Справа № 200/5938/25
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2025 року Справа№200/5938/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , що полягала в здійсненні нарахування та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки в кількості 13 днів та додаткової відпустки як учаснику бойових дій в кількості 14 днів у рік звільнення без застосування коефіцієнту 2,5 відповідно до вимог урахування вимог п. 3 розділу ХХХІ наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки в кількості 33 дні та додаткової відпустки як учаснику бойових дій в кількості 35 днів у рік звільнення, обчислені із застосуванням коефіцієнту 2,5 відповідно до вимог п. 3 розділу ХХХІ наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , що полягала в визначенні ОСОБА_1 розміру підйомної допомоги в 2015 році, грошової допомоги на оздоровлення в 2015 2021 роках, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2015 2021 роках, грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 138 днів, одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 5 (п`ять) повних календарних років служби, виходячи з місячного грошового забезпечення, у складі якого не врахована індексація;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок підйомної допомоги, виплаченої в 2015 році, грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої в 2015 2021 роках, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої в 2015 2021 роках, грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 138 днів, одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 5 (п`ять) повних календарних років служби, з врахуванням відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі №200/9819/21 індексації його грошового забезпечення у складі місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір таких допомог та компенсацій, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Позивач вказує, що відповідачем обчислено грошову компенсацію за невикористані дні відпусток не у повному обсязі, оскільки ним не враховані вимоги п. 3 розділу ХХХІ наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», яким встановлено її обчислення із помноженням невикористаних днів щорічної основної відпустки, а також днів додаткової відпустки у рік звільнення на коефіцієнт 2,5 тим, які мають вислугу до 10 календарних років. Крім того, вказує, що відповідачем протиправно не врахував індексацію грошового забезпечення при визначенні ОСОБА_1 розміру підйомної допомоги в 2015 році, грошової допомоги на оздоровлення в 2015 2021 роках, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2015 2021 роках, грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 138 днів, одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 5 (п`ять) повних календарних років служби.

Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

10.10.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивач хибно і до певної міри довільно трактує положення пункту 3 розділу ХХХІ Порядку № 260, без урахування (зіставлення) їх з приписами статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ зокрема пункту 14 цієї статті. Таким чином, командування частини вважає необґрунтованими позовні вимоги у цій частині позовної заяви, а тому необхідно відмовити у вимогах позивача і у цій частині.

Також вказує, що індексація грошового забезпечення має систематичний щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона виплачувалась позивачеві за період його проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 у повному обсязі, а відповідно і була включена під час нарахування та виплати за оспорювані видів виплат.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_4 , виданого 24.04.2015 Павлоградським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 , виданому 09.03.2016.

ОСОБА_1 з 14.09.2015 по 31.05.2021 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.05.2021 № 160 старшого солдата ОСОБА_1 , звільнено з військової служби в запас наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 26.01.2021 №13-РС, було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 31.05.2021.

Вислуга років у Збройних Силах становить: календарна 05 років 07 місяців 17 днів, загальна з урахуванням пільгової 16 років 03 місяців 04 днів.

Відповідно до абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та наказу МО України від 07.06.2018 № 260 «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021 рік 13 діб.

Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки», п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та наказу МО України від 07.06.2018 № 260 «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учасникам бойових дій: за 2016 рік 14 діб; за 2017 рік 14 діб; за 2018 рік 14 діб; за 2019 рік 14 діб; за 2020 рік 14 діб; за 2021 рік 14 діб.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі №200/9819/21 позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково та визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження військової служби з 01.12.2015 по 31.05.2021; зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.12.2015 по 31.05.2021із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця): в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 - січень 2008 року, в період з 01.03.2018 по 31.05.2021 - березень 2018 року, із врахуванням раніше виплачених сум.

20.07.2025 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із заявою в якій просила, зокрема, здійснити ОСОБА_1 перерахунок підйомної допомоги, грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої в 2015 2017 роках, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої в 2015 2017 роках, обчисливши їх розмір з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації, обчисленої із застосуванням січня 2008 року місяцем підвищення доходу відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі №200/9819/21, та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум; здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої в 2018 2021 роках, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої в 2018 2021 роках, одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 5 (п`ять) повних календарних років служби, обчисливши їх розмір з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації, обчисленої відповідно до вимог абз. абз. 3, 4, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у справі №200/9819/21, та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум; здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки в кількості 33 дні та додаткової відпустки в кількості 35 днів у рік звільнення, обчисливши її розмір з урахуванням кратності відповідно до вимог пункту 3 розділу ХХХІ наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідь на заяву позивача від 20.07.2025 в матеріалах справи відсутня.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. 29. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 3 Розділу XXXI Порядку № 260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку:

тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня;

тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.

Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

Грошове забезпечення за період відпустки виплачується до дня закінчення відпустки включно на підставі наказу командира військової частини.

Аналіз положень пунктом 3 Розділу XXXI Порядку № 260 у взаємозв`язку із нормами статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в контексті спірних правовідносин дає підстави для висновку, що у рік звільнення військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Проте, іншим військовослужбовцям, які звільняються з військової служби, за їх бажанням, виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, які визначаються пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, а також за дні відпустки за минулі роки.

При цьому, розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення, військовослужбовцям, які звільняються з військової служби, за їх бажанням обчислюється з урахуванням вислуги років, зокрема, тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня за кожен повний місяць служби у році звільнення.

Тобто, у рік звільнення військовослужбовцю, звільненого з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, який, зокрема, має вислугу років до 10 календарних років (у цьому випадку позивачу), виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки (30 календарних днів), а також дні додаткової відпустки у році звільнення незалежно від періоду служби у році звільнення, в тому числі за минулі роки.

Натомість, у рік звільнення військовослужбовцю, звільненого з військової служби з інших підстав, який, зокрема, має вислугу від 15 до 20 календарних років, виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки за минулі роки, а також невикористані дні щорічної основної відпустки, та дні додаткової відпустки у році звільнення, однак із розрахунку 2,5 календарних дня за кожен повний місяць служби прослужений в році звільнення (або 1/12 частини тривалості відпустки, на яку він має право відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ (30:12 = 2,5)).

Суд зауважує, що питання застосування положень пункту 3 розділу XXXI Порядку № 260 при вирішенні питання щодо обчислення грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних і додаткових відпусток було предметом дослідження Верховного Суду у постанові від 30.06.2022 у справі № 420/2803/21 у подібних правовідносинах, де при звільненні позивача з військової служби за станом здоров`я (підпункт "б" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ) останньому нарахували грошову компенсацію за дні невикористаних відпусток без застосування (до усіх цих днів) кратності.

Так, у цій справі Верховний Суд зауважив, що у разі звільнення військовослужбовців з інших підстав, крім тих чотирьох, які зазначено в абзаці першому пункту 3 розділу ХХХІ Порядку № 260 (за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів ), тривалість щорічної основної відпустки (яка за загальним правилом має надаватися протягом календарного року) - у році звільнення - залежить від кількості повних місяців служби у році звільнення і має надаватися з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до згаданого пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ. Приміром, якщо відпустка військовослужбовця, який має вислугу понад 20 календарних років (як-от позивач у справі № 420/2803/21) становить 45 календарних днів, то 1/12 від цієї тривалості становитиме 3,8 дні (45:12) за один повний місяць служби.

Суд касаційної інстанції також підкреслив, що грошове забезпечення за період наданої відпустки або грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної і додаткової відпусток - виплата яких тут пов`язується зі звільненням військовослужбовців з військової служби - залежить від підстав звільнення з військової служби, відповідно й від умов (правил) надання їм відпустки, які визначені Законом № 2011-ХІІ (абзаци перший, другий пункту 14 статті 10-1 цього Закону). Опосередковано до такого висновку наштовхують також положення абзацу четвертого пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, які передбачають відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця (за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів ).

Верховний Суд зазначив, що при звільненні з військової служби з таких підстав, як за віком, за станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів військовослужбовцю - у році звільнення - надається можливість піти у відпустку повної тривалості, на яку він має право відповідно до пункту 1, а також пункту 2 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, або отримати замість них грошову компенсацію, у тому числі за невикористані дні відпусток за минулі періоди.

Інакша ситуація з тими військовослужбовцями, які звільняються з інших підстав, аніж згадані чотири. Їм - у році звільнення - дається можливість піти у щорічну основну відпустку, але тривалість цієї відпустки, по суті, буде пропорційна часу військової служби у році звільнення. Алгоритм визначення цієї пропорції написано вище (абзац перший пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ).

На підставі аналізу означених норм Верховний Суд у справі № 420/2803/21 дійшов висновку, що кратність, яку треба застосовувати при обчисленні цих виплат відповідно до абзацу третього пункту 3 розділу ХХХІ Порядку № 260, може стосуватися тих військовослужбовців й умов/правил надання їм відпусток, які передбачені абзацом першим пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, тобто коли це стосується військовослужбовців, які звільняються з інших підстав, ніж як за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів (у тексті пункту 3 розділу ХХХІ Порядку № 260 (абзац другий) їх синтаксично виокремлено як "інші військовослужбовці"), і яким при звільненні відпустка надається (чи замість якої вони можуть отримати грошову компенсацію) з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ. Водночас, ця кратність, якщо зважити на синтаксичну побудову норми абзацу третього пункту 3 розділу ХХХІ Порядку № 260, стосується обчислення грошового забезпечення/грошової компенсації щодо відпусток військовослужбовців у рік звільнення. Іншими словами, застосування кратності при обчисленні грошового забезпечення/грошової компенсації щодо всіх днів невикористаної щорічної відпустки (основної і додаткової) військовослужбовців у зв`язку зі звільненням зі служби - тим паче незалежно від підстав їх звільнення - не передбачено і це суперечило б (наведеним вище) положенням Закону № 2011-ХІІ щодо надання відпусток військовослужбовцям.

Висновки й підходи, наведені Верховним Судом у цій постанові, є релевантними до обставин цієї справи, тож колегія суддів не бачить підстав для їхнього неврахування.

Повертаючись до обставин цієї справи зазначаю, що позивача звільнено з військової служби у запас на підставі підпункту "й" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону № 2011-ХІІ які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду, а отже суд дійшов висновку, що у цьому випадку положення абзаців другого та четвертого пункту 3 розділу XXXI Порядку № 260 щодо виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення з розрахунку 2,6 календарних дні, на позивача у спірних правовідносинах поширюються.

Отже, оскільки позивач має вислугу до 10 календарних років, компенсація за невикористану позивачем щорічну основну відпустку за 2021 рік має бути нарахована за 33 днів (13 днів*2,5), а за додаткову відпустку за 35 днів (14 днів*2,5).

Доказів нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористану позивачем щорічну основну відпустку за 2021 рік у кількості 33 днів та за додаткову відпустку в кількості 35 днів, відповідачем суду не надано.

Разом із цим, суд зауважує, що загальна кількість невикористаних оплачуваних відпусток позивача з урахуванням пункту 3 розділу ХХХІ Порядку №260 склала 138 днів.

Таким чином, відповідач допустив протиправну бездіяльність, що полягала у здійсненні нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки в кількості 13 днів та додаткової відпустки як учаснику бойових дій в кількості 14 днів у рік звільнення без застосування коефіцієнту 2,5 відповідно до вимог урахування вимог п. 3 розділу ХХХІ наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Щодо вимог про відрахування військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу.

Відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 (далі Порядок №44), грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Пунктом 3 Порядку №44 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Пунктів 4-6 Порядку №44 визначають, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Територіальні органи Державного казначейства та установи банків провадять за платіжними документами видачу податковим агентам готівки для здійснення одночасно виплати грошового забезпечення та грошової компенсації із сплатою (перерахуванням) в установленому порядку податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Верховний Суд у постанові від 22.06.2018 у справі №812/1048/17 зазначив, що доводи відповідача про те, що на час виплати позивачу грошового забезпечення він втратив статус особи рядового і начальницького складу ОВС є необґрунтованими, оскільки несвоєчасна виплата грошового забезпечення (не в день звільнення та проведення розрахунку) сталася з вини самого відповідача. Також вказав, що механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, передбачає виплату такої компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб за місцем одержання грошового забезпечення одночасно з виплатою грошового забезпечення.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №815/5826/16 зазначено: «Щодо позовних вимог щодо виплати позивачу в повному обсязі грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, яка буде утримана з компенсації за неотримане речове майно, суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що оскільки з позивачем не проведено повного розрахунку за матеріальним забезпеченням, позовні вимоги в цій частині є передчасними».

Таким чином, після набрання рішенням у даній справі законної сили, або у порядку добровільного виконання на відповідача покладається безумовний обов`язок виконати рішення суду.

Поряд із цим на відповідача, як податкового агента, Законом покладено кореспондуючий обов`язок утримати відповідні суми податків та зборів із одночасною компенсацією такої суми позивачу.

У цьому контексті, право на захист є самостійним суб`єктивним правом, яке з`являється у власника прав лише в момент їх порушення або оспорювання.

Відтак, захист порушених прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто, передбачає наявність встановленого факту їх порушень, при цьому суд не здійснює превентивного захисту.

Отже, наразі у суду відсутні підстави зобов`язувати відповідача здійснити на користь позивача бажану ним компенсацію, оскільки відповідний обов`язок виникає одночасно з виплатою нарахованого відповідачем грошового забезпечення, тобто у майбутньому, отже відповідна вимога є передчасною, а тому задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог в частині протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , що полягала в визначенні ОСОБА_1 розміру підйомної допомоги в 2015 році, грошової допомоги на оздоровлення в 2015 2021 роках, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2015 2021 роках, грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 138 днів, одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 5 (п`ять) повних календарних років служби, виходячи з місячного грошового забезпечення, у складі якого не врахована індексація.

