Справа № 160/21068/25
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіВрони О. В.
за участі: секретаря судового засіданняХижняк В.В.
представника позивача представника відповідача Євсигнеєвої Г.В. Кальковця В.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕТТЕЛЬХІМ" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕТТЕЛЬХІМ» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у м.Києві, в якій просить:
Позивач не погоджується з висновком Головного управління ДПС у м.Києві зазначеному в акті перевірки, про те, що надані підприємством документи по взаємовідносинам з контрагентами не підтверджують фактичний рух активів. На підставі акту перевірки, висновки якого позивач вважає хибними, було прийнято податкове повідомлення-рішення, з яким позивач не згоден та просить його скасувати.
У підготовчому засіданні 18.09.2025 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи на 09.10.2025 року об 13:00 годині.
09.10.2025 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Від Головного управління ДПС у м.Києві через систему «Електронний суд» 13.08.2025 року надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач посилається на те, що в ході проведення перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинам з з ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОН ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 було встановлено непідтвердження позивачем факту отримання послуг від вказаних контрагентів.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступне.
На підставі Наказу Головного управління ДПС м. Києва (надалі за текстом Відповідач, ГУ ДПС у м.Києві) №2312-п від 26.03.2025 року в травні 2025 року була проведена планова документальна виїзна перевірка з питань дотримання податкового законодавства, валютного, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншого законодавства за період 26.04.2022 по 31.12.2024 Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕТТЕЛЬХІМ» (надалі за текстом Позивач, ТОВ «КЕТТЕЛЬХІМ»).
06.06.2025 року ТОВ «КЕТТЕЛЬХІМ» було відправлено заперечення до акту перевірки до ГУ ДПС у м. Києві.
Так, за результатом проведення перевірки податковим органом Головним управлінням ДПС у м.Києві зроблено висновки, щодо порушення Позивачем наступних норм податкового законодавства, а саме:
- п.44.1. п.44.2 ст.44. пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2 75 5-У І із змінами і доповненнями, ст. 1. ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» із змінами і доповненнями, п.1.2, п. 1,3. п.3,6 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 із змінами та доповненнями, п.4. п.6. п.7. п.9. п.18. п.19 П(С)ЬО 16 «Витрати» затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318. зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248. внаслідок чого занижено податок на прибуток в сумі 5 665 873 грн.. в т.ч. за 2022 рік у сумі 55 592 грн.. за 2023 рік у сумі 2 348 477 грн. та за 2024 рік у сумі 3 261 804 грн. гривень.
Позивач, не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду із позовними вимогами про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (ПК України).
Як визначено пп.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до вимог пп.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду.
За п.44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень ПК України.
Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із ст. 134 ПК України з урахуванням положень цього Кодексу(п.135.1 ст. 135 ПК України).
Положеннями п. 198.1 ст. 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податкову накладною.
За п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
З наведених законодавчих норм вбачається, що умовами реалізації права платника на податковий кредит та віднесення сум до складу витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Окрім того, що господарські операції для визначення податкових зобов`язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, вони повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, оскільки це є її визначальною ознакою.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Згідно п. 2 ст. 3Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV(Закон № 996-ХІV), бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Статтею 9 Закону № 996-ХІVвстановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документи; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
За визначенням уст. 1 Закону № 996-XIVгосподарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.
Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.
За змістом вищенаведених норм, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Отже, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
Наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.
Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.
Так, з матеріалів перевірки вбачається, що відповідачем зроблено висновок про не підтвердження реальності господарських операцій ТОВ «КЕТТЕЛЬХІМ» з контрагентами ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 .. ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 ..
Дослідивши надані докази, та матеріали справи, суд з висновками контролюючого органу не погоджується, вважає, що вони не можуть свідчити про нереальність здійснення господарських операцій з контрагентами, виходячи з наступного.
