Справа № 766/8646/25
Суддя: Булах Є. М.
Дата ухвалення: 2025-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 766/8646/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025

30 вересня 2025 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Булах Є.М.,

справа №766/8646/25; провадження№2-а/766/301/25

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні у порядку письмового позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), в інтересах якого на підставі ордеру діє адвокат Мартинюк Юлія Сергіївна (РНОКПП: НОМЕР_2 , місцезнаходження: 65062, м. Одеса, вул. Генуезька, буд. 24б, оф. 622) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Вимоги позивача

У червні 2025 року представниця позивача звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, у якому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову №270125 від 27.01.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , по справі про адміністративне правопорушення, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 17 000,00 грн; здійснити розподіл судових витрат;

Окремо поданою заявою просила поновити строк звернення до суду із позовом.

Позиція позивача

Позовні вимоги мотивовано тим, що 27.01.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено постанову №270125 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у розмірі 17 000,00 грн.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 будучі таким, що перебуває на обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 в порушення вимог ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», в умовах особливого періоду, змінив фактичне місце проживання на АДРЕСА_3 , але протягом 7 днів не повідомив ТЦК за новим місцем проживання на військовий облік не став, що є порушенням пункту 23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, яким передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти в разі зміни адреси їх місця проживання або інших персональних даних зобов`язані в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідним органам, де вони перебувають на військовому обліку, тобто умисно порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому постановлено притягнути його до адміністративної відповідальності та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

Позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем в оскаржуваній постанові не наведено даних з якої дати позивач почав жити за новою адресою, якими доказами підтверджується нова адреса місця проживання, чи надсилав органу реєстрації через єдину інформаційну систему МВС до Реєстру військовозобов`язаних відомості про декларування/зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Позивач стверджує, що місця реєстрації не змінював, а тому порушень закону не вчиняв.

Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної постанови та є підставою для її скасування.

Позиція відповідача

07.07.2025 року представником ІНФОРМАЦІЯ_3 через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог.

Вказує, що 23.01.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до змісту якого вбачається, що гр. ОСОБА_1 будучі таким, що перебуває на обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 в порушення вимог ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», в умовах особливого періоду, змінив фактичне місце проживання на АДРЕСА_3 , але протягом 7 днів не повідомив ТЦК за новим місцем проживання на військовий облік не став, що є порушенням пункту 23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, що було виявлено 23.01.2025 р. у ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час звернення, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, а саме порушення призовниками, військовозобов`язаними та резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий період.

Мобільною групою оповіщення ОСОБА_1 доставлялась за його адресою: АДРЕСА_1 повістка від 22.12.2024 про необхідність явки в ТЦК 07.01.2025, але його за місцем реєстрації не виявилось, в зв`язку із чим він був оголошений в розшук за порушення правил військового обліку.

23.01.2025 року працівники поліції доставили ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де останній пояснив свою відсутність за адресою місця реєстрації тим, що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтвердив своїм підписом.

При складанні протоколу ОСОБА_1 надав пояснення, що дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_4 , але раніше повідомляв про це ТЦК та є відповідний запис у військовому квитку, що підтверджується його підписом.

Постановою від 27.01.2025 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Крім того, позивачем пропущено строк на звернення до суду із позовом, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Враховуючи викладене, просив залишити позов без розгляду у зв`язку із пропуском строку на звернення до суду із позовом.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху.

19.06.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява про усунення недоліків позову.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання у справі.

07.07.2025 року від представника відповідача лейтенанта юстиції ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву.

28.08.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

У час призначений для розгляду справи учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 5 ст. 205 КАС України визначено, що у разі неявки позивача у судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта(ч.9 ст. 205 КАС України).

З урахуванням положень ст.205 КАС України, належного повідомлення осіб, що не прибули у судове засідання, відсутності перешкод для розгляду справи у судовому засіданні без сторін, суд постановляє про розгляд справи у письмовому провадженні без участі сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішення питання про поновлення строку на звернення до суду із позовом.

У окремо поданій заяві позивач просить поновити йому строк звернення до суду з підстав того, що постанову про притягнення до адміністративної відповідальності відповідач не надсилав на адресу позивача і позивач її не отримував. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього присутнім не був, копію постанови у спосіб визначений законом не отримував.

21.05.2025 позивач у застосунку «Дія» отримав постанову державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рябоконь Юлією Олегівною, від 21.05.2025 про відкриття виконавчого провадження №78123263 про примусове виконання постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 №270125 від 27.01.2025, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 17000,00 грн.

З Автоматизованої системи виконавчого провадження отримано заяву відповідача про примусове виконання оскаржуваної постанови та саму постанову, тобто з 21.05.2025 позивачу стало відомо про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Оскаржувана постанова направлена відповідачем до ДВС 09.05.2025, про що свідчить дата на штампі відповідача на заяві про примусове виконання постанови. Доказів надіслання оскаржуваної постанови позивачеві відповідачем не надано, у зв`язку із чим просить поновити строк на оскарження постанови.

Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку позивачу на звернення до суду із позовом, суд зазначає наступне.

Строки звернення до суду визначенні ст. 122 КАС України. Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом, або іншими Законами.

Згідно до ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення(постанови), а щодо рішень(постанов) у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

З урахуванням положень ст.ст. 122,123 КАС України, обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали реалізації процесуального права на звернення до суду, на які позивач посилається як на поважні, суд виходить з оцінки та аналізу наведених у заяві доводів і з того, чи мав скаржник за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду.

Рішенням Європейського Суду з прав людини по справі «Іліан проти Туреччини» встановлено, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звернути увагу на обставини справи.

Суд, за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи із обставин, викладених вище, суд дійшов висновку, що доводи позивача про поважність причин пропуску строку звернення до суду є обґрунтованими, а тому суд визнає їх поважними, з огляду на що поновлює пропущений позивачем строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Обставини встановлені судом.

За відомостями від 23.05.2025 року з електронного кабінету військовозобов`язаного ОСОБА_1 у додатку РЕЗЕРВ+ персональні дані уточнено вчасно.

Відповідно до протоколу №1091 від 23.01.2025, складеного начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , будучи зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживаючи за адресою: АДРЕСА_5 , будучи військовозобов`язаним, в особливий період, в умовах воєнного стану, в порушення ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених Постановою КМУ від 30.12.2022 р. № 1487, не повідомив відповідний ІНФОРМАЦІЯ_2 , про зміну місця проживання, хоча такий обов`язок прямо передбачений п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ від 30.12.2022р. № 1487, що було виявлено 23.01.2025р. у ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час звернення, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, а саме порушення призовниками, військовозобов`язаними та резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий період.

ОСОБА_1 пояснив, що про зміну адресу проживання повідомляв ТЦК, є відповідний запис у військовому квитку.

Також ОСОБА_1 повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення 27.01.2025 року о 10-00 год.

27.01.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено постанову №270125 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 будучі таким, що перебуває на обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 в порушення вимог ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в умовах особливого періоду, змінив фактичне місце проживання на АДРЕСА_3 , але протягом 7 днів не повідомив ТЦК за новим місцем проживання на військовий облік не став, що є порушенням пункту 23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, яким передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти в разі зміни адреси їх місця проживання або інших персональних даних зобов`язані в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідним органам, де вони перебувають на військовому обліку, тобто умисно порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому постановлено накласти на ОСОБА_1 на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

Відповідно до зазначеної постанови відомості про те, що ОСОБА_1 вину в скоєні адміністративного правопорушення визнав відсутні.

На підставі постанови №270125 у справі про адміністративне правопорушення від 27.01.2025 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. без зазначення винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення.

Відповідно до військово-облікового документа (витягу з додатку «Резерв+») 14.05.2025 позивач пройшов військово-лікарську комісію 19.07.2024р., а 03.06.2024 уточнив свої персональні дані.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.05.2025 року, державним виконавцем Дніпровського ВДВС у місті Херсоні ПМУ МЮ (м.Одеса) Рябоконб Ю.О. відкрито виконавче провадження №78123263 з примусового виконання постанови №270125 від 27.01.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34 000,00 грн.

З позиції позивача постанова не відображає дійсних обставин справи, є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки не містить доказів вчинення інкримінованого правопорушення.

З поданого представником відповідача відзиву на позовну заяву встановлюється, що відповідач заперечує проти позовних вимог.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно зі статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Суд при розгляді даної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та її поважність згідно з вимогами пункту 3 частини 1 статті 293 КУпАП.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених за частиною 3 статті 210-1КУпАП .

Згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст.ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію; повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, вчинене в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено на всій території України воєнний стан, який триває і по теперішній час.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункту 23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022.

З аналізу ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вбачається, що вона не містить обов`язок військовозобов`язаного повідомляти територіальні центри комплектування та соціальної підтримки про зміну місця свого проживання.

Частина 3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлює, що військовий обов`язок включає дотримання правил військового обліку.

Пунктом 23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 (далі Порядок №1487), визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти в разі зміни адреси їх місця проживання або інших персональних даних зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідним органам, де вони перебувають на військовому обліку, зокрема у випадках, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад (далі Порядок №247), через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-комунікаційні системи.

Відповідно до пункту 1 Порядку №247 цей Порядок визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів.

Відповідно до пункту 26 Порядку №247 у день декларування/зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання або прийняття рішення про відмову орган реєстрації надсилає через єдину інформаційну систему МВС: до Реєстру військовозобов`язаних - відомості про декларування/зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Таким чином, на орган реєстрації покладено обов`язок повідомляти до Реєстру військовозобов`язаних - відомості про декларування/зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Відповідно до частини 5 статті 5 зазначеного Закону органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є: територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Відповідно до пункту 19 Порядок №1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку передбачена статтею 210 КУпАП.

В свою чергу відповідно до оскаржуваної постанови на позивача накладено адміністративне стягнення передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП «Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Таким чином, з вище зазначено вбачається, що позивач обвинувачувався у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 210 КУпАП, а стягнення накладено за адміністративне передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, що не може вважатись законним.

Приміткою до статті 210 КУпАП встановлено, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

В оскаржуваній постанові відповідач зазначив, що позивач не повідомив про зміну місця проживання, тобто адреси, яку відповідач має можливість отримати з інших державних реєстрів шляхом взаємодії, як це передбачено ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».

Приміткою до ст. 210 КУпАП не передбачено жодних виключень щодо можливості її застосування.

Таким чином, доказів в підтвердження правомірності спірної постанови, враховуючи примітку до ст. 210 КУпАП, відповідачем до суду не надано.

Крім того, в оскаржуваній постанові відповідачем не зазначено дати зміни місця проживання від якої необхідно відраховувати 7 днів, протягом яких позивач мав би повідомити ІНФОРМАЦІЯ_5 про такі обставини.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Отже, саме на відповідача як орган, який уповноважений розглядати справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 210-1 КУпАП, покладено обов`язок щодо встановлення всіх фактичних обставин та дотримання процедури розгляду визначеної ст. 278 КУпАП.

Крім того, всупереч положенням ст.. 283 КУпАП оскаржувана постанова не містить висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення та притягнення його до відповідальності за його вчинення, а містить лише висновок про накладення стягнення у вигляді штрафу.

За приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача.

Відповідно до положень частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно квитанції №0.2.1 від 12.06.2025 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної в постанові від 18.03.2020 по справі №543/775/17 за подання позовної заяви у справах щодо накладання адміністративного стягнення судовий збір складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року для працездатних осіб встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3 028,00 гривень, тобто за подання позовної заяви позивач мав сплатити 605,60 грн.

З огляду на положення ст. ст. 132, 139 КАС України з урахуванням сплати позивачем судового збору за подання даного позову до суду та задоволення позовних вимог, на користь позивача з ІНФОРМАЦІЯ_6 підлягають відшкодуванню понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн.

Іншу частину сплаченого судового збору позивач може повернути у встановленому порядку для повернення коштів надмірно чи помилково сплачених до бюджету.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Зокрема, згідно ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 134 КАС України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Окрім зазначеного вище суд звертає увагу на положення ч. 6 та ч. 7 КАС України, відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В підтвердження обґрунтованості понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 000, 00 грн., позивачем до матеріалів справи долучено: ордер серії ВТ №1059381, виданий 30.05.2025 року адвокатом Мартинюк Ю.С. з метою надання правової допомоги ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР №21/1624 виданого 22.08.2018 року Мартинюк Ю.С.

Документу, що свідчить про оплату гонорару адвокату Мартинюк Ю.С., який підтверджує сплату витрат позивачем та їх отримання (оприбуткування) адвокатом, в порядку визначеному законодавством України, витрат на правову допомогу у сумі 6 000,00 грн., суду не надано та до матеріалів справи не долучено.

Враховуючи, що документ про сплату витрат на правову допомогу на користь адвоката є одним із обов`язкових платіжних документів на підтвердження обґрунтованості відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає, що відсутність такого доказу свідчить про відсутність понесення витрат позивачем на правову допомогу, а тому відсутні правові підстави для їх стягнення, у зв`язку із чим у задоволенні вимог про стягнення витрат понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги слід відмовити.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 6, 9, 14, 72, 74, 76, 90, 139, 241-246, 255, 268, 271, 286, 295 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) строк звернення до суду з позовною заявою про оскарження постанови про адміністративне правопорушення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення №270125 від 27.01.2025 про накладення на ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000, 00 грн. скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо накладення на ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) адміністративного стягнення у вигляді штрафу 17 000,00 грн. закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування судового збору 605,60 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України.

Згідно ч. 4 ст. 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного у письмовому провадженні, суд підписує рішення без його проголошення.

Дата складання повного тексту рішення 30.09.2025 року.

СуддяЄ. М. Булах