Справа № 140/5586/25
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/5586/25 пров. № А/857/26818/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання: Вовк А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі №140/5586/25 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,-

головуючий суддя першої інстанції Шепелюк В.Л., час ухвалення у письмовому провадженні, місце ухвалення м.Луцьк, дата складання повного тексту 17.06.2025

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) звернулося з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Відділ примусового виконання рішень) про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Новосада О.Ю. від 07 травня 2025 року у виконавчому провадженні №77237458 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що спірною постановою від 07 травня 2025 року у виконавчому провадженні №77237458 за невиконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року у справі №140/7101/24 на боржника ГУ ПФУ у Волинській області накладено штраф в розмірі 5100,00 грн.

ГУ ПФУ у Волинській області вказану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню та зазначає, що вчинення дій з метою виконання зобов`язань, визначених судовим рішенням у справі №140/7101/24, виходить за межі розробленого програмного забезпечення, а тому потребувало втручання в електронну пенсійну справу в індивідуальному порядку на рівні Пенсійного фонду України, тому ним були надіслані запити до Пенсійного фонду України 09 січня 2025 року за вих. №0300-0306-5/1603 та 06 березня 2025 року за вих. №0300-0306-5/15942 про надання дозволу на опрацювання електронної пенсійної справи ОСОБА_1 в макетному режимі. Позивач вказав, що листом від 14 березня 2025 року державного виконавця було повідомлено про стан виконання вказаного рішення суду, зокрема й проте, що рішення суду у справі №140/7101/24 суду буде виконано після вирішення технічних питань.

Відтак, позивач вважає, що здійснив всі залежні від нього дії для забезпечення виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року у справі №140/7101/24, а тому просить скасувати постанову відповідача про накладення на ГУ ПФУ у Волинській області штрафу.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, винесеним Волинським окружним адміністративним судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, що привело до неправильного вирішення спору. Ухвалюючи оскаржуване рішення Суд першої інстанції, на підставі наданих доказів, прийшов до помилкового висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано, що на виконання зазначеної вимоги листом від 14 березня 2025 року №0300-0306- 5/717727 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило державного виконавця про те, що з метою виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року у справі №140/7101/24, виникла необхідність опрацювання електронної пенсійної справи через «Макетну обробку», так як програмно- технологічний комплекс з призначення пенсій розроблено відповідно до законодавства. Оскільки рішення суду виходить за межі розробленого програмного забезпечення, на даний час проводиться робота щодо можливості технічного опрацювання даного рішення, зокрема, надіслано запит до Пенсійного фонду України. Після вирішення технічних моментів рішення суду буде опрацьоване.

Програмно-технологічний комплекс з призначення пенсій розроблено відповідно до чинного законодавства. Вчинення дій з метою виконання зобов`язань, визначених судовим рішенням у справі № 140/7101/24, виходить за межі розробленого програмного забезпечення, а тому потребувало втручання в електронну пенсійну справу в індивідуальному порядку на рівні Пенсійного фонду України.

З цією метою Головним управлінням надіслані запити до Пенсійного фонду України 09 січня 2025 року за вих. № 0300-0306-5/1603 та 06 березня 2025 року за вих. № 0300-0306-5/15942 про надання дозволу на опрацювання ЕПС ОСОБА_1 в макетному режимі.

Після вирішення технічних питань рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року по справі № 140/7101/24 суду боржником буде виконано.

Отже, Головне управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області здійснено всі залежні від нього дії для забезпечення виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року у справі № 140/7101/24, що свідчить про поважність причин невиконання рішення суду.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач правом подання відзиву не скористався.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання.

Відповідно до статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи (ч.7 ст. 287 КАС України).

З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує наступне.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року у справі №140/7101/24, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 січня 2025 року, позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Волинський області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено: визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Волинській області щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 із застосуванням обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність; зобов`язано ГУ ПФУ України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 20 березня 2024 року перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, відповідно до Рішення Конституційного суду від 20 березня 2024 року №2-р(ІІ)2024, з урахуванням раніше виплачених сум.

05 лютого 2025 року для виконання вказаного судового рішення в зобов`язальній частині Волинський окружний адміністративний суд видав стягувачу ОСОБА_1 виконавчий лист №1019/2025.

За заявою стягувача постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Новосада О.Ю. від 19 лютого 2025 року ВП №77237458 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №1019/2025. Одночасно боржнику встановлено строк для виконання рішення суду - протягом 10 робочих днів.

10 березня 2025 року старшим державним виконавцем складено вимогу до ГУ ПФУ України у Волинській області про термінове вжиття вичерпних заходів щодо виконання рішення суду та надання вичерпної інформації про стан виконання рішення суду (наданням відповідного розрахунку).

На виконання зазначеної вимоги листом від 14 березня 2025 року №0300-0306-5/717727 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило державного виконавця про те, що з метою виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року у справі №140/7101/24, виникла необхідність опрацювання електронної пенсійної справи через Макетну обробку, так як програмно-технологічний комплекс з призначення пенсій розроблено відповідно до законодавства. Оскільки рішення суду виходить за межі розробленого програмного забезпечення, на даний час проводиться робота щодо можливості технічного опрацювання даного рішення, зокрема, надіслано запит до Пенсійного фонду України. Після вирішення технічних моментів рішення суду буде опрацьоване.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Новосада О.Ю. від 07 травня 2025 року ВП №77237458 за невиконання судового рішення у справі №140/7101/24 без поважних причин, на підставі статей 63, 75 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження (далі Закон №1404-VIII) на боржника ГУ ПФУ у Волинській області накладено штраф в розмірі 5100,00 грн. Постанова мотивована тим, що станом на 10 березня 2025 року відповідь на постанову про відкриття виконавчого провадження від боржника ГУ ПФУ у Волинській області не надходила, тому державним виконавцем відділу було надіслано боржнику вимогу державного виконавця від 10 березня 2025 року про вжиття вичерпних заходів щодо виконання рішення суду та надання вичерпної інформації про стан виконання вищевказаного рішення суду (з наданням відповідного розрахунку). Відповідно до відповіді ГУ ПФУ у Волинській області рішення суду не виконується, а стягувач не отримує виплату пенсії у розмірі десять прожиткових мінімумів, що порушує його права та інтереси.

ГУ ПФУ у Волинській області, не погоджуючись із вказаною постановою, звернулось з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що постановою про накладення штрафу від 07 травня 2025 року ВП №77237458 боржника ГУ ПФУ у Волинській області правомірно притягнуто до відповідальності за невиконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року у справі №140/7101/24 без поважних причин.

Апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає №1404-VIII.

Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Приписами частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За приписами пунктів 1, 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частиною четвертою статті 19 зазначеного Закону на сторону виконавчого провадження покладено обов`язок невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частин першої, другої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання ( ч.1 ст. 75 Закону №1404-VIII).

Отже, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Крім цього, системного аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VIII слідує, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з вищезазначеним Законом.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Надаючи оцінку тому чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Верховний Суд у постанові від 15.05.2020 по справі №812/1813/18 зазначив, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Отже, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічна позиція висловлена Постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі №0840/3476/18, від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19 та від 15 квітня 2020 року у справі №811/1324/18.

Як уже зазначалось вище, виконавче провадження з примусового виконання рішення суду від 09 жовтня 2024 року у справі №140/7101/24 відкрито 19 лютого 2025 року.

Боржник, отримавши постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, мав обов`язок повідомити про виконання рішення суду та надати докази такого виконання протягом 10 робочих днів.

Натомість ГУ ПФУ у Волинській області інформувало державного виконавця про стан виконання рішення суду, надаючи відповідь на вимогу державного виконавця від 10 березня 2025 року листом від 14 березня 2025 року №0300-0306-5/17727.

Із змісту цього листа слідує, що рішення суду у справі №140/7101/24 не виконано, оскільки рішення суду виходить за межі розробленого програмного забезпечення, на даний час проводиться робота щодо можливості технічного опрацювання даного рішення, зокрема надіслано запит до Пенсійного фонду України; після вирішення технічних моментів рішення суду буде опрацьоване.

Позивачем також надсилалися запити до Пенсійного фонду України про надання дозволу на опрацювання електронної пенсійної справи ОСОБА_1 в макетному режимі (листи від 09 січня 2025 року №0300-0306-5/1603, від 06 березня 2025 року №0300-0306-5/15942).

Однак, станом на час відкриття виконавчого провадження (19 лютого 2025 року) та винесення постанови про накладення штрафу від 07 травня 2025 року у виконавчому провадженні №77237458, рішення суду у справі №140/7101/24 не виконано. Докази, які б свідчили про здійснення перерахунку пенсії та її виплату, позивачем не надані.

Суд першої інстанції вірно встановив, що повідомлені позивачем обставини про надіслання до Пенсійного фонду України листів щодо надання дозволу на опрацювання пенсійної справи в макетному режимі не є доказом виконання рішення суду, та не свідчить про виконання зобов`язання, покладеного на ГУ ПФУ у Волинській області рішенням суду у справі №140/7101/24.

Апеляційний суд зауважує, що частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За приписами ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або з принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частинами 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

ЄСПЛ у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Апеляційній суд вважає, що покликання позивача на те, що з метою виконання рішення суду він звертався Пенсійного фонду України із заявами про надання дозволу на опрацювання електронної пенсійної справи ОСОБА_1 в макетному режимі не є тією обставиною, що свідчить про вжиття усіх можливих заходів боржником на виконання судового рішення та поважною причиною його невиконання.

Крім цього, апеляційний суд зауважує, що виконавчий лист містить вимогу зобов`язати ГУ ПФУ України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 20 березня 2024 року перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, відповідно до Рішення Конституційного суду від 20 березня 2024 року №2-р(ІІ)2024, з урахуванням раніше виплачених сум.

Таким чином послідовність виконання рішення містила два окремі елементи: зобов`язання нарахування грошових коштів та, зобов`язання виплати грошових коштів.

Проте боржником не надано доказів виконання рішення суду в частині нарахування коштів.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що нарахування коштів стягувачу є передмовою для її виплати.

Суд першої інстанції вірно вказав, що формальний підхід до виконання судового рішення, як-то ведення переписки між державними органами та/або іншими юридичними та/або фізичними особами, яка не забезпечує реальне виконання рішення суду, не можуть вважатися достатніми та вичерпними заходами для його повного та фактичного виконання.

Отже, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу останнім було встановлено факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийнятого відповідачем рішення згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що постанова державного виконавця від 07 травня 2025 року у виконавчому провадженні №77237458 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. вказаним вище критеріям відповідає, тому відсутні підстави для визнання її протиправною та скасування, а позовних вимог для задоволення.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі №140/5586/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін

Повний текст постанови складений та підписаний 13.10.2025 р. у зв`язку із перебуванням члена колегії судді Ніколіна В.В. у черговій відпустці з 30.09.20205 р. по 07.10.2025 р. включно, а з 08.10.2025 р. по 10.10.2025 р. у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю.