Справа № 520/18319/25
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 р.Справа № 520/18319/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/18319/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «.ТОРАЛ.»

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ".ТОРАЛ." (далі - позивач, ТОВ ".ТОРАЛ.") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (надалі ГУ ДПС у Харківській області, відповідач, апелянт), в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати прийняте ГУ ДПС у Харківській області Рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду діяльності №238 від 01.05.2025, яким було припинено дію ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту) №00107, терміном дії з 20.11.2024;

- зобов`язати ГУ ДПС у Харківській області видалити з Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту, спиртових дистилятів, алкоголю, тютюну, рідин для е-сигарет та пального відомості про припинення дії ліцензії № 00107 на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту) та поновити інформацію (внести відомості) в Єдиному реєстрі ліцензіатів з виробництва та обігу спирту, спиртових дистилятів, алкоголю, тютюну, рідин для е-сигарет та пального про ліцензію на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту) №00107, яка видана ТОВ ".ТОРАЛ." ().

11.07.2025 представник позивача подав до суду заяву про забезпечення адміністративного позову, в якій просив суд зупинити дію Рішення ГУ ДПС у Харківській області про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду діяльності №238 від 01.05.2025, яким було припинено дію ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту) №00107, терміном дії з 20.11.2024, виданої ТОВ «.ТОРАЛ.» до завершення розгляду цієї справи судом та набранням рішенням суду законної сили

В обґрунтування вимог заяви вказав, що дія ліцензії припиняється в день набрання чинності рішенням про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, відповідно до ч. 9 ст. 46 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон №3817-ІХ), і припинення дії ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту), істотно ускладнить ефективний захист та поновлення прав та інтересів ТОВ ".ТОРАЛ.", основним видом діяльності якого є оптова торгівля напоями (код КВЕД 46.34).

Стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до повного припинення провадження основного виду господарської діяльності позивача та неможливість реєстрації акцизних накладних в якості вхідного акцизного податку на акцизний склад та в якості вихідного акцизного податку з акцизного складу, призведе до порушення суб`єктами господарювання, як постачальниками ТОВ ".ТОРАЛ.", так і безпосередньо самим ТОВ ".ТОРАЛ." вимог податкового законодавства, якими регулюються питання контролю сплати акцизного податку.

Вказує, що фактично можливість здійснення заявником господарської діяльності напряму залежить від наявності та чинності відповідної ліцензії, припинення дії якої призведе до припинення господарської діяльності, що матиме невідворотні наслідки, у зв`язку з чим заявник наполягає, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, правам та інтересам третіх осіб, а також ускладнить їх відновлення або взагалі унеможливить.

Окремо представник позивача зазначив, що ТОВ ".ТОРАЛ." є сумлінним платником податків та належним чином виконує вимоги щодо провадження господарської діяльності, зокрема, в частині виконання умов ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту).

ТОВ ".ТОРАЛ." здійснюючи свою діяльність здійснило бюджетні платежі, зокрема, в сумі 435000,00 грн передоплати за митне оформлення, 47082,00 грн оплати за виготовлення акцизних марок та 535800,00 грн акцизного податку з ввезення на митну територію України підакцизних товарів (інформація про що наявна у податкового органу), що також свідчить про реальну діяльність з оптової торгівлі алкогольними напоями.

Зауважує, що оскаржуваним рішенням податковий орган фактично блокує (зупиняє) господарську діяльність ТОВ ".ТОРАЛ." та фактично наносить збитки державному бюджету у вигляді ненадходження до бюджету відповідних платежів через неможливість здійснення позивачем своєї господарської діяльності на підставі відповідної ліцензії.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2025 по справі № 520/18319/25 заяву представника ТОВ ".ТОРАЛ." - Бурлакова Валерія Івановича про забезпечення позову - задоволено.

Зупинено дію Рішення ГУ ДПС у Харківській області про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду діяльності №238 від 01.05.2025, яким було припинено дію ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту) №00107, терміном дії з 20.11.2024, виданої ТОВ «.ТОРАЛ.», до набранням рішенням суду законної сили.

Відповідач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 та прийняти рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач вказує, що позивачем не надано до суду документального підтвердження обставин, які б вказували на існування реальної загрози завдання шкоди його правам, внаслідок невжиття заходів для забезпечення адміністративного позову до ухвалення рішення у справі. Не зазначає про такі обставини і суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі. Зазначив, що твердження позивача, наведені в обґрунтування заяви про забезпечення позову, сформульовані як можливе настання негативних наслідків у вигляді завдання шкоди правам, свободам та інтересам заявника та третіх осіб, у тому числі і трудовому колективу, тобто ґрунтуються лише на припущеннях. Доказів реальної загрози настання таких наслідків позивачем до суду не надано.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що згідно інформаційної бази ДПС позивачем до контролюючого органу не було подано звіт за формою 1-ДФ «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум, утриманого з них податку», який щокварталу повинні подавати усі без виключення суб`єкти господарювання. У зв`язку з чим, відповідач вважає твердження позивача про завдання шкоди трудовому колективу недоречними.

Крім того вказує, що задоволення заяви позивача про забезпечення позову фактично призведе до розгляду судом справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Вказує, що в апеляційній скарзі відповідачем не наведено жодних обґрунтованих підстав та не надано будь-яких належних та допустимих доказів на їх підтвердження, за яких вжиті заходи забезпечення позову мають бути скасовані апеляційним судом. Вважає, що обґрунтування апеляційної скарги зводиться до незгоди з ухвалою про вжиття заходів забезпечення позову від 15.07.2025, що не є законодавчою підставою для її скасування.

Зауважує, що апеляційна скарга не містить жодного посилання на те, що не існують, відпали або змінились обставини, які були підставою для постановлення судом ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, які, на переконання позивача, є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи викладене вважає, що судом першої інстанції об`єктивно та у повній мірі надано правову оцінку доводам позивача щодо існування реальної загрози завдання шкоди правам, свободам та інтересам заявника та третіх осіб, в тому числі і трудовому колективу внаслідок невжиття заходів забезпечення адміністративного позову до ухвалення судом рішення у справі щодо оскарження рішення ГУ ДПС у Харківській області про припинення дії ліцензій, та того, що захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

ТОВ ".ТОРАЛ." є юридичною особою, зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та взятий на податковий облік.

Основним видом діяльності ТОВ ".ТОРАЛ." основним видом діяльності є оптова торгівля напоями (код КВЕД 46.34).

Для здійснення господарської діяльності ТОВ ".ТОРАЛ." отримано Ліцензію на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту) №00107, терміном дії з 20.11.2024.

Як встановлено з матеріалів справи, 01.05.2025 ГУ ДПС у Харківській області видано рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду діяльності № 238.

Згідно з додатком до цього розпорядження підставою для анулювання ліцензії вказано: "факт відсутності ліцензіата за місцезнаходження та/або за місцем провадження діяльності, що зазначені в Єдиному реєстрі ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах (Єдиний державний реєстр суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через своє зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензію на оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидри та перрі (без додання спирту), що зафіксовано актом ГУ ДПС у Харківській області від 25.04.2025 (дата реєстрації 28.04.2025 № 4001/20-40-09-01-03/45588241).".

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, шляхом зупинення дії Рішення ГУ ДПС у Харківській області про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду діяльності №238 від 01.05.2025, яким було припинено дію ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту) №00107, терміном дії з 20.11.2024, виданої ТОВ ".ТОРАЛ." (), до набрання рішенням суду законної сили, суд першої інстанції, погоджуючись з доводами заявника, що невжиття вказаних ним заходів може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних його прав або інтересів, враховуючи співмірність вимог заяви про забезпечення позову із позовним вимогами та обставинам справи, дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову в запропонований спосіб може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника та третіх осіб, трудового колективу товариства, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

При цьому судом зазначено, що у випадку безпідставності позовних вимог вжиття заходів забезпечення позову не перешкоджатиме анулюванню ліцензії. Зауважив, що вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку не вирішує питання про правомірність оскарженого розпорядження, а лише тимчасово зупиняє настання негативних наслідків для позивача до перевірки їх правомірності до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Видами забезпечення позову за приписами частини першої статті 151 КАС України є: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з частиною другою статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частиною третьою статті 151 КАС України встановлено, що не допускається забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5).

За приписами частини шостої статті 151 КАС України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно із Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Водночас, колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При цьому, слід також зауважити на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

При вирішенні питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову суд попередньої інстанції установив, що відповідно до оспорюваного розпорядження контролюючого органу позивачу анульована попередньо видана ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України, визначено Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" (далі Закон № 3817-IX).

Відповідно до п. 40, 74 ч. 1 ст. 1 Закону № 3817-IX зазначено, що для цілей цього Закону наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності.

припинення дії ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання права на провадження відповідного виду (видів) господарської діяльності, на який (які) йому надано ліцензію, у порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 3817-IX оптова торгівля на території України алкогольними напоями здійснюється за наявності у суб`єкта господарювання ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім випадків, встановлених цією статтею.

Згідно з ч. 5 ст. 41 Закону № 3817-IX зазначено, що ліцензії на право оптової торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним надаються та їхня дія припиняється органами ліцензування - територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 3817-IX дія ліцензії припиняється шляхом прийняття органом ліцензування, який надав відповідну ліцензію, рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.

Згідно з п. 13 ч. 2 ст. 73 Закону № 3817-IX оптова або роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без наявності відповідної ліцензії (крім випадків, передбачених цим Законом) - 200 відсотків вартості реалізованих товарів (продукції), але не менше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Отже, суб`єкт господарювання позбавлений права здійснювати діяльність, зокрема, з оптової торгівлі алкогольними напоями, без відповідної ліцензії.

Суд першої інстанції встановив, що в матеріалах позовної заяви наявні Витяги з Єдиного державного реєстру місць зберігання та докази сплати оренди складу, що свідчить про ведення діяльності.

Таким чином, оскаржуваним рішенням про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду діяльності №238 від 01.05.2025, яким було припинено дію ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту) №00107, терміном дії з 20.11.2024, фактично зупинено господарську діяльність позивача.

Водночас, правомірність рішення ГУ ДПС у Харківській області про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду діяльності №238 від 01.05.2025, яким було припинено дію ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту) №00107, терміном дії з 20.11.2024, досліджується судом в межах справи №520/18319/25 (в даному судовому провадженні).

Також колегія суддів зазначає, що для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи переконатися, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.

На виконання наведеного суд апеляційної інстанцій встановив, що відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань одним з видів діяльності ТОВ ".ТОРАЛ." є 46.34 оптова торгівля напоями (Цей клас включає: оптову торгівлю алкогольними напоями, оптову торгівлю безалкогольними напоями. Цей клас також включає: купівлю вина великими партіями та його розлив у пляшки без перероблення).

ГУ ДПС у Харківській області надано інформацію про інші види економічної діяльності позивача:

46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами

46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення

47.24 Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах

47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах

46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами

46.90 Неспеціалізована оптова торгівля

47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет

73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки

46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками

73.11 Рекламні агентства

46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами

46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами

47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах

47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами

46.37 Оптова торгівля кавою, чаєм, какао та прянощами

47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах

47.26 Роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах

47.21 Роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах

46.35 Оптова торгівля тютюновими виробами

47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами

46.36 Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами

47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

У судовому засіданні представник позивача підтвердив, що у підприємства відкриті вказані КВЕДи, проте фактична діяльність позивачем здійснюється лише по КВЕД 46.34. Представник відповідача у судовому засіданні підтвердила, що відповідно до наявної у податкового органу інформації, позивач здійснює лише діяльність за КВЕД 46.34.

Колегія суддів також звертає увагу на той факт, що у позивача наявні КВЕД 47.26, 47.21, 46.35, 47.11 пов`язані з тютюновими виробами та які потребують наявності ліцензії, які позивач не отримував у зв`язку з тим, що таку діяльність не здійснював попри наявні відкриті КВЕДи.

На переконання колегії суддів наявність у платника податків відкритих КВЕД не покладає на нього обов`язків займатися усіма такими видами економічної діяльності.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що згідно з інформаційною базою ДПС позивачем до контролюючого органу не було подано звіт за формою 1-ДФ «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум, утриманого з них податку», який щокварталу повинні подавати усі без виключення суб`єкти господарювання, оскільки вказана обставина не має юридичного значення при вирішенні ані питання про зупинення дії рішення, ухваленого на підставі Закону № 3817-IX, ані надання оцінки такому рішенню по суті спору. Вказане може бути розцінене податковим органом, лише за наслідками проведення податкової перевірки, порушенням приписів ПК України, яким спірні правовідносини не регулюються.

Колегія суддів враховує і той факт, що скасування ліцензії, призведе до розірвання договорів поставки з іншими суб`єктами господарювання, що в свою чергу призведе до додаткових витрат на відшкодування завданих збитків за укладеними договорами.

Таким чином, виходячи з наведених вище приписів законодавства, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що можливість здійснення позивачем господарської діяльності напряму залежить від наявності чинних ліцензій.

Отже, колегія суддів не може не погодитись із висновками суду першої інстанції про існування підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії розпоряджень про анулювання ліцензій у цій справі. Наведені Підприємством обставини дійсно впливають на здійснення ефективного способу захисту порушеного права, який, насамперед, спрямований на поновлення такого права, і лише у разі неможливості такого поновлення - гарантування особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Колегія суддів вважає, що застосування заходів забезпечення позову у світлі конкретних обставин цієї справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає і принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Отже, колегія суддів вважає, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

У цьому випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті, на що помилково вказує ГУ ДПС у Харківській області, і не свідчить про неправомірність висновку контролюючого органу про наявність підстав для анулювання ліцензій.

Правомірність вжиття судами заходів забезпечення позову у цій категорії спорів (анулювання ліцензії) вже була предметом розгляду Верховного Суду, який у постановах від 14 грудня 2021 року (справа №240/16920/21), від 15 квітня 2022 року (справа №440/6755/21), 13 липня 2022 року (справа №240/26736/21), від 11 січня 2023 року (справа № 640/10679/22), від 09 січня 2025 року (справа № 600/1928/24-а) дійшов висновків, аналогічних до викладених колегією суддів у цій справі.

Колегія суддів наголошує, що інститут забезпечення адміністративного позову є складним та специфічним інструментом, призначення якого полягає у створенні можливості реального й ефективного захисту прав, свобод і законних інтересів, зокрема фізичних та юридичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, що реалізується в залежності від індивідуальних фактичних обставин конкретної справи, що й зумовлюють різні висновки щодо наявності підстав для його застосування.

За таких обставин колегія суддів вважає наявними підстави для задоволення як заяви позивача про забезпечення позову, так й апеляційної інстанції відповідно.

Колегія суддів відхиляє покликання апелянта на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 06.05.2025 у справі № 160/28927/24 , та інші на які посилається апелянт з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз вказаної норми свідчить, що врахуванню підлягають висновки Верховного Суду лише щодо застосування конкретних норм права.

Наведені апелянтом висновки Верховного Суду є висновком за результатом оцінки наданих учасниками справи доказів та установлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи та не стосується порядку застосування певних норм права, що мали би враховуватись судами попередніх інстанцій при розгляді аналогічних спорів.

Вказаний висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується зокрема на змісті постанови Верховного Суду від 06.05.2025 у справі № 160/28927/24, у тексті якої вказано: «Суд касаційної інстанції також відхиляє посилання позивача у відзиві на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 240/16920/21, від 15 квітня 2022 року у справі № 440/6755/21, від 21 грудня 2022 року у справі № 160/11995/22, від 31 січня 2023 року у справі № 140/8709/21, від 22 березня 2023 року у справі № 380/8301/22, від 09 серпня 2023 року у справі № 580/489/23, від 18 жовтня 2023 року у справі № ЗП/620/4/23, від 28 листопада 2023 року у справі № 160/7089/23, від 29 листопада 2023 року у справі № 380/11108/23, від 30 листопада 2023 року у справі № 400/7383/23. Підходи Верховного Суду щодо застосування норм статей 150 - 154 КАС України у вказаних справах є аналогічними до наведених у цій справі, водночас, як уже зазначалось, результат вирішення справи та/або порушеного питання завжди залежить від фактичних обставин у кожній конкретній справі, доказів, наявних на підтвердження доводів та/або заперечень, та їх сукупної правової оцінки. У справі, що розглядається, суд касаційної інстанції визнає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб саме з огляду на недоведеність таких вимог у встановлений процесуальним законом спосіб.»

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення зазначеного питання, відповідає нормам процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному судовому рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 150-154, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року по справі № 520/18319/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 13.10.2025.