На підтвердження реальності надання послуг/виконання робіт за договірними зобов`язаннями з контрагентами позивачем були надані договори, акти наданих послуг/виконаних робіт, податкові накладні, та інші первинні документи а саме:
- по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1 ) був наданий договір про надання агентських послуг № 0111/01 від 01.11.2022, акти виконаних робіт, звіти по реалізації тканин, з розшифровками по клієнту з номером накладної відповідно до якої відбулась реалізація, та розрахунок агентської винагороди за перевіряемий період відповідно до звіту про виконану роботу. Дані взаємовідносини було здійснено на загальну суму 6 528 048.37 грн.. в т.ч. за 2022 - в сумі 201 968.88 грн.. за 2023 - в сумі 2 647 067.39 грн. та за 2024 - в сумі 3 679 007,10 грн.
- по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_2 ) наданий договір про надання агентських послуг № 0201/01 від 01.01.2023, акти виконаних робіт, звіти по реалізації тканин, з розшифровками по клієнту з номером накладної відповідно до якої відбулась реалізація, та розрахунок агентської винагороди за перевіряемий період відповідно до звіту про виконану роботу. Дані взаємовідносини було здійснено на загальну суму 8 405 258,95 гри., в т.ч. за 2023 - в сумі 3 631 793.27 грн. та за 2024 - в су мі 4 773 465.68 грн.:
- по взаємовідносинам ФОП ОСОБА_3 (ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_3 ) наданий договір про надання агентських послуг № 0106/02 від 01.06.2023, акти виконаних робіт, звіти по реалізації тканин, з розшифровками по клієнту з номером накладної відповідно до якої відбулась реалізація, та розрахунок агентської винагороди за перевіряемий період відповідно до звіту про виконану роботу. Дані взаємовідносини було здійснено на загальну суму 450 596.98 грн.. в т.ч. за 2023 - в сумі 235 102.62 грн. та за 2024 - в сумі 215 494,36 грн.;
- по взаємовідносинам ФОП ОСОБА_4 (ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_4 ) наданий договір про надання агентських послуг № 0112/01 від 01.12.2022 акти виконаних робіт, звіти по реалізації тканин, з розшифровками по клієнту з номером накладної відповідно до якої відбулась реалізація, та розрахунок агентської винагороди за перевіряемий період відповідно до звіту про виконану роботу. Дані взаємовідносини було здійснено на загальну суму 7 202 866.73 грн.. в т.ч. за 2022 - в сумі 8511.80 грн.. за 2023 - в сумі 3 124 481 грн. та за 2024 - в сумі 4 069 873.93 грн.:
- по взаємовідносинам ФОП ОСОБА_5 (ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_5 ) наданий договір про надання агентських послуг № 0711/01 від 07.11.2022, акти виконаних робіт, звіти по реалізації тканин, з розшифровками по клієнту з номером накладної відповідно до якої відбулась реалізація, та розрахунок агентської винагороди за перевіряемий період відповідно до звіту про виконану роботу. Дані взаємовідносини було здійснено на загальну суму 8 073 078.10 грн.. в т.ч. за 2022 - в сумі 98 366.24 грн.. за 2023 - в сумі 3 096 672,61 грн. та за 2024 - в сумі 4 878 039.25 грн.; " '
- по взаємовідносинам ФОП ОСОБА_6 (ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_6 ) наданий договір про надання агентських послуг № 0106/01 від 01.06.2023, акти виконаних робіт, звіти по реалізації тканин, з розшифровками по клієнту з номером накладної відповідно до якої відбулась реалізація, та розрахунок агентської винагороди за перевіряемий період відповідно до звіту про виконану роботу. Дані взаємовідносини було здійснено на загальну суму 817 233.57 грн., в т.ч. за 2023 - в сумі 311 980,09 гри. та за 2024 - в сумі 505 253,48 грн.
Так, згідно умов вище вказаних договорів укладених між ТОВ «Кеттельхім» та комерційними агентами ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 .. ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , вбачається, що послуги надані такими контрагентами спрямовані на зібрання інформацію про клієнтів та формування актуальної інформаційної бази клієнтів, оскільки Позивач здійснює оптову торгівлю текстильними виробами, про це прямо зазначено в п. 2.1 розділу 2 Договору між ТОВ «КЕТТЕЛЬХІМ» та комерційними агентами, а саме: «Комерційний агент зобов`язаний: - сприяти Довірителю у формуванні інформаційної бази щодо потенційних та наявних Клієнтів Довірителя шляхом падання інформації про залучених Клієнтів у формі звітів зустрічей, доповідних записок, анкет, заявок, тощо».
Окрім того матеріали судової справи містять документи а саме платіжні інструкції щодо оплати вартості послуг, наданих вище вказаними контрагентами за укладеними договорами.
Таким чином, позивачем надані документи (первинна бухгалтерська документація), що дає можливість дійти висновку про рух активів у процесі здійснення зазначених господарських операцій, існування зв`язку між фактом придбання товарів/робіт/послуг, понесенням витрат і господарською діяльністю платника податку та доказами на підтвердження отримання позивачем послуг.
Норми Податкового кодексу не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.
Порушення постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення платником податку на прибуток (покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат, тому цей платник не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на зменшення об`єкта оподаткування на суму витрат, які він фактично поніс у зв`язку з отриманням доходу, за можливу неправомірну діяльність контрагента в ланцюгу поставок за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність цього платника щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. Тобто нормативно закріплено підхід належної обачності та індивідуальної юридичної відповідальності платника податків при здійсненні господарських операцій та їх наслідків.
Відповідачем не надано й доказів невідповідності господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, їх збитковості тощо, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру); недостатності у контрагентів трудових та інших ресурсів, які були їм необхідні.
До того ж, контролюючі органи не наділені повноваженнями на перевірку економічної доцільності рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).
Висновки відповідача ґрунтуються на податковій інформації з баз даних щодо контрагентів позивача, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, також не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних господарських операцій.
Частиною 2 статті 61 Конституції України закріплено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Частиною 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 17 листопада 2020 року у справі № 816/5040/14 норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 зазначила, що посилання контролюючого органу на аналіз зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації не є допустимим доказом у розумінні процесуального закону.
Також Велика Палата Верховного Суду вказала, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Таким чином, позивач як платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату лише ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.
За правовою позицією Верховного Суду в постанові від 16.10.2018 у справі №808/1593/17, в постанові від 15.01.2019 у справі № 809/2918/13-а порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.
Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 19 квітня 2019 року (справа №826/1392/17), від 12 лютого 2020 року (справа №813/3577/13-а), від 20 березня 2020 року (справа №560/3956/18), від 2 липня 2020 року (справа №560/711/19), від 2 квітня 2020 року (справа №160/93/19), «ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Не заповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг, а так само відтворення в актах виконаних робіт (наданих послуг) такого ж самого переліку послуг, що й зазначені в специфікаціях, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені».
Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суди повинні належним чином мотивувати свої висновки та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд зазначає також, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи».
Як наголошено в постанові Великої палати Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 (провадження № 11-200апп21) норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
За приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Тобто, довести правомірність свого рішення відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.
В даному випадку податковий орган не надав доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів та фактичних даних,що підтверджували б фіктивний характер спірних операцій між позивачем і його контрагентами, що в свою чергу свідчило б про недобросовісність позивача як платника податків, тоді як відповідач посилається у своїх аргументах лише на сумніви і припущення щодо господарських операцій позивача.
Первинні бухгалтерські та податкові документи, які складені з дотриманням закону документально підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем і його контрагентами, що призвело до реальних змін майнового стану платника податків.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 24 224 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №2624 від 17.07.2025 року..
Суд, керуючись положеннями ст. 139 КАС України, враховуючи задоволення позову, вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь позивача судовий збір у сумі 24 224 грн.
Керуючись ст. ст.139,243-246,250,255,295,297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 13 жовтня 2025 року.

Суддя О.В. Врона