Справа № 420/29690/24
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, третя особа: Національне агентство з питань запобігання корупції, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, третя особа: Національне агентство з питань запобігання корупції, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні від 22 серпня 2024 року № 191-к «Про звільнення ОСОБА_1 » (далі Наказ № 191-к);

поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні з дати фактичного звільнення;

зобов`язати Південне міжрегіональне головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні запропонувати позивачу іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до його професійної підготовки та професійних компетентностей та, у разі погодження, перевести ОСОБА_1 на відповідну посаду;

стягнути з Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2025 року, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 25 квітня 2025 року касаційну скарну ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2025 року у справі № 420/29690/24 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справі між суддями справу №420/29690/24 передано для розгляду головуючому судді Марину П.П.

Так, в обґрунтування адміністративного позову представник позивача зазначає, що наказом від 22 серпня 2024 року №191-к його незаконно звільнено з посади заступника начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, яку ОСОБА_1 обіймав з 24.11.2021р. В попереджені про наступне звільнення із займаної посади на підставі п.4 ч.1 ст.83 та п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» (у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців) ОСОБА_1 запропоновано перелік посад державної служби, зокрема, посаду начальника відділу правового забезпечення Південного міжрегіонального головного управління Держпродспоживслужби на державному кордоні. Незважаючи на те, що 17.06.2024р. ОСОБА_1 подав до управління роботи з персоналом заяву про переведення на рівнозначну посаду начальника відділу правового забезпечення з 18.06.2024р., на відповідну посаду його призначено не було. При цьому, 22.07.2024р. ОСОБА_1 повторно вручено попередження про наступне звільнення із займаної посади з тієї ж підстави та запропоновано посаду головного спеціаліста відділу господарського забезпечення Південного МГУ на кордоні. Позивач стверджує, що йому не було запропоновано всі вакантні посади державної служби, які існували в Південному МГУ на кордоні станом на 22.07.2024р.

Від Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні надійшов відзив, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування правової позиції представник відповідача зазначає, що відповідно до наказу ПМГУ від 27.05.2024 №26-ОД «Про введення в дію Штатного розпису Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні на 2024 рік» посада заступника начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні ПМГУ, яку обіймав ОСОБА_1 підлягала скороченню.

Також представник відповідача зауважує, що ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» визначено, що одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. Так як вакантні посади підкатегорії Б3 категорії Б посад державної служби, тобто рівнозначні для ОСОБА_1 , на час вручення попередження про наступне звільнення в ПМГУ були відсутні, відповідно до норм ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», у попередженні від 22.07.2024 про наступне звільнення ОСОБА_1 як виняток була запропонована нижча посада з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностейголовний спеціаліст відділу господарського забезпечення ПМГУ (посада категорії В).

Представник відповідача вказує, що норма ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» визначає, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Відповідна заява про переведення на запропоновану посаду головного спеціаліста відділу господарського забезпечення ПМГУ (посаду категорії В) протягом 30 календарних днів від ОСОБА_1 до ПМГУ не надійшла, в зв`язку із чим наказом ПМГУ від 22.08.2024 №191-к ОСОБА_1 звільнений з посади заступника начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні ПМГУ відповідно до п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» - скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису ПМГУ.

Крім того, представник відповідача зазначає, що 17.06.2024 ОСОБА_1 було вручено попередження від 05.06.2024 про наступне звільнення з посади заступника начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні ПМГУ. 17.06.2024 до ПМГУ надійшла заява ОСОБА_1 про переведення його з 18.06.2024 на посаду начальника відділу правового забезпечення ПМГУ, є посадою підкатегорії Б1 категорії Б посад державної служби, а отже на нерівнозначну посаду.

Тобто позивач знав про можливість скорочення терміну попередження про наступне звільнення і про необхідність подання заяви яка б підтверджувала або згоду на переведення або відмову від запропонованої посади.

Національним агентством з питань запобігання корупції подані пояснення щодо адміністративного позову, в яких представник зазначив, що Національним агентством отримано від ОСОБА_1 повідомлення про можливе вчинення правопорушення від 06.03.2024, що стосувалося дій посадових осіб Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні (далі - Південне МГУ) в умовах реального конфлікту інтересів та не повідомлення про його виникнення в уставленому законодавством порядку. За результатом розгляду зазначеного повідомлення Національним агентством листом від 22.03.2024 №37-01/18499-24 проінформовано позивача про відсутність у ньому фактичних даних для вжиття Національним агентством у межах повноважень заходів реагування, а також роз`яснено, що у разі надання додаткової інформації, яка могла б свідчити про вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, третьою особою будуть вжиті відповідні заходи.

В подальшому на адресу Національного агентства надійшли повідомлення позивача про можливе вчинення правопорушення від 14.03.2024, від 01.04.2024 та від 03.05.2024, які також стосувалися прийняття рішень та вчинення дій посадовими особами відповідача в умовах реального конфлікту інтересів, та не повідомлення про його виникнення в уставленому законодавством порядку. Національне агентство листами від 03.04.2024 № 37-01/21773-24, від 04.04.2024 № 37-01/22794-24 та від 08.05.2024 № 37-01/32118-24 довело до відома позивача, що зазначені вище повідомлення направлені до Національної поліції України для їх розгляду і вжиття заходів згідно із законодавством. Відтак, саме Національна поліція України може підтвердити наявність у ОСОБА_1 статусу викривача, про що і було поінформовано останнього.

29.05.2024 Національним агентством одержано звернення ОСОБА_1 (вх. № ПК/1900/0-24) щодо захисту прав викривача у якому, зокрема, йшлося про скорочення посади позивача на підставі наказу від 15.03.2024 № 20-ОД «Про введення в дію структури Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні та проведення організаційних заходів», що, на думку останнього, є негативним заходом впливу, оскільки виданню такого наказу передувало здійснення ним повідомлень від 06.03.2024 та 14.03.2024. При цьому зі змісту згаданого наказу вбачається, що структуру Південного МГУ ще 06.03.2024 було затверджено Головою Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні ОСОБА_2 та 12.03.2024 погоджено міністром Кабінету Міністрів України ОСОБА_3 . Національне агентство листом від 12.06.2024 № 25-09/42891-24 повідомило позивача, що зазначені обставини свідчать про вжиття відповідачем організаційно-правових заходів щодо затвердження структури органу ще до здійснення ОСОБА_1 повідомлень від 06.03.2024 та 14.03.2024, що виключає, в свою чергу, наявність причинно-наслідкового зв`язку між його повідомленнями та скороченням займаної ним посади. Додатково у листі від 12.06.2024 Національне агентство зазначило, що викладені зверненні Позивача відомості можуть свідчити про вчинення мобінгу (цькування) працівника, відповідальність за яке передбачено ст. 1735 КУпАП та рекомендувало для вирішення такого питання звернутись до Державної служби України з питань праці.

Позивачем подані письмові пояснення в яких зазначив, що відповідно до інформаційної довідки відповідач підтверджує, що на час його попередження про наступне звільнення була вакантною й інша посада, на яку він міг претендувати та яка не була йому запропонована, а саме посада: головного спеціаліста відділу роботи з персоналом.

На переконання позивача, відповідач вводить суд в оману, зазначаючи, що тільки дві вакантні посади: головного спеціаліста відділу господарського забезпечення та головного спеціаліста відділу роботи з персоналом відповідали моїй професійній компетентності та професійній підготовці.

Позивач вказує, що у матеріалах справи наявна інша довідка, надана відповідачем до суду апеляційної інстанції (Довідка б/н за підписом в.о. начальника відділу роботи з персоналом Катерини Юрченко), в якій перелічено 43 посади, вакантних на дату його звільнення. Серед цих посад наявні щонайменше 7 посад, кваліфікаційним вимогам до яких він відповідає.

Ухвалою суду від 26.05.2025 року прийнято до провадження справу №420/29690/24. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.07.2025 року продовжено строк підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 03.09.2025, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні, призначеному на 10.09.2025 року позивач та представник третьої особи участі не приймали, повідомлені відповідно до вимог КАС України. Надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідач проти продовження розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.

У зв`язку з відсутністю потреби заслухання свідка чи експерта, судом, керуючись положеннями ч.9 ст.205 КАС України, прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що наказом Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні від 23.11.2021р. №839-к ОСОБА_1 призначений на посаду заступника начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні ПМГУ за переведенням.

Відповідно до структури Південного МГУ на кордоні, що була затверджена Головою Держпродспоживслужби та введена в дію наказом Південного МГУ на кордоні, в склад Управління державного контролю на кордоні Південного МГУ на кордоні входило 5 відділів прикордонного інспекційного контролю:

відділ прикордонного інспекційного контролю «Одеса» (зони обслуговування Білгород-Дністровський, Болград, Ізмаїл, Чорноморськ, Южне-порт, Подільск, Одеса аеропорт, Одеса-порт, Рені, Старокозаче);

відділи прикордонного інспекційного контролю «Миколаїв» (зони обслуговування Вознесенськ, Миколаїв);

відділи прикордонного інспекційного контролю «Херсон» (зони обслуговування Каховка, Херсон, Скадовськ, Чонгар);

відділи прикордонного інспекційного контролю «Черкаси» (зони обслуговування Умань, Звенигородка, Черкаси);

відділи прикордонного інспекційного контролю «Кропивницький» (зони обслуговування Світловодськ, Кропивницкий).

06.03.2024р. Головою Держпродспоживслужби була затверджена нова структура Південного МГУ на кордоні, введена в дію наказом Південного МГУ на кордоні від 15.03.2024р. №20-ОД, відповідно до якої до складу Управління державного контролю на кордоні ПМГУ входить НОМЕР_1 відділів прикордонного інспекційного контролю:

відділ прикордонного інспекційного контролю «Аккерман»; - відділ прикордонного інспекційного контролю «Дунай»;

відділ прикордонного інспекційного контролю «Південний»;

відділ прикордонного інспекційного контролю «Центральний»;

відділ прикордонного інспекційного контролю «Чорноморська»;

відділ прикордонного інспекційного контролю «Подільск»;

відділ прикордонного інспекційного контролю «Миколаїв»;

відділ прикордонного інспекційного контролю «Херсон»;

відділ прикордонного інспекційного контролю «Черкаси»;

відділ прикордонного інспекційного контролю «Кропивницький».

Відділ прикордонного інспекційного контролю «Одеса» в складі Управління державного контролю на кордоні ПМГУ відповідно до зазначеної структури Південного МГУ на кордоні відсутній.

22.05.2024 р. Головою Держпродспоживслужби був затверджений штатний розпис Південного МГУ на кордоні на 2024 рік, введений в дію наказом Південного МГУ на кордоні від 27.05.2024р. №26-ОД, яким посада заступника начальника відділів прикордонного інспекційного контролю Управління державного контролю на кордоні Південного МГУ на кордоні не передбачена.

Таким чином, відповідно до наказу Південного МГУ на кордоні від 27.05.2024р. №26-ОД «Про введення в дію штатного розпису Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні на 2024 рік» посада заступника начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні Південного МГУ на кордоні, яку обіймав ОСОБА_1 , підлягала скороченню.

17.06.2024р. ОСОБА_1 було вручено попередження від 05.06.2024р. про наступне звільнення з посади заступника начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні Південного МГУ на кордоні та запропоновані вільні вакантні посади, в тому числі: посада начальника самостійного структурного підрозділу Південного МГУ на кордоні - Відділу правового забезпечення (посада підкатегорії Б1 категорії Б посад державної служби) та посада начальника самостійного структурного підрозділу Південного МГУ на кордоні - Відділу господарського забезпечення (посада під категорії Б1 категорії Б посад державної служби).

17.06.2024р. до Південного МГУ на кордоні надійшла заява ОСОБА_1 про переведення його з 18.06.2024р. на посаду начальника відділу правового забезпечення Південного МГУ на кордоні.

Листом від 25 червня 2024 року №Вих-1417/06.2/23-24 Південне міжрегіональне головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні звернулося до НАДС за роз`ясненням.

У відповідь на вказане звернення Південно-Східне міжрегіональне управління НАДС листом від 10.07.2024р. №355/17-4/24 повідомило, що посада керівника структурного підрозділу (відділу) територіального органу центрального органу виконавчої влади належить до підкатегорії «Б1» посад державної служби категорії «Б», що є вищою посадою державної служби по відношенню до посади заступника керівника структурного підрозділу (відділу) у складі управління цього територіального органу центрального органу виконавчої влади, що належить до підкатегорії «Б3» посад державної служби категорії «Б». Таким чином, заступник начальника відділу у складі управління міжрегіонального головного управління (територіального органу) центрального органу виконавчої влади не може бути переведений відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 Закону України «Про державну службу» на посаду начальника відділу цього ж міжрегіонального головного управління (територіального органу), так як посади не є рівнозначними.

У зв`язку із цим, 22.07.2024р. відповідно до вимог ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 вручено попередження про наступне звільнення, яким запропонована йому вакантна посада головного спеціаліста відділу господарського забезпечення, тобто посада категорії В.

Оскільки від ОСОБА_1 не надійшла заява про переведення на запропоновану йому посаду головного спеціаліста відділу господарського забезпечення Південного МГУ на кордоні (посаду категорії В) протягом 30 календарних днів, тому наказом Південного МГУ на кордоні від 22.08.2024р. №191-к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні ПМГУ відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» - скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Південного МГУ на кордоні.

Не погоджуючись оскаржуваним наказом про звільнення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду скасовуючи рішення Одеського окружного адміністративного суду ід 17 грудня 2024 року (суддя Завальнюк І. В.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2025 року у справі №420/29690/24 зазначив:

«……..Суд апеляційної інстанції дійсно встановив наявність рівнозначних посад станом на 22 липня 2024 року. Водночас, апеляційний суд не дослідив та не встановив, чи існували інші вакантні посади державної служби нижчої категорії, які б відповідали рівню професійної підготовки та набутих професійних компетентностей позивача, і які могли б бути запропоновані йому як виняток, у тому числі замість запропонованої посади головного спеціаліста відділу господарського забезпечення (посада категорії "В").

50. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах, за відсутності інших вакантних рівнозначних посад станом на день попередження позивача про звільнення, було достатньо запропонувати лише одну вакантну посаду з нижчих посад державної служби. Такий підхід, на думку колегії суддів, не враховує ані принципу об`єктивності, ані принципу забезпечення прав працівника на альтернативне працевлаштування в межах державної служби.

51. Крім того, суд апеляційної інстанції не дослідив і не надав оцінки тому, чи з`явилися нові рівнозначні вакантні посади у період між днем попередження позивача про звільнення та безпосередньою датою звільнення

……

58. Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідач запропонував позивачу, лише одну посаду посаду головного спеціаліста відділу господарського забезпечення. При цьому зазначена посада є нижчою за попередньо займану посаду. Така ситуація з врахуванням наведених вище висновків Верховного Суду в цьому випадку свідчить про невиконання законодавчо встановленого обов`язку щодо забезпечення права державного службовця на переведення за збереженням рівня службового становища.

59. Суди попередніх інстанцій не з`ясовували наявність вакантних посад (як виняток, усіх нижчих посад державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей позивача) у відповідача на час попередження позивача про наступне звільнення, чи змінювалися вакантні посади (у разі наявності) протягом усього періоду (з моменту попередження про звільнення до фактичного звільнення) та чи пропонувалися на момент звільнення позивачу усі вакантні посади (інша робота), які з`явилися протягом цього періоду.

60. Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що суди попередніх інстанцій не забезпечили повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. Зокрема, суди не дослідили, чи були у роботодавця вакантні посади, нижчі за займану, які відповідали б професійному рівню позивача, та не з`ясував, чи з`явились інші рівнозначні посади в період між попередженням і звільненням.

61. Таким чином, ненадання повної та об`єктивної оцінки обставинам щодо наявності інших можливих посад, а також зміни у кадровому складі протягом періоду між попередженням та звільненням, може свідчити про неповне з`ясування фактичних обставин справи, що в свою чергу може мати наслідком порушення прав позивача на працю та захист від незаконного звільнення.

62. Необхідність з`ясування цих обставин також зумовлена ключовими аргументами позивача, які стосувалися доводів щодо не пропонування йому інших вакантних посад, що були передбачені штатним розписом відповідача, зокрема, усіх інших (нижчих) посад державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей позивача.

63. Без з`ясування й перевірки вказаних обставин і доводів неможливо підтвердити чи спростувати факт виконання відповідачем вимог обов`язку, передбаченого частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII щодо пропонування працівнику всіх вакантних посад, які працівник може обіймати відповідно до свої кваліфікації, неможливо установити законність та дотримання відповідачем процедури звільнення позивача.

64. Отже, суди попередніх інстанцій інстанції не встановили усіх фактичних обставин справи та не дослідили відповідні докази, які мають значення для правильного вирішення спору, що є порушенням статей 9, 242, 308 КАС України.

70. Під час нового розгляду справи суду необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків, надати оцінку вказаним обставинам й аргументам сторін та, у залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.».

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII (далі Закон №889-VIII)

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Частинами другою, третьою статті 5 Закону № 889-VIII передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Пункт 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII серед підстав для припинення державної служби виділяє її припинення за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Відповідно до частини першої статті 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, серед іншого, є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Згідно п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до Положення про Південне міжрегіональне головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, затвердженого наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 13 листопада 2020 року №762 (далі - Положення), Південне міжрегіональне головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні є територіальним органом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та їй підпорядковане.

Пунктами 3, 4 Положення передбачено, що основними завданнями ПМГУ є реалізація повноважень Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у сфері ветеринарної медицини та безпечності харчових продуктів. Повноваження ПМГУ поширюються на території Кіровоградської, Миколаївської, Одеської, Черкаської, Херсонської областей, Автономної республіки Крим та міста Севастополя.

Згідно Положення про відділ прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, затвердженого наказом ПМГУ від 23.12.2022р. №57-ОД, відділ прикордонного інспекційного контролю «Одеса» є структурним підрозділом управління державного контролю на кордоні ПМГУ.

При цьому, управління державного контролю на кордоні ПМГУ є структурним підрозділом ПМГУ. Отже, Левченко Д.С. обіймав посаду заступника начальника структурного підрозділу у складі самостійного структурного підрозділу ПМГУ.

06.03.2024р. Головою Держпродспоживслужби затверджена нова структура ПМГУ, введена в дію наказом ПМГУ від 15.03.2024р. №20-ОД, відповідно до якої до складу Управління державного контролю на кордоні ПМГУ входить НОМЕР_1 відділів прикордонного інспекційного контролю. При цьому, відділ прикордонного інспекційного контролю «Одеса» в складі Управління державного контролю на кордоні ПМГУ відповідно до зазначеної структури ПМГУ відсутній.

22.05.2024 р. Головою Держпродспоживслужби затверджений штатний розпис ПМГУ на 2024 рік, введений в дію наказом ПМГУ від 27.05.2024р. №26-ОД, яким посада заступника начальника відділів прикордонного інспекційного контролю Управління державного контролю на кордоні ПМГУ не передбачена.

Таким чином, відповідно до наказу ПМГУ від 27.05.2024р. №26-ОД посада заступника начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні ПМГУ, яку обіймав ОСОБА_1 , підлягала скороченню.

Згідно з частиною третьою статті 87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Згідно п.1 ч.1 ст.41 Закону №889-VIII державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення.

Відповідно до ст.2 Закону №889-VIII рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Законом №889-VIII не визначено поняття «нижча посада» та «вища посада». Водночас, проаналізувавши положення Закону, можна дійти висновку, що: нижчою посадою є посада державної служби, яка належить до нижчої підкатегорії посад державної служби незважаючи на рівень державного органу, а також посада державної служби у державному органі з нижчим рівнем в межах однієї підкатегорії посад державної служби; вищою посадою є посада державної служби, яка належить до вищої підкатегорії посад державного органу незважаючи на рівень державного органу, а також посада державної служби у державному органі з вищим рівнем в межах однієї підкатегорії посад державної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2023р. №1409 «Питання оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році» визначено, що під час переведення державних службовців на інші посади державної служби, для визначення підкатегорій посад державної служби, необхідних для встановлення рівнозначності посад, застосовується перелік посад державної служби, що прирівнюється до відповідних підкатегорій, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 18.01.2017р. №15 «Питання оплати праці працівників державних органів».

Відповідно до Переліку посад державної служби, що прирівнюються до відповідних підкатегорій, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів від 18.01.2017р. №15 «Питання оплати праці працівників державних органів», посади керівників структурних підрозділів територіальних органів відносяться до підкатегорії Б1 категорії Б, в той час як посади керівників та заступників керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів територіальних органів відноситься до підкатегорії Б3 категорії Б.

Сторонами у справі не заперечується, що посада заступника начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні, яку обіймав ОСОБА_1 , є посадою державної служби категорії Б підкатегорії Б3.

На виконання вимог ч.3 ст.87 Закону №889-VIII, 17.06.2024 р. ОСОБА_1 було вручено попередження від 05.06.2024р. про наступне звільнення з посади заступника начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні ПМГУ та запропоновано йому вакантні посади, серед яких зазначені посади державної служби вищої підкатегорії посад державної служби (нерівнозначні посади), а саме: посада начальника самостійного структурного підрозділу ПМГУ - відділу правового забезпечення (посада підкатегорії Б1 категорії Б посад державної служби); посада начальника самостійного структурного підрозділу ПМГУ - відділу господарського забезпечення (посада під категорії Б1 категорії Б посад державної служби).

Цього ж дня позивач звернувся із заявою до ПМГУ про переведення його з 18.06.2024р. на посаду начальника відділу правового забезпечення ПМГУ.

Листом від 10.07.2024р. №355/17-4/24 Південно-Східне міжрегіональне управління НАДС повідомило відповідача, що заступник начальника відділу у складі управління міжрегіонального головного управління (територіального органу) центрального органу виконавчої влади не може бути переведений відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 Закону України «Про державну службу» на посаду начальника відділу цього ж міжрегіонального головного управління (територіального органу), так як посади не є рівнозначними. Посада керівника структурного підрозділу (відділу) територіального органу центрального органу виконавчої влади належить до підкатегорії «Б1» посад державної служби категорії «Б», що є вищою посадою державної служби по відношенню до посади заступника керівника структурного підрозділу (відділу) у складі управління цього територіального органу центрального органу виконавчої влади, що належить до підкатегорії «Б3» посад державної служби категорії «Б».

З огляду на викладене, ОСОБА_1 , в силу положень частини третьої статті 87 Закону №889-VIII, не міг бути призначений на запропоновану йому посаду начальника відділу правового забезпечення ПМГУ, яка є вищою посадою в порівняні з посадою, яку займав позивач та яку було скорочено.

У зв`язку з допущеною помилкою відповідачем правомірно вручено ОСОБА_1 22.07.2024 р. ще одне попередження про наступне звільнення.

У вказаному попередженні позивачу запропоновано лише одну вакантну посаду головного спеціаліста відділу господарського забезпечення, тобто посаду категорії В.

В рамках спірних правовідносин у відповідача наявний обов`язок щодо здійснення пропозиції вакантних інших рівнозначних посад державної служби або, як виняток, нижчих посад державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2023 року у справі № 380/9055/22 зазначив:

«Резюмуючи наведене Суд указує, що положення частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII в редакції Закону № 1285-IX у системному зв`язку з іншими положеннями цього Закону (зокрема статті 22) треба розуміти так, що в разі реорганізації державного органу, що є підставою для звільнення державного службовця у значенні пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, суб`єкт призначення/керівник державної служби повинен запропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення з посади, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести.

Водночас приписи частини п`ятої статті 22 Закону № 889-VIII дозволяють здійснити цю процедуру без обов`язкового проведення конкурсу.

Аналогічного правового висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 05.04.2023 у справі № 640/12871/21, від 12.04.2023 у справі № 340/1791/22, від 24.07.2023 у справі № 140/7340/22.

Так, в матеріалах справи наявна довідка про вакантні посади Південного міжрегіонального головного управління державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні станом на 22.07.2024, з якої слідує, що станом на дату вручення ОСОБА_1 попередження про наступне звільнення від 22 липня 2024 року в Південного МГУ були наявні вакантні посади підкатегорії Б3 категорії Б посад державної служби, зокрема: начальник відділу прикордонного інспекційного контролю «Аккерман» управління державного контролю на кордоні; начальник відділу прикордонного інспекційного контролю «Дунай» управління державного контролю на кордоні; начальник відділу прикордонного інспекційного контролю «Південний» управління державного контролю на кордоні; начальник відділу прикордонного інспекційного контролю «Центральний» управління державного контролю на кордоні; начальник відділу прикордонного інспекційного контролю «Чорноморськ» управління державного контролю на кордоні; начальник відділу прикордонного інспекційного контролю «Подільськ» управління державного контролю на кордоні; начальник відділу прикордонного інспекційного контролю «Черкаси» управління державного контролю на кордоні; начальник відділу прикордонного інспекційного контролю «Кропивницький» управління державного контролю на кордоні; начальник відділу прикордонного інспекційного контролю «Херсон» управління державного контролю на кордоні.

Однак, зазначені вище посади не могли бути запропоновані ОСОБА_1 , оскільки Положеннями про відділи прикордонного інспекційного контролю управління державного контролю на кордоні Південного МГУ, затвердженими наказом Південного МГУ від 30 травня 2024 року № 27-ОД, передбачено, що начальник відділу повинен мати вищу освіту за спеціальністю «Ветеринарна медицина», яка відсутня у позивача.

Разом з тим, в означеній довідці наявні вакантні посади державної служби нижчої категорії, які б відповідали рівню професійної підготовки та набутих професійних компетентностей позивача, а саме категорії «В»:

Головний спеціаліст відділу державного контролю в пунктах пропуску на кордоні (підкатегорія В1) -1 посада (п. 4-6 розділу І Додатку І визначено, що Управління є самостійним структурним підрозділом Південного міжрегіонального головного управління. Структурними підрозділами Управління є: відділ державного контролю в пунктах пропуску на кордоні; відділи прикордонного інспекційного контролю. Структура та штатна чисельність Управління визначається відповідно до структури та штатного розпису Південного міжрегіонального головного управління. До складу Управління входять: начальник Управління, Заступник начальника управління начальник відділу державного контролю в пунктах пропуску на кордоні управління державного контролю на кордоні, головні спеціалісти, на яких покладено здійснення функцій державного нагляду (контролю), головні спеціалісти, які не здійснюють функції державного нагляду (контролю), та провідні фахівці; п.6-8 розділу ІІІ Додатку І визначено: Головні спеціалісти Управління, на яких покладено здійснення функцій державного нагляду (контролю), є за посадами державними інспекторами та державними ветеринарними інспекторами, державними службовцями категорії «В», повинні мати: вищу освіту за спеціальністю «Ветеринарна медицина» та освітнім ступенем не нижче магістра (спеціаліста), вільне володіння державною мовою та відповідати вимогам Закону України «Про державну службу». Головні спеціалісти, які не здійснюють функції державного нагляду (контролю), є державними службовцями категорії «В», повинні мати: вищу освіту з освітнім ступенем не нижче магістра (спеціаліста), вільне володіння державною мовою та відповідати вимогам Закону України «Про державну службу». Провідні фахівці Управління повинні мати: вищу освіту з освітнім ступенем не нижче бакалавра та вільне володіння державною мовою.);

Головний спеціаліст відділу прикордонного інспекційного контролю «Південний» управління державного контролю на кордоні (підкатегорія В1) - 2 посади (пунктом 5 розділу І Додатку 5 визначено, що структура та штатна чисельність Відділу визначається відповідно до структури та штатного розпису Південного міжрегіонального головного управління. До складу Відділу входять: начальник відділу, головні спеціалісти, на яких покладено здійснення функцій державного нагляду (контролю), головні спеціалісти, які не здійснюють функцій державного нагляду (контролю). Пунктами 4-5 розділу ІІІ визначено, що головні спеціалісти Відділу, на яких покладено здійснення функцій державного нагляду (контролю), є за посадами державними інспекторами та державними ветеринарними інспекторами, державними службовцями категорії «В», повинні мати: вищу освіту за спеціальністю «Ветеринарна медицина» та освітнім ступенем не нижче магістра (спеціаліста), вільне володіння державною мовою та відповідати вимогам Закону України «Про державну службу». Головні спеціалісти, які не здійснюють функції державного нагляду (контролю), є державними службовцями категорії «В», повинні мати: вищу освіту з освітнім ступенем не нижче магістра (спеціаліста), вільне володіння державною мовою та відповідати вимогам Закону України «Про державну службу»);

Головний спеціаліст відділу прикордонного інспекційного контролю «Подільськ» управління державного контролю на кордоні (підкатегорія В1) - 2 посади (пунктом 5 розділу І Додатку 8 визначено, що до складу відділу входять головні спеціалісти, на яких покладено здійснення функцій державного нагляду (контролю) та головні спеціалісти, які не здійснюють функцій державного нагляду (контролю). Пунктом 5 розділу ІІІ Додатку 6 визначено, що головні спеціалісти, які не здійснюють функції державного нагляду (контролю), є державними службовцями категорії «В», повинні мати: вищу освіту за освітнім ступенем не нижче магістра (спеціаліста), вільне володіння державною мовою та відповідати вимогам Закону України «Про державну службу»);

Головний спеціаліст відділу прикордонного інспекційного контролю «Черкаси» управління державного контролю на кордоні (підкатегорія В1) -1 посада (пунктом 6 розділу І Додатку 11 визначено, що до складу відділу входять головні спеціалісти, на яких покладено здійснення функцій державного нагляду (контролю) та головні спеціалісти, які не здійснюють функцій державного нагляду (контролю), пунктом 5 розділу ІІІ Додатку 11 визначено, що головні спеціалісти, які не здійснюють функції державного нагляду (контролю), є державними службовцями категорії «В», повинні мати: вищу освіту за освітнім ступенем не нижче магістра (спеціаліста), вільне володіння державною мовою та відповідати вимогам Закону України «Про державну службу»;

Головний спеціаліст відділу організаційного забезпечення (підкатегорія В1) 2 посади (пунктом 4 розділу І Додатку 13 визначено, що на посади головних спеціалістів відділу організаційного забезпечення призначаються особи, які відповідають вимогам встановленим КЗпП України та Законом України Про державну службу);

Головний спеціаліст відділу господарського забезпечення (підкатегорія В1) 1 посада;

Головний спеціаліст відділу роботи з персоналом (підкатегорія В1) -1 посада (пункт 6 розділу І Додатку 16 визначено, що на посади головних спеціалістів відділу роботи з персоналом призначаються особи, які відповідають вимогам встановленим КЗпП України та Законом України Про державну службу);

Головний спеціаліст відділу правового забезпечення (підкатегорія В1) 1 посада (пунктом 7 розділу І Додатку 17 визначено, що на посаду головного спеціаліста відділу правового забезпечення призначається особа, яка відповідає наступним вимогам: вільне володіння державною мовою, ступінь вищої освіти не нижче молодшого бакалавра чи бакалавра за спеціальністю правознавство та відповідають вимогам Закону України Про державну службу).

Вимоги до Положень про структурні підрозділи, затверджені наказом від 30.05.2024 року №27-ОД.

Таким чином, станом на 22.07.2024 позивачу не запропоновано усі наявні вакантні посади, на які можна було б його перевести.

В свою чергу, ухвалою суду від 26.05.2025 року враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 25.04.2025 року, судом витребувано:

у Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні інформацію з її документальним підтвердженням (штатні розписи, накази, розпорядження, повідомлення тощо) щодо:

наявності вакантних посад (як виняток, усіх нижчих посад державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей позивача) у відповідача на час попередження позивача про наступне звільнення;

чи змінювалися вакантні посади (у разі наявності) протягом усього періоду (з моменту попередження про звільнення до фактичного звільнення);

чи пропонувалися на момент звільнення позивачу усі вакантні посади (інша робота), які з`явилися протягом цього періоду.

