача-2 відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Пунктом 4.2 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області.

Згідно з вимогами пункту 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до абзацу другого пункту 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Згідно з пунктом 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, а після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області є уповноваженим органом, який має право приймати рішення про призначення пенсії позивачу, а прийнявши таке рішення, має передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області за місцем проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, для належного захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача-2 зарахувати до страхового стажу визначені судом періоди, а також зобов`язати відповідача-2 призначити позивачу пенсію за віком з 01.08.2022 року зі зниженням пенсійного віку на п`ять років, відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, 4 категорії.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, що стосуються поновлення прав позивача, адресовані до ГУ ПФУ у Київській області задоволенню не підлягають, оскільки вказаним органом заява позивача від 01.08.2022 та додані до неї документи не розглядалися, рішення за результатами її розгляду ним не приймалося, і відповідно права позивача з боку ГУ ПФУ у Київській області порушені не були.

Окремо суд зазначає, що у призначенні пенсії позивачу відмовлено 08.08.2022 року, а позовну заяву подано до суду 09.02.2023 року, що свідчить про дотримання позивачем строку звернення до суду відповідно до ст. 122 КАСУ, тому суд відхиляє твердження відповідача-2 про порушення строку звернення до суду.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню.

Судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 на користь позивача відповідно до ст. 139 КАС у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 243-246, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 08.08.2022 року № 27 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 наступні періоди роботи:

- з 01.08.1989 по 01.08.1991 в колгоспі «Світанок» на посаді тренера-викладача кулевої стрільби;

- з 03.01.2002 по 03.01.2005 - час догляду за малолітнім сином ОСОБА_3 ;

- період зайнятості підприємницькою діяльністю зокрема з 04.02.1997 по 30.06.1997, з 01.01.1998 по 30.03.1998, з 01.01.1999 по 30.09.1999, з 01.01.2000 по 31.03.2000.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на п`ять років, відповідно до п. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, 4 категорії з 01.08.2022 року.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

6. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (ідентифікаційний код 13486010, місцезнаходження: 84100, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.