Справа № 160/18224/25
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

13 жовтня 2025 р. Справа № 160/18224/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Калугіної Н.Є., розглянувши у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду за правилами письмового провадження матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства "ЖИЛСЕРВІС-5" Дніпропетровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради в особі директора Файбера Сергія Миколайовича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Комунального підприємства КЖРЕП-5 Дніпровської міської ради та Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради в особі директора Файбера Сергія щодо не видачі ОСОБА_1 її копії свідоцтва на право власності на квартиру АДРЕСА_1 );

- зобов`язати Комунальне підприємство " Жилсервіс-5" Дніпровської міської ради направити на електрону адресу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 копію свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.04.2025 року внаслідок ворожої атаки РФ була пошкоджена квартира АДРЕСА_1 , що належить позивачу. Для складання акту обстеження пошкоджень, позивач мала надати до Соборної районної адміністрації Дніпровської міської ради копію свідоцтва про право власності на квартиру. Проте, враховуючи те, що позивач тимчасово перебуває за межами України, вона звернулась до КП «ЖИЛСЕРВІС-5» Дніпровської міської ради із проханням надіслати на свою електронну адресу копію свідоцтва про право власності на квартиру, оскільки у комунального підприємства у розпорядженні знаходилась копія цього свідоцтва, яка додавалась позивачем до договору про реструктуризацію заборгованості. Проте, комунальне підприємство у відповіді від 28.05.2025 року відмовило позивачу у надсиланні їй копії свідоцтва, у зв`язку із невиконанням нею умов договору реструктуризації заборгованості. Позивач також зверталась до Департаменту житлового господарства ДМР з тим же проханням, але отримала відмову аналогічного змісту. Відмова з боку відповідачів у надсиланні на її адресу копії свідоцтва про право власності на квартиру зумовили позивача звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, а також встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Клопотанням від 31.07.2025 позивач надала документи, які просила долучити до матеріалів справи.

07.08.2025 від позивача надійшло клопотання про тимчасове вилучення доказів, в якому вона просила постановити ухвалу про тимчасове вилучення доказів у КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР - свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

13.08.2025 від КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР надійшла заява про виконання ухвали суду, до якої додані копії документів, що стосуються спірних правовідносин які здавала громадянка ОСОБА_1 , для оформлення договору реструктуризації та повідомив суд, що інших оформлених належним чином документів підприємство не має.

З`ясувавши спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України від 2 жовтня 1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян» (Закон №393/96-ВР).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Частиною першою статі 7 Закону № 393/96-ВР визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Статтею 16 Закону № 393/96-ВР передбачено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Частиною першою статті 18 Закону №393/96-ВР регламентовано, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем отримано від Комунального підприємства «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР та від Департаменту житлового господарства ДМР відповідь на її звернення про надання їй свідоцтва про право власності на квартиру.

За частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у передбачені цією нормою способи.

За визначеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Водночас лише участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ потрібно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту, юридичної природи обставин у справі та реалізації суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах владних управлінських функцій.

Визначальним для розуміння спору як адміністративно-правового є не тільки участь суб`єкта владних повноважень, але й характер відповідного спору та його наслідки для суб`єкта спірних правовідносин.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов здійснення органом публічної влади та/або їх посадовими особами у цих відносинах владних управлінських функцій.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Як вбачається із суті заявленого позову, позивач не погоджується з відмовою, зокрема, Департаменту житлового господарства ДМР стосовно надсилання на її адресу копії свідоцтва про право власності на квартиру. Як зазначила позивач, копія свідоцтва необхідна для проведення обстеження її квартири, що постраждала внаслідок російської атаки.

Натомість, суд зазначає, що спір щодо невидачі позивачу копії свідоцтва про право власності на її квартиру КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР та Департаментом житлового господарства ДМР, у розпорядженні яких знаходиться цей документ, що отриманий під час інших правовідносин (укладення договору реструктуризації заборгованості з оплати комунальних платежів) не носить ознак публічно-правового, позаяк, не стосується рішень дій чи бездіяльності КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР та Департаментом житлового господарства ДМР, ухвалених (вчинених) ними, як суб`єктами владних повноважень.

До того ж, КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР взагалі не є суб`єктом владних повноважень, оскільки не є органом державної влади або органом місцевого самоврядування, оскільки не виконує владні управлінські функції, а створено Дніпровською міською радою з метою ведення господарської діяльності для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою отримання прибутку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. КАС регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів (див. підпункти 4.1, 4.2 пункту 4 мотивувальної частини зазначеного Рішення).

Отже, правовідносини позивача із відповідачами виникли не у результаті здійснення суб`єктом (-ами) владних повноважень управлінських функцій, а відмова відповідачів у видачі позивачу свідоцтва про право власності на квартиру не є рішенням у формі індивідуально-правового акту, оскільки судом не встановлено повноважень, зокрема, Департаменту житлового господарства ДМР, що передбачені у законі, положенні, інструкції тощо, які б встановлювали обов`язок Департаменту, як органу місцевого самоврядування, надсилати позивачу документи, що містять персональні дані, які з`явились у його розпорядженні під час зовсім інших правовідносин.

Тому, правовідносини щодо не надсилання позивачу копії свідоцтва про право власності на квартиру з причин, що наведені у відповідях, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки вони вчинені поза межами публічно-правових відносин між позивачем та відповідачами.

При цьому не підлягають оцінці причини відмови у надсиланні позивачу копії свідоцтва про право власності на квартиру, адже вирішенню в цій справі підлягала саме сутність права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, юридична природа обставин у справі та наявність реалізації суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах владних управлінських функцій.

Враховуючи наведене, судом не встановлено ознак даних правовідносин як публічно-правового спору, тому провадження у цій справі підлягає закриттю.

При цьому, з огляду на те, що судом не встановлено законовчо врегульованих повноважень Департаменту житлового господарства ДМР як органу місцевого самоврядування, надсилати позивачу документи, що містять персональні дані, які з`явились у його розпорядженні під час зовсім інших правовідносин, суд зазначає, що такий позов не підлягає судовому розгляду.

За змістом ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

До того ж у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таким чином, позовне провадження у цій справі підлягає закриттю, на підставі п. 1 ч.1 ст. 238 КАС України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі: 1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У постанові від 26.01.2023 у справі № 420/9956/22 Верховний Суд, зазначив, що поняття «позов, який не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» необхідно тлумачити більш широко: вказане поняття стосується як позову, який не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства, так і тих позовів, які не підлягають судовому розгляду.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 19, 238, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України суд-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі №160/18224/25 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "ЖИЛСЕРВІС-5" Дніпропетровської міської ради та Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено 13.10.2025 року.

Суддя Н.Є. Калугіна