Відповідачем надано інформаційну довідку, в якій зазначено:

«З урахуванням професійної підготовки та професійних компетентностей на час попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення у ПМГУ були наявні наступні вакантні посади В1:

головний спеціаліст відділу господарського забезпечення - 1 посада;

головний спеціаліст відділу роботи з персоналом - 1 посада.

З моменту попередження про звільнення, а саме з 22.07.2024 по 23.08.2024, змінились (залишились вакантними) наступні посади відповідної підкатегорії В1 посад державної служби:

- головний спеціаліст відділу роботи з персоналом- 1 посада;

- головний спеціаліст відділу господарського забезпечення - 1 посада.»

Однак, позивачу було запропоновало лише 1 посаду головний спеціаліст відділу господарського забезпечення.

Отже, на момент звільнення позивачу не не запропоновано усі наявні вакантні посади, на які можна було б його перевести.

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2025 року у справі № 360/48/23 звернув увагу на те, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на роботодавця з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі упродовж всього цього періоду.

Відповідаючи на питання чи достатньо для суб`єкта призначення надання (за його вибором) пропозиції однієї посади державному службовцю, чи декількох рівнозначних або нижчих посад, з урахуванням положень абзацу 3 частини третьої статті 87 Закону №889-VIII, Верховний Суд у постанові від 30 січня 2025 року у справі № 340/1765/23 вказав, що Верховний Суд неодноразово висловлювався із цього приводу та, зокрема, в постановах від 05 квітня 2023 року у справі № 640/12871/21, від 12 квітня 2023 року у справі №340/1791/22, від 24 липня 2023 року в справі №140/7340/22 зазначав, що положення частини третьої статті 87 Закону №889-VIII в редакції Закону №1285-IX у системному зв`язку з іншими положеннями цього Закону (зокрема статті 22) треба розуміти так, що в разі реорганізації державного органу, що є підставою для звільнення державного службовця у значенні пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, суб`єкт призначення/керівник державної служби повинен запропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення посади, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести.

Також у цій постанові зазначено, що «…. Державна служба здійснюється з дотриманням, з-поміж інших, принципу стабільності, тож реорганізація державного органу, згідно із частиною третьою статті 87 Закону №889-VIII (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), передбачає обов`язок суб`єкта призначення/керівника державної служби попередити державного службовця про наступне звільнення не пізніше ніж за 30 календарних днів, а також (одночасно) запропонувати іншу (інші) рівнозначну посаду (посади) державної служби або, як виняток, нижчу посаду (посади) державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей».

Також суд вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2024 року у справі № 380/9055/22 дійшов таких висновків: «Твердження скаржника про те, що частина третя статті 87 Закону № 889-VIII у редакції Закону № 1285-ІХ чітко передбачає обов`язок суб`єкта призначення/керівника державної служби запропонувати лише одну рівнозначну посаду державної служби є нічим іншим, аніж суб`єктивним сприйняттям і трактуванням цієї норми відповідачем та не ґрунтується на правильному тлумаченні. Так, словосполучення «іншу рівнозначну посаду державної служби» не означає «одну рівнозначну посаду державної служби». Під «іншою» слід розуміти будь-яку вакантну рівнозначну посаду державної служби, яку може обійняти державний службовець з урахуванням своєї кваліфікації. Відповідно, якщо таких посад декілька, то всі вони повинні бути запропоновані державному службовцю».

Отже, обов`язок з працевлаштування працівника, який покладається на роботодавця з моменту попередження про вивільнення і триває до дня звільнення, реалізується через надання всіх вакантних посад, які з`явилися в установі протягом цього періоду, а також тих, що існували на день звільнення. Зміст частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII передбачає, що роботодавець вважається таким, що виконав свій обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі можливі варіанти переведення, що відповідають його професійній кваліфікації.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що відповідачем не виконано свого обов`язку, оскільки працівникові не були запропоновані всі можливі варіанти переведення, що відповідають його професійній кваліфікації, а тому наказ Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні від 22 серпня 2024 року № 191-к «Про звільнення ОСОБА_1 » (далі Наказ № 191-к) підлягає скасуванню як протиправний.

Питання поновлення працівника на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як похідних вимог, вирішується судами за наслідками вирішення питання про задоволення основних вимог про визнання звільнення незаконним.

Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про його поновлення на роботі, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено. Працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Питання щодо поновлення працівника саме на попередній роботі, а не у новоствореному органі неодноразово розглядались Верховним Судом (постанови від 20 січня 2021 року у справах № 640/18679/18, 804/958/16 від 23 грудня 2020 року у справі № 813/7911/14, від 09 грудня 2020 року у справі № 826/18134/14, від 19 листопада 2020 року у справі № 826/14554/18, від 07 липня 2020 року у справі № 811/952/15, від 19 травня 2020 року у справі № 9901/226/19, від 15 квітня 2020 року у справі № 826/5596/17, від 22 жовтня 2019 року у справі № 816/584/17, від 12 вересня 2019 року у справі № 821/3736/15-а, від 09 жовтня 2019 року у справі № П/811/1672/15, від 22 травня 2018 року у справі № П/9901/101/18 (Велика Палата Верховного Суду) тощо.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 804/958/16 зазначено, що з аналізу статті 235 КЗпП України вбачається, що у разі встановлення незаконного звільнення суд обмежений правами щодо поновлення такого працівника на посаді, а саме суд може поновити таку особу лише на роботі, з якої працівника було звільнено.

З огляду на вказане, скасування наказу Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні від 22 серпня 2024 року № 191-к «Про звільнення ОСОБА_1 » (далі Наказ № 191-к), в силу вимог частини першої статті 235 КЗпП України, є підставою для його поновлення на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому, суд звертає увагу, що Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога позивача про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні з дати фактичного звільнення підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Південне міжрегіональне головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні запропонувати позивачу іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до його професійної підготовки та професійних компетентностей та, у разі погодження, перевести ОСОБА_1 на відповідну посаду, суд вважає, що належним і достатнім способом захисту порушеного права позивача в контексті спірних правовідносин є саме поновлення позивача на посаді.

В свою чергу, вчинити відповідні заходи, передбачені чинним законодавством є безспірним обов`язком відповідача безвідносно від того, чи зазначено про зобов`язання вчинити такі дії в резолютивній частини рішення.

При цьому, в мотивувальній частині рішення повною мірою надана оцінка діям відповідача стосовно запропонованих позивачу посад у новостворених підрозділах, а також зазначено якими ці дії мали бути.

З огляду на викладене, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Приписами ч. 2 ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

У відповідності до абз. 3 п.2 Порядку № 100 збереження заробітної плати у всіх інших випадках, до яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Визначаючись з кількістю днів вимушеного прогулу та сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд враховує наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 (справа №755/12623/19) визначила природу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказавши, що такий заробіток за природою є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію. Незаконне звільненні - це незаконне припинення роботодавцем із працівником трудового договору в односторонньому порядку. Водночас виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений.

Так, період вимушеного прогулу позивача складає 296 робочих днів (з 24.08.2024 року по 13.10.2025 року): серпень 2024 - 5, вересень 2024 21, жовтень 2024 23, листопад 2024 - 23, грудень 2024 - 22, січень 2025 - 23, лютий 2025 20, березень 2025 21, квітень 2025 22, травень 2025 22, червень 2025 21, липень 2025 - 23, серпень 2025 21, вересень 2025 22, жовтень 2025 - 9.

Згідно з довідкою Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні середньомісячна заробітна плата позивача перед звільненням складала 20 224,19 грн, середньоденна - 940,66 грн.

Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.08.2024 по 13.10.2025 включно, яка підлягає стягненню з Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні на користь ОСОБА_1 складає 278435,36 гривень (296 р.д.* 940,66 грн.), яка визначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

У відповідності з п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць підлягають негайному виконанню.

Суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді заступника начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні та в частині стягнення з Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць з 24.08.2024 по 23.09.2024 включно в сумі 20 224,19 грн без обов`язкових відрахувань.

Щодо доводів представника відповідача стосовно зменшення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з тим, що позивач отримував дохід в період з 24.08.2024, суд зазначає таке.

Вирішуючи питання неоднакового застосування судом касаційної інстанції положень статті 235 КЗпП України (чи треба зменшувати суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу на суму іншого доходу, зокрема, суму вихідної допомоги, допомоги по безробіттю) Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 року у справі №826/808/16 наголосила, що за змістом частини другої статті 235 КЗпП України при поновленні на роботі виплата працівнику середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, а законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

У постанові Верховного Суду від 30.05.2024 у справі № 340/1334/22 наголошено, що стаття 236 КЗпП України, так само як і стаття 235 КЗпП України, не передбачають підстав, на основі яких сума середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення може бути зменшена. Доводи про те, що працівник, якого було незаконно звільнено й поновлено на роботі, протягом періоду вимушеного прогулу та/або невиконання рішення про поновлення на роботі був працевлаштований та отримував заробітну плату могли б бути слушними за іншого законодавчого регулювання, яке передбачало б таку умову/підставу для зменшення суми середнього заробітку за час невиконання рішення про поновлення на посаді чи за час вимушеного прогулу.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі № 572/2429/15-ц, від 29.10.2020 року у справі № 826/676/16, від 21.01.2021 року у справі № 2а-3490/10/1870, від 21.10.2021 року у справі № 826/2778/14, від 20.09.2023 року у справі № 757/8304/22 та інших.

Отже, посилання представника відповідача на те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає зменшенню на суму доходу, отриманого за новим місцем роботи, ґрунтується на неправильному застосуванні статті 235 КЗпП України.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає легальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія А, N 303-А, п.29).

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожні докази, які є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, третя особа: Національне агентство з питань запобігання корупції, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні від 22 серпня 2024 року № 191-к «Про звільнення ОСОБА_1 » (далі Наказ № 191-к).

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні з 24.08.2024 року.

Зобов`язати Південне міжрегіональне головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні запропонувати позивачу іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до його професійної підготовки та професійних компетентностей та, у разі погодження, перевести ОСОБА_1 на відповідну посаду.

Стягнути з Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.08.2024 року по 13.10.2025 року у розмірі 278435,36 грн (без обов`язкових відрахувань).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді заступника начальника відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні та в частині стягнення з Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць з 24.08.2024 по 23.09.2024 включно в сумі 20 224,19 грн без обов`язкових відрахувань.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні (, адреса: вул. Добровольців, 7, м. Одеса, 65058);

Третя особа: Національне агентство з питань запобігання корупції (, адреса: вул. Миколи Міхновського, 28, м. Київ, 01103)

Суддя П.П. Марин