Справа № 160/34925/24
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 160/34925/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Соловей Л.О.

за участю представників: позивача Васильєв П.С. відповідача Матусевич Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного Управління Національної поліції в Луганській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 та апеляційну скаргу Головного Управління Національної поліції в Луганській області на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2025 в адміністративній справі №160/34925/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, в якій позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненадання довідки про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у Луганській, Донецькій, Харківській областях за періоди 08.08.2022 06.09.2022, 07.09.2022 14.09.2022, 17.09.2022 06.10.2022, 07.10.2022 05.11.2022, 06.11.2022 05.12.2022, 06.12.2022 03.02.2023, 05.01.2023 03.02.2023, 04.02.2023 07.02.2023 на підставі наказів ГУНП в Луганській області від 08.08.2022 №1554 дск, від 06.09.2022 №1714 дск, від 06.10.2022 №1874 дск, від 05.11.2022 №2011 дск, від 02.12.2022 №2170 дск, від 03.01.2023 №9 дск, від 03.02.2023 №179 дск;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області видати ОСОБА_1 довідку про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у Луганській, Донецькій, Харківській областях за періоди 08.08.2022 06.09.2022, 07.09.2022 14.09.2022, 17.09.2022 06.10.2022, 07.10.2022 05.11.2022, 06.11.2022 05.12.2022, 06.12.2022 03.02.2023, 05.01.2023 03.02.2023, 04.02.2023 07.02.2023 на підставі наказів ГУНП в Луганській області від 08.08.2022 №1554 дск, від 06.09.2022 №1714 дск, від 06.10.2022 №1874 дск, від 05.11.2022 №2011 дск, від 02.12.2022 №2170 дск, від 03.01.2023 №9 дск, від 03.02.2023 №179 дск.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що позивач в періоди з 08.08.2022 року по 06.09.2022 року, з 07.09.2022 року по 14.09.2022 року, з 17.09.2022 року по 06.10.2022 року, з 07.10.2022 року по 05.11.2022 року, з 06.11.2022 року по 05.12.2022 року, з 06.12.2022 року по 04.01.2023 року, з 05.01.2023 року по 03.02.2023 року та з 04.02.2023 року по 07.02.2023 року був відрядження в Луганську, Донецьку та Харківську області для безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією. Позивач наголошує, що виплата йому грошового забезпечення за спірні періоди здійснювалась з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, а саме: з виплатою додаткової винагороди як особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у розмірі до 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, проте відповідачем протиправно не видається позивачу довідку про участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України за спірні періоди. Крім цього позивач наголошує, що відповідач видав вказані довідки його колегам, які також як і позивач, були відрядженні в Луганську, Донецьку та Харківську області на підставі однакових наказів. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 адміністративний позов задоволено.

07.07.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся представник ОСОБА_1 із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на юридичні послуги у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень..

Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2025 заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини вимог заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Аргументи, наведені скаржником в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

Також, не погодившись із додатковим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору. До позову адвоката Васильєва П.С. який діє в інтересах ОСОБА_1 на підтвердження повноважень надано ордер серії АЕ № 1338489 який видано на підставі договору про надання правничої допомоги № б/н від 16.10.2024 при цьому сам договір відсутній. При цьому позивач до позову не надає договору від 16.10.2024 про правничу допомогу, а також додаткову угоду від 16.10.2024. В свою чергу до заяви від 07.07.2025 про ухвалення додаткового судового рішення адвокатом Васильєвим П.С. надано договір про надання юридичних послуг адвокатом № б/н від 16.10.2024 та додаткова угода до договору про надання юридичних послуг адвокатом від 16.10.2024. У пунктах 25-26 у постанові від 20.03.2024 по справі № 600/752/22-а Верховний Суд дійшов висновку, що підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині. Тобто наявні обґрунтовані підстави вважати, що текст договору, а також текст додаткової угоди до договору був виготовлений саме 16.10.2024, а не був «змінений» після ухвалення рішення, враховуючи не надання вказаних доказів до позову під час його подання до суду.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційні скарги підтримали, просять суд такі задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача проти апеляційних скарг заперечив, вважає рішення та додаткове рішення суду першої інстанції законними та обґрунтованими, а апеляційні скаргу безпідставні.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Апеляційним переглядом справи встановлено, відповідно до наказів Головного управління Національної поліції в Луганській області: №1554 дск від 08.08.2022; №1714 від 06.09.2022; №1874 від 06.10.2022; №2011 від 05.11.2022; №2170 від 02.12.2022; №9 від 03.01.2023; №179 від 03.02.2023 ОСОБА_1 був відряджений до виконання завдань у Луганській, Донецькій та Харківській області в періоди з 08.08.2022 року по 06.09.2022 року, з 07.09.2022 року по 14.09.2022 року, з 17.09.2022 року по 06.10.2022 року, з 07.10.2022 року по 05.11.2022 року, з 06.11.2022 року по 05.12.2022 року, з 06.12.2022 року по 04.01.2023 року, з 05.01.2023 року по 03.02.2023 року та з 04.02.2023 року по 07.02.2023 року.

З довідки №164/111/22/01-2025 від 04.06.2025 року судом встановлено, що ОСОБА_1 було нараховано додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року за періоди з 08.08.2022 року по 06.09.2022 року, з 07.09.2022 року по 14.09.2022 року, з 17.09.2022 року по 06.10.2022 року, з 07.10.2022 року по 05.11.2022 року, з 06.11.2022 року по 05.12.2022 року, з 06.12.2022 року по 04.01.2023 року, з 05.01.2023 року по 03.02.2023 року та з 04.02.2023 року по 07.02.2023 року в наступних розмірах: серпень 2022 року 25 000,00 грн.;вересень 2022 року 60 000,00 грн.;жовтень 2022 року 205 333,09 грн.; листопад 2022 року 99 999,90 грн.;грудень 2022 року 61 827,87 грн.; січень 2023 року 71 612,76 грн; лютий 2023 року 99 999,80 грн.

Також судом встановлено, що довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, видані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , №А-1546 від 15.12.2023 року та №А-1418 від 26.10.2023 року видані на підставі наказів ГУНП в Луганській області: від 08.08.2022 №1554 дск, від 06.09.2022 №1714 дск, від 06.10.2022 №1874 дск, від 05.11.2022 №2011 дск, від 02.12.2022 №2170 дск та від 03.01.2023 №9 дск.

Не погоджуючись із невидачею позивачу довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Досліджуючи питання обґрунтованості доводів скаржника про відсутність у позивача права на отримання довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, форма якої затверджена Додатком 6 до Порядку №413, колегія суддів керується наступним.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону№ 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частина 6 статті 2 Закону№ 2232-ХІІ визначає види військової служби, до яких, зокрема віднесені, військова служба за призовом під час мобілізації на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-ХІІ визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статей 1, 2 Закон № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них врегульовані Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII.

Розділ II Закону№3551-XII визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни та осіб, на яких поширюється чинність цього закону.

Згідно статті 4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Стаття 5 Закону № 3551-ХІІ визначає, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Стаття 6 Закону № 3551-ХІІ визначає коло осіб, які належать до учасників бойових дій.

Зокрема, згідно пункту 19 частини 1 цієї статті учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці сил територіальної оборони), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 19 частини 1 статті 6 Закону № 3551-ХІІ Порядок надання статусу учасника бойових дій (крім осіб, особливості набуття статусу учасника бойових дій якими визначені у статті 6-1-1 цього Закону) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України, а райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях - відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

Особи, зазначені в абзаці першому цього пункту, або їх представники мають право відповідно до Закону України «Про особливості надання публічних (електронних публічних) послуг» подати заяву про надання статусу учасника бойових дій, у тому числі засобами Реєстру та/або Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони, та/або Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, до комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, повноваження якої визначаються законодавством.

У такій заяві зазначаються відомості про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення та перебування безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також додаються копії відповідних документів, засвідчені підписом суб`єкта звернення (за наявності).

Якщо особа, яка подає заяву про надання статусу учасника бойових дій, не володіє такими відомостями (документами), комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій витребовує такі відомості (документи) за запитом в уповноваженого органу або особи в рамках міжвідомчої взаємодії суб`єктів владних повноважень, але не пізніше ніж через п`ять календарних днів від дати надходження такої заяви. Уповноважений орган або особа зобов`язані надати запитувані відомості (документи) або обґрунтувати причину відмови у наданні не пізніше ніж через 15 календарних днів від дати надходження такого запиту.

Не пізніше ніж через 10 календарних днів після отримання відомостей (документів) комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій приймає рішення про надання (відмову у наданні) статусу учасника бойових дій.

Стаття 6-1 Закону №3551-XII визначає особливості набуття статусу учасника бойових дій під час дії воєнного стану.

Так, згідно із цією статтею під час дії воєнного стану військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового і начальницького складу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, військовослужбовці Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України під час дії воєнного стану, виконуючи бойові завдання безпосередньо в районах ведення бойових дій, незалежно від тривалості виконання таких завдань, або брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, набувають статусу учасника бойових дій на підставі довідки або відомостей про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі - Довідка про безпосередню участь у бойових діях) у формі та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 затверджений Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (Порядок №413).

Пункт 1 Порядку № 413 встановлює, що цей Порядок визначає процедуру надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та категорії таких осіб.

Згідно пункту 2-1 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, за умови виконання ними особисто або у складі військової частини (органу, підрозділу), установи та закладу бойових (службових) завдань, проведення розвідувальних заходів, зокрема, які отримали травми (поранення, контузії, каліцтва).

Пункт 4 Порядку № 413 визначає перелік документів, які є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій,

Зокрема, підпункт 4 пункту 4 Порядку № 413 визначає, що для заявників з числа осіб, зазначених в абзаці першому пункту 19 частини 1 статті 6 Закону №3551-XII, які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, - довідка за формою згідно з додатком 6.

Отже, підставою для надання особі статусу учасника бойових дій є довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, форма якої затверджена додатком 6 до Порядку №413.

Така довідка видається на підставі та із зазначенням документів, які підтверджують безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України:

Згідно матеріалів справи, в якості доказу безпосередньої участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, позивач надав витяги з наказів відповідно до яких залучався та брав безпосередню участь в здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, з метою виконання службових (бойових) завдань.

Тобто вказаними наказами підтверджується, що військовослужбовець ОСОБА_1 , брав безпосередню участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, з метою виконання службових (бойових) завдань.

Також колегія суддів враховує, що безпосередньою участю військовослужбовця у бойових діях або заходах є виконання військовослужбовцем у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави та у визначених відповідним рішення Головнокомандувача Збройних Сил України районах ведення бойових дій завдань та участь військовослужбовця у заходах, перелік яких визначений пунктом 1 Доручення від 23.06.2022 №912/з/29 та пунктом 1 Доручення від 06.03.2023 №5178/з.

При цьому, безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або заходах повинна бути підтверджена відповідними документами, перелік яких визначений абзацами 4-6 пункту 3 Доручення від 23.06.2022 №912/з/29 та абзацами 2-4 пункту 1 та пунктом 4 Доручення від 06.03.2023 №5178/з, на підставі яких керівник органу військового управління видає довідку про дні безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах.

Абзаци 1 та 2 пункту 3 Доручення від 23.06.2022 №912/з/29 передбачають, що райони ведення бойових дій визначаються відповідним рішенням (накази, директиви, розпорядження) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави - відповідним рішенням (накази, директиви, розпорядження) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Окремо, відповідним рішенням (накази, директиви, розпорядження) Головнокомандувача Збройних Сил України визначаються інші райони ведення бойових дій (у т.ч. повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.

Абзац 1 пункту 4 Доручення від 06.03.2023 №5178/з передбачає, що Генеральному штабу Збройних Сил України щомісячно до 5 числа встановленим порядком доводити до військ, Департаменту внутрішнього аудиту та Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України - райони ведення бойових дій.

Наказами Головнокомандувача Збройних Сил України від 01.07.2022 №184, 01.08.2022 №212, 01.09.2022 №237; від 01.10.2022 №262; від 01.11.2022 №282; від 02.12.2022 № 311; від 02.01.2023 № 1; від 02.02.2023 № 26; від 01.03.2023 №52; від 01.04.2023 №89; від 01.05.2023 №111; від 01.06.2023 №147; від 01.07.2023 №183; від 01.08.2023 №210; від 01.09.2023 №247; від 01.10.2023 №273; від 01.11.2023 №301; від 01.12.2023 №341 визначені райони ведення воєнних (бойових) дій (на період спірних правовідносин).

З урахуванням зазначеного, оскільки позивач перебував у Луганській, Донецькій, Харківської областях, де брав участь у воєнних (бойових) діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (додаток 6 до Порядку) та зобов`язав останню вирішити питання щодо надання позивачеві такої довідки.

З огляду на наведені вище норми, доводи апеляційної скарги щодо безпідставного задоволення позову в цій частині є необґрунтованими та суперечать наведеним вище нормам права.

Предметом апеляційного перегляду у справі № 160/34925/24 також була, додаткова постанова суду першої інстанції про задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення з відповідача 30 000,00 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Переглядаючи спірну додаткову постанову від 22.07.2025 року суд апеляційної інстанції враховує, що постанова суду першої інстанції по суті спору ухвалена 01.07.2025 року, представник позивача звернувся із заявою про стягнення судових витрат на правничу допомогу, до якої додав докази на підтвердження їх розміру, протягом семи днів після його ухвалення - 07.07.2025 року.

Водночас, встановивши, що позивач до позову не долучав договір про надання правничої допомоги, а представником Васильєвим П.С. як особою яка зверталася до суду в інтересах ОСОБА_1 був наданий лише ордер на надання правничої допомоги.

Враховуючи доводи апелянта щодо підстав для скасування додаткового рішення, оскільки до позову не було надано договору про надання правничої допомоги, колегія суддів зазначає, що договір про надання правової допомоги не обов`язково подається разом із позовом, проте адвокат повинен мати оформлений ордер, який підтверджує його повноваження діяти від імені клієнта. Ордер може бути виданий адвокатом лише на підставі вже укладеного договору про надання правової допомоги. Сам договір, як правило, залишається між адвокатом і клієнтом, а для суду достатньо ордера, який засвідчує повноваження адвоката представляти клієнта в суді.

Разом з тим, ордер є ключовим документом для підтвердження повноважень адвоката у суді, при цьому, ні позивач ні його представник при зверненні до суду, не посилалися на попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи в суді першої інстанції, а долучені докази, зокрема, договір про надання професійної правничої допомоги датований 16.10.2024 року, додаткова угода по договору датована 16.10.2024 року, тобто до ухвалення судом першої інстанції постанови по суті спору від 01.07.2025 року, зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання представником позивача доказів, що підтверджують розмір судових витрат, до закінчення судових дебатів у справі.

Крім того, долучені акт приймання-передачі датований 09.08.2024 року та платіжна інструкція від 08.08.2024 року, фіскальний чек від 03.08.2024 року, а також договір про надання правничої допомоги з ФОП ОСОБА_4 ніяким чином не стосуються обставин даної справи.

Колегія суддів дійшла висновку про скасування додаткової постанови суду першої інстанції та відмову в задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Такі висновки суд апеляційної інстанції робить з огляду на питання щодо застосування ст. 134 КАС за обставин, коли докази на підтвердження розміру судових витрат з надання професійної правничої допомоги фізично існували на момент закінчення судових дебатів (до ухвалення судового рішення), однак їх було надано протягом семи днів після ухвалення судового рішення без обґрунтування поважних причин неподання до закінчення судових дебатів у справі, відповідно до якої:

- у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, вона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі;

- у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Щодо витрат, пов?язаних з правничою допомогою адвоката, то їх згідно зі ст. 134 КАС несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб?єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом частин 7, 9 статті 139 КАС розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв?язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п?яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Додатково суд має врахувати під час вирішення питання про розподіл судових витрат:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Натомість з матеріалів справи вбачається, протягом семи днів після ухвалення судом першої інстанції постанови по суті спору від 01.07.2025 року, а саме 07.07.2025 року, подав заяву щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, до якої не долучено докази, що підтверджують заявлений розмір судових витрат (зокрема, акт приймання-передачі наданих послуг, звіт про надання послуг, прибутковий касовий ордер), що й зумовило відсутність підстав для задоволення вказаної заяви.

Висновки про задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення у даній справ зроблені без врахування того, що сторона до закінчення судових дебатів не заявила про надання протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі доказів на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката та протягом такого строку не надала суду відповідні докази по суті спору.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об?єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Повертаючись до обставин даної справи апеляційний суд зауважує, що врахувавши складність справи та виконані адвокатом роботи, час, витрачений адвокатом на надання послуг, їх обсяг тощо, дійшов висновку про відсутність підстав для компенсації витрат позивача на оплату правничої допомоги в певному розмірі.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного Управління Національної поліції в Луганській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Головного Управління Національної поліції в Луганській області на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2025 в адміністративній справі №160/34925/24 задовольнити.

Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2025 в адміністративній справі №160/34925/24 скасувати.

У задоволенні задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2025 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова