Справа № 320/18956/25
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2025 року справа №320/18956/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач 1), Пенсійного фонду України (далі відповідач 2), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яка полягає у тому, що ним не включено в список на зарахування пенсій (допомог) на поточні (карткові) рахунки одержувачів сум пенсії за період з 30.11.2018 по 30.06.2020 в сумі 48 970,90 грн, з 01.04.2019 по 31.08.2021 в сумі 237 620,37 грн, з 01.03.2022 по 31.05.2023 в сумі 54 375,45 грн, з 01.03.2023 по 31.10.2023 в сумі 44 800,32 грн, з 01.02.2023 по 01.10.2024 в сумі 564 432,89 грн на поточний (картковий) рахунок ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596, включити в список на зарахування пенсій (допомог) на поточні (карткові) рахунки одержувачів суми пенсії за період з 30.11.2018 по 30.06.2020 в сумі 48 970,90 грн, з 01.04.2019 по 31.08.2021 в сумі 237 620,37 грн, з 01.03.2022 по 31.05.2023 в сумі 54 375,45 грн, з 01.03.2023 по 31.10.2023 в сумі 44 800,32 грн, з 01.02.2023 по 01.10.2024 в сумі 564 432,89 грн на поточний (картковий) рахунок ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України щодо не фінансування виплати ОСОБА_1 сум пенсії у розмірі 48 970,90 грн, 237 620,37 грн, 54 375,45 грн, 44 800,32 грн, 564 432,89 грн нарахованих на виконання рішень Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.03.2021 у справі № 640/18185/19, Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2021 у справі № 640/17988/20, залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року, Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2022 у справі № 640/9678/22, Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 у справі №320/20158/23, Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2024 у справі № 320/17045/24;

- зобов`язати Пенсійний фонд України профінансувати на наступний виплатний період виплату ОСОБА_1 сум пенсії у розмірі 48 970,90 грн, 237 620,37 грн, 54 375,45 грн, 44 800,32 грн, 564 432,89 грн нарахованих на виконання рішень Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.03.2021 у справі № 640/18185/19, Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2021 у справі № 640/17988/20, залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року, Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2022 у справі № 640/9678/22, Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 у справі №320/20158/23, Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2024 у справі № 320/17045/24 за рахунок коштів Державного бюджету України на фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, з урахуванням витрат, пов`язаних з виплатою та доставкою пенсійних виплат за рахунок і в межах коштів, передбачених за бюджетною програмою за КПКВК 2506080 Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду без урахуванням меж видатків, встановлених Кабінетом Міністрів України у відповідних постановах, якими затверджено бюджет Пенсійного фонду України;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати звіт про виконання рішення суду.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач-1 стосовно позивача вчинив протиправну бездіяльність, яка полягає у тому, що ним не включено в списки на зарахування пенсій (допомог) на поточні (карткові) рахунки одержувача за період з 30.11.2018 по 30.06.2020 в сумі 48 970,90 грн, а також не були нараховані та виплачені суми пенсії позивача, нараховані на виконання рішень Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.03.2021 у справі № 640/18185/19 за період з 01.04.2019 по 31.08.2021 в сумі 237 620,37 грн, від 21.05.2021 у справі № 640/17988/20, залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021, за період з 01.03.2022 по 31.05.2023 в сумі 54 375,45 грн, від 15.11.2022 у справі № 640/9678/22 за період з 01.03.2023 по 31.10.2023 в сумі 44 800,32 грн, від 29.08.2023 у справі № 320/20158/23 за період з 01.02.2023 по 01.10.2024 в сумі 564 432,89 грн та від 18.06.2024 у справі № 320/17045/24. Відповідач-2 стосовно позивача вчинив протиправну бездіяльність, яка полягає у тому, що ним не профінансовано зазначені суми пенсії позивача відповідно до вказаних рішень суду, у сумі 48 970,90 грн, 237 620,37 грн, 54 375,45 грн, 44 800,32 грн, 564 432,89 грн та суми, передбачені рішенням від 18.06.2024 у справі № 320/17045/24.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/18956/25 передана до розгляду судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.04.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову.

На виконання ухвали суду від 24.04.2025 надійшла заява про поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Судом встановлено, що пропущений позивачем строк звернення до суду з цією позовною заявою підлягає поновленню.

Таким чином, недоліки позову, встановлені ухвалою суду від 24.04.2025, були усунуті.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 відкрито провадження в адміністративній справі №320/18956/25 та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти вимог позову у повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону № 2262-XII.

Рішеннями Окружного адміністративного суду м. Києва:

від 30.03.2021 у справі № 640/18185/19 ГУ ПФУ зобов`язано перерахувати та виплачувати пенсію з урахуванням 100 % підвищення з 05.03.2019 по 31.12.2019 та за вислугу років без обмеження максимального розміру. На виконання рішення проведено перерахунок з 30.11.2018 по 30.06.2020 на суму 48 970,90 грн;

від 21.05.2021 у справі № 640/17988/20, залишеним без змін апеляційним судом 22.07.2021, зобов`язано виплачувати пенсію по інвалідності 80 % грошового забезпечення без обмеження максимального розміру з 01.04.2019. На виконання рішення проведено перерахунок за період з 01.04.2019 по 31.08.2021 на суму 620,37 грн;

від 15.11.2022 у справі № 640/9678/22 зобов`язано виплачувати пенсію без обмеження максимального розміру з урахуванням індексації з 01.03.2022. Перерахунок здійснено за період з 01.03.2022 по 31.05.2023 на суму 54 375,45 грн;

від 18.06.2024 у справі № 320/17045/24 зобов`язано перерахувати пенсію 80 % грошового забезпечення за довідкою СБУ від 08.03.2024 № 21/3-9/878-93, з урахуванням підвищень 2023 2024 рр., починаючи з 01.02.2023. Перерахунок здійснено за період з 01.02.2023 по 01.10.2024 на суму 564 432,89 грн;

рішення Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 у справі № 320/20158/23 зобов`язало виплачувати пенсію без обмеження максимального розміру з 01.03.2023. Перерахунок за період з 01.03.2023 по 31.10.2023 склав 44 800,32 грн.

На виконання судових рішень ГУ ПФУ у м. Києві здійснило нарахування пенсії за відповідні періоди на суму понад 600 тис. грн, проте кошти позивачу не виплачені.

Представник позивача направляв запити щодо причин невиплати, строків виплати та вжитих заходів для фінансування.

ГУ ПФУ у м. Києві повідомило, що виділені кошти на погашення заборгованості за 2024 рік виплачені, а подальші виплати здійснюватимуться в межах бюджетних асигнувань у порядку черговості за датою набрання законної сили рішень суду. Відповідачі діють у межах чинного законодавства.

Станом на квітень 2025 року зазначені суми недоплаченої пенсії позивачу не виплачені.

Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яка полягає у тому, що ним не включено в список на зарахування пенсій (допомог) на поточні (карткові) рахунки одержувачів сум пенсії за період з 30.11.2018 по 30.06.2020 в сумі 48 970,90 грн, з 01.04.2019 по 31.08.2021 в сумі 237 620,37 грн, з 01.03.2022 по 31.05.2023 в сумі 54 375,45 грн, з 01.03.2023 по 31.10.2023 в сумі 44 800,32 грн, з 01.02.2023 по 01.10.2024 в сумі 564 432,89 грн на поточний (картковий) рахунок ОСОБА_1 , а також протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України щодо не фінансування виплати ОСОБА_1 сум пенсії у розмірі 48 970,90 грн, 237 620,37 грн, 54 375,45 грн, 44 800,32 грн, 564 432,89 грн нарахованих на виконання рішень Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.03.2021 у справі № 640/18185/19, Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2021 у справі № 640/17988/20, залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року, Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2022 у справі № 640/9678/22, Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 у справі №320/20158/23, Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2024 у справі № 320/17045/24, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Підстава позову це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Такого висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 07.12.2023 у справі № 160/19012/21.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом даного адміністративного позову, фактично є незгода позивача з невиконанням відповідачем рішень Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.03.2021 у справі № 640/18185/19, Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2021 у справі № 640/17988/20, залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року, Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2022 у справі № 640/9678/22, Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 у справі №320/20158/23, Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2024 у справі № 320/17045/24 в частині виплати нарахованої та облікованої в рамках їх виконання заборгованості пенсії за період з 30.11.2018 по 30.06.2020 в сумі 48 970,90 грн, з 01.04.2019 по 31.08.2021 в сумі 237 620,37 грн, з 01.03.2022 по 31.05.2023 в сумі 54 375,45 грн, з 01.03.2023 по 31.10.2023 в сумі 44 800,32 грн, з 01.02.2023 по 01.10.2024 в сумі 564 432,89 грн на поточний (картковий) рахунок ОСОБА_1 .

При цьому, слід зазначити, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №9901/433/18, від 05.05.2022 у справі №380/11595/20.

Відтак, спірні правовідносини виникли у зв`язку із невиконанням або неналежним виконанням рішень Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.03.2021 у справі № 640/18185/19, Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2021 у справі № 640/17988/20, залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року, Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2022 у справі № 640/9678/22, Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 у справі №320/20158/23, Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2024 у справі № 320/17045/24.

Тобто, фактично при розгляді даного позову суд має дослідити і перевірити порядок виконання рішень Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.03.2021 у справі № 640/18185/19, Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2021 у справі № 640/17988/20, залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року, Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2022 у справі № 640/9678/22, Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 у справі №320/20158/23, Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2024 у справі № 320/17045/24.

Разом з тим, позивач у своїй позовній заяві та в своїх позовних вимогах безпосередньо зазначає, що передумовою виникнення даного позову є невиконання та неналежне виконання відповідачем рішення суду.

Частина 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Варто зазначити, що приписами ст. ст. 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (ч. 1-2 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ч. 1 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України).

З аналізу норм статей 382-383 Кодексу адміністративного судочинства України, вбачається виокремлення таких видів судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).

Крім того, в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.02.2022 у справі №420/177/20 та ухвалах від 26.01.2021 у справі №611/26/17, від 07.02.2022 у справі №200/3958/19-а.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2024 у справі № 520/7983/21, аналізуючи положення статті 129-1 Конституції України у взаємозв`язку із статтею 370 КАС України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», дійшов висновку, що невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили.

Подібний висновок також сформульований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.02.2022 у справі № 520/3601/19, від 01.06.2022 у справі №640/25836/20 та від 26.07.2023 у справі № 640/17504/19.

Відповідно до статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 11 Закону №1404 йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, від 16.02.2019 у справі № 816/2016/17 та у постановах Верховного Суду від 30.01.2024 у справі № 320/19014/23, від 21.02.2024 у справі № 140/17323/23 та від 19.09.2024 у справі № 400/3650/24.

Згідно зі статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд звертає увагу, що вищезазначені норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексу адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Зазначені висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 06.08.2024 у справі № 560/4755/20, від 14.08.2024 у справі № 580/5660/22, від 19.09.2024 у справі № 400/3650/24.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправною бездіяльність, яка полягає у неповному виконанні судового рішень Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.03.2021 у справі № 640/18185/19, Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2021 у справі № 640/17988/20, залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року, Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2022 у справі № 640/9678/22, Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 у справі №320/20158/23, Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2024 у справі № 320/17045/24.

Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку про наявність у спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси, то він мав звертатись до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідною заявою, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судових рішень, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28.02.2024 у справі № 400/3416/20, від 06.08.2024 у справі № 560/4755/20, від 14.08.2024 у справі №580/5660/22, від 21.08.2024 у справі № 200/63/23, від 23.10.2024 у справі №320/25216/23.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, за ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, покладається на кожну сторону, тобто, у даному випадку, на позивача.

Отже, обраний позивачем у цій справі спосіб захисту (фактично стосується незгоди позивача з невиконанням судового рішення) - по суті є способом виконання рішень Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.03.2021 у справі № 640/18185/19, Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2021 у справі № 640/17988/20, залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року, Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2022 у справі № 640/9678/22, Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 у справі №320/20158/23, Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2024 у справі № 320/17045/24, тому не може бути предметом окремого позовного провадження з урахуванням приписів ст.ст. 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, у зв`язку з чим у задоволенні даного позову позивачеві слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи відмову в задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.