Відповідно до ст. 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Абзацом 2 ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-XII визначено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України від 03.07.1991 №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон №1282-XII) встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок №1078) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, яка спрямована на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення. Субсидіарне застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення є його систематичною складовою.

Порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення у межах спірного періоду було врегульовано Наказом Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11.06.2008 № 260 (далі Інструкція № 260) та Наказом Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260).

Пунктом 33.1 Інструкції № 260 від 11.06.2008 (тут і далі в редакції, чинній на момент проходження позивачем військової служби) встановлено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п. 1 розділу ХХIV Порядку № 260 (тут і далі в редакції, чинній на час проходження військової служби позивачем) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань позивачу за 2017 та 2019 рік мала бути обрахована із грошового забезпечення з урахуванням індексації.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань позивачу за 2015, 2016, 2018, 2020, 2021, заявлені позивачем вимоги про її перерахунок та виплату не підлягають задоволенню.

Пунктом 30.1 Інструкції № 260 визначено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги (п. 30.2 Інструкції № 260).

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги (п. 30.3 Інструкції № 260).

Відповідно до п. 1 розділу ХХІІІ Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги (п. 2 розділу ХХІІІ Порядку № 260).

Таким чином, під час розрахунку грошової допомоги для оздоровлення позивачу роки мала бути також врахована індексація його грошового забезпечення як невід`ємна складова останнього.

Вимоги позивача про здійснення перерахунку грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роках з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір такої допомоги, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум підлягають задоволенню.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2015 та 2016 роки, заявлені позивачем вимоги про її перерахунок та виплату не підлягають задоволенню.

Згідно пункту 1 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.10.2001 № 370 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), особам офіцерського складу (далі - офіцери), прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

Аналогічне закріплене у п. 1 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженому Наказ Міністерства оборони України від 05.02.2018 № 45.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу підйомної допомоги за 2015 рік, заявлені позивачем вимоги про її перерахунок та виплату не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 розділу XXXII Порядку №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до п. 5 розділу XXXII Порядку №260 одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються:

звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення за останньою займаною посадою;

які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних командирів (начальників) та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад), - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення за останньою займаною посадою на день звільнення з військової служби з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення;

яких відсторонено від посад відповідно до Кримінального процесуального кодексу України або яких відсторонено від виконання службових повноважень у зв`язку зі складанням щодо них протоколу про адміністративне корупційне правопорушення, - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення, на які мали право військовослужбовці за останньою займаною посадою на день відсторонення від посад (відсторонення від виконання службових повноважень) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07.10.2021 у справі № 200/11715/21, зокрема, зобов`язано військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу одноразової грошової допомоги, заявлені позивачем вимоги про її перерахунок та виплату не підлягають задоволенню.

Згідно з п.5 розділу ХХХІ Порядку №260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Згідно з розрахунком грошового забезпечення позивача компенсація за невикористані дні основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій розраховані без застосування індексації.

Таким чином, під час розрахунку компенсації за невикористані дні основної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у загальній кількості 138 днів мала бути також врахована індексація його грошового забезпечення як невід`ємна складова останнього.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З метою повного та всебічного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача шляхом:

визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки у рік звільнення, з урахуванням кратності відповідно до вимог пункту 3 розділу ХХХІ наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;

зобов`язання військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки в кількості 33 днів та додаткової відпустки в кількості 35 днів у рік звільнення, обчислені з урахуванням кратності відповідно до вимог пункту 3 розділу ХХХІ наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», та з урахуванням раніше виплачених сум;

визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_2 щодо визначення розміру грошової допомоги на оздоровлення в 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роках, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2017 та в 2019 роках, грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 138 днів, виходячи з місячного грошового забезпечення, у складі якого не врахована індексація;

зобов`язання військової частини НОМЕР_2 здійснити позивачу перерахунок грошової допомоги на оздоровлення в 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роках, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2017 та в 2019 роках, грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 138 днів, з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір таких допомог, провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).

Отже позов підлягає частковому задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до закону, тому виходячи з положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 139, 193, 242-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки у рік звільнення, з урахуванням кратності відповідно до вимог пункту 3 розділу ХХХІ наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки в кількості 33 днів та додаткової відпустки в кількості 35 днів у рік звільнення, обчислені з урахуванням кратності відповідно до вимог пункту 3 розділу ХХХІ наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», та з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо визначення розміру грошової допомоги на оздоровлення в 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роках, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2017 та в 2019 роках, грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 138 днів, виходячи з місячного грошового забезпечення, у складі якого не врахована індексація.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової допомоги на оздоровлення в 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роках, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2017 та в 2019 роках, грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 138 днів, з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір таких допомог, провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.С. Зеленов