Справа № 160/18427/25
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
24.06.2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Касянчук Сергій Вікторович звернувся через підсистему "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо поновлення ОСОБА_1 на військовому обліку військовозобов`язаних після виключення з військового обліку військовозобов`язаних 06.05.2024 року на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у редакції від 04.05.2024 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію стосовно ОСОБА_1 про виключення з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у редакції від 04.05.2024 року згідно відомостей тимчасового посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 13.02.2020 року ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 25.07.2025 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Від ІНФОРМАЦІЯ_1 письмовий відзив на позов не надходив.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.10.2025 року продовжено строк розгляду адміністративної справи до 14.10.2025 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська ОСОБА_1 20.05.2005 року за ст.ст. 286 ч. 1, 296 ч. 1, 121 ч. 2, 70 ч. 1 КК України засуджено до 8 років 6 місяців позбавлення волі.
За результатами розгляду подання адміністрації КВК-80 Дніпропетровської області та спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі засудженого ОСОБА_1 , який відбував покарання з 13.10.2003 року, Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу 05.08.2011 року прийнято постанову у справі № 5-455/11, згідно якої засудженого ОСОБА_1 умовно-достроково звільнено з місць позбавлення волі на не відбутий строк покарання 8 місяців 8 днів.
Згідно відомостей тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , виданого 13.02.2020 року ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 17.02.2020 року взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Надалі позивач 06.05.2024 року виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із засудженням за тяжкий злочин, що засвідчено підписом начальника та печаткою ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У графі 14 на зворотній сторінці тимчасового посвідчення позивача № НОМЕР_1 наявний запис про виключення ОСОБА_1 06.05.2024 року з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із засудженням за тяжкий злочин.
15.04.2025 року представником позивача направлено адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо з`ясування стану розгляду заяви про внесення відомостей щодо виключення з військового обліку військовозобов`язаних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1/вх/1830 від 25.04.2025 року відповідач повідомив, що Законом України № 1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» до ст. 37 Закону № 2232-XII внесено зміни, згідно з якими п. 6 ч. 6 даної норми закону виключено.
23.05.2025 року представник позивача звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із скаргою на протиправну відмову співробітників ІНФОРМАЦІЯ_2 у внесенні достовірних та документально підтверджених відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
За результатами розгляду скарги листом ІНФОРМАЦІЯ_5 № 195/1/2280 від 30.05.2025 року повідомлено про те, що позивач повинен виконувати військовий обов`язок, правила військового обліку, оновити військово-облікові дані в районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання/декларування та може бути призваний на військову службу під час мобілізації, якщо дозволить стан здоров`я, який визначається військово-лікарською комісією.
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо поновлення на військовому обліку військовозобов`язаних після виключення з військового обліку військовозобов`язаних 06.05.2024 року на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у редакції від 04.05.2024 року, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із положеннями ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Надалі, воєнний стан був продовжений і діє на сьогоднішній день.
Крім цього, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Укази Президента України про мобілізацію щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року № 3543-XII.
Крім того, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до ч. 5, 9 ст. 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;
призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону № 2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом № 3543-XII.
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.
Згідно з ч. 6 ст. 37 Закону №2232-XII визначено підстави для виключення громадяни України з військового обліку.
Так, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається.
До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Таким чином, у переліку підстав для виключення з військового обліку на момент виникнення спірних правовідносин (на момент звернення позивача із заявою до відповідача щодо спірного питання) відсутнє зазначення громадян України, які раніше були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Суд бере до уваги, що така підстава, на яку вказує позивач, була передбачена у ч. 6 ст. 37 Закону №2232-XII до внесених змін Законом №3633-IX від 11.04.2024 року (набрання чинності відбулась 18.05.2024 року).
З вказаних підстав, є безпідставними вимоги позивача щодо обов`язку відповідача виключити його з військового обліку, на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Щодо наявності запису у тимчасовому посвідченні позивача № 291 про виключення ОСОБА_1 06.05.2024 року з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із засудженням за тяжкий злочин, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.2 ч.5 ст. 37 Закону № 2232-XII (в редакції чинній на 04.05.2024 року) зняттю з військового обліку військовозобов`язаних підлягають громадяни України:
які вибувають в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України до нового місця проживання;
які прийняті на службу до Національної поліції України, Служби судової охорони, Державного бюро розслідувань, Бюро економічної безпеки України, органів і підрозділів цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України;
які вибули на строк більше трьох місяців за межі України;
в інших випадках - за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України.
Відповідач вказує, що відсутні данні щодо підстав зняття позивача з обліку.
Зняття з військового обліку військовозобов`язаних не передбачає автоматичного виключення з обліку, а тому наявність у військовому квітку позивача запису про зняття з військового обліку не є окремою підставою виключення з військового обліку.
На підставі наявних матеріалів справи судом не встановлено, а позивачем не надано належних доказів, на підтвердження протиправності дій відповідача у спірних правовідносинах, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судових витрат.
Згідно ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна