Справа № 240/11948/25
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м. Житомир справа № 240/11948/25

категорія 113080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 відносно ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 березня 2025 року було надіслано рапорт повторно. Станом на дату подання даної позовної заяви, рапорт до уваги не приймався, Позивач вважає бездіяльність відповідача протизаконною. Зазначає, що як військовослужбовцем було належним чином виконано свій обов`язок з доведення наявності підстав для звільнення та до рапорту додані відповідні документи, що підтверджують наявність таких підстав. Але відповідачем упереджено не було надано належної правової оцінки цим документам, і в результаті незаконно проігноровано та не взято до уваги рапорт по звільненню позивача з військової служби, чим грубо порушені як права позивача, так і право його дітей на отримання постійного догляду та піклування, що має для них вкрай негативні наслідки, як в психологічному, так і в фізичному аспекті.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).

До суду надійшов відзив на позовну заяву від Військової частини НОМЕР_1 , в якому представник відповідача вказує, що рапорт було належним чином розглянуто командиром Військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 , про що на рапорті було проставлено резолюцію: "Відмовити, відсутні підстави". Про результати розгляду рапорту від 27.03.2025 за Вх. № 813/6478 Позивача повідомлено листом від 14.04.2025 за Вих. № 813/15406. У додатках до рапорту позивач жодного документу, передбаченого абзацом 3 підпункт 13 пункту 5 додатку 19 до Інструкції №170, Військовій частині НОМЕР_1 не надав. Відповідно, у Військової частини НОМЕР_1 немає підстав для звільнення позивача з військової служби.

Представник Військової частини НОМЕР_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить залучити ІНФОРМАЦІЯ_2 у якості співвідповідача.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій вказав просив позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Ухвалою суду у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залучення співвідповідача відмовлено.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 був призваний на військову службу по мобілізації та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 є батьком трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 12.07.2022), ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 07.09.2024), ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 07.09.2024).

Відповідно до рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 07.04.2021 розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04 травня 2007 року Пустоіванівською сільською радою Радивілівського району Рівненської області.

Довідкою Пустоіваннівського старостинського округу Козинськохї сільської ради Дубенського району Рівненської області від 13.01.2025 №5/05-37/5/25 склад сім`ї ОСОБА_1 :

- ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У зв`язку з сімейними обставинами ОСОБА_1 21.03.2025 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, посилаючись на перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. До рапорту були додані, зокрема, копію військового квитка ОСОБА_1 , копію паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 , копію довідки про відсутність боргу по аліментах, копію довідки про склад сім`ї від 19 березня 2025 року, копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , копію рішення про розірвання шлюбу.

Вважаючи бездіяльність командування Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Статтею 65 Конституції України визначено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжено та на момент розгляду справи, триває.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За приписами п. 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) (станом на час виникнення спірних правовідносин) визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Приписами ч. 7 ст. 26 Закону №2232-XII встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

При цьому, п. 3 ст. 24 Закону №2232-XII встановлено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення) (на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 2 Положення громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом. За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно із абз. 2 п. 12 Положення право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах, за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

За приписами п. 225 Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: у мирний час та під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 1 частини четвертої, пунктами 1, 2 частини п`ятої, пунктами 1, 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до п. 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 234 Положення зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги роки військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Наказом Міністерства оборони України 15.09.2022 № 280 затверджено «Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України» (далі - Інструкція №280) (на час виникнення спірних правовідносин), яка передбачає організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників (далі - особовий склад) в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти (далі - військовий навчальний заклад), установах та організаціях Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), органі управління Державної спеціальної служби транспорту (далі - Держспецтрансслужба), бригадах, полках, окремих батальйонах, підрозділах охорони, органах забезпечення, навчальному центрі, закладах, підприємствах та установах, що входять до складу Держспецтрансслужби.

Зокрема, Інструкцією №280 передбачено порядок видання, обліку, зберігання, розсилки наказів по особовому складу та витягів із них.

Організація обліку особового складу покладається:

в органах військового управління та органі управління Держспецтрансслужби, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях - на начальників штабів, а там, де вони штатом не передбачені - на командирів (керівників) органів військового управління та органу управління Держспецтрансслужби, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій;

у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки - на керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки;

у службах персоналу - на керівників служб персоналу;

у кадрових центрах - на керівників кадрових центрів;

на кораблях (суднах) - на старших помічників (помічників) командирів кораблів (суден), а там, де вони штатом не передбачені - на командирів кораблів (суден);

у підрозділах військових частин - на командирів цих підрозділів.

Пунктом 1. Розділу 10 Інструкції №280 визначено, що накази по особовому складу є основними документами, які встановлюють, змінюють або припиняють правові відносини військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням надано право присвоєння, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення (поновлення) контракту та військової служби тощо на підставі відповідних документів, установлених Міноборони.

Проєкти наказів по особовому складу перед поданням їх на підпис відповідному командиру (начальнику) повинні бути перевірені виконавцем. Зазначені в пунктах наказу облікові дані військовослужбовців або працівників уважно звірені з наявними документами персонального обліку, посади - зі штатом (штатним розписом).

Кожний проєкт наказу по особовому складу подається на перевірку (візування) до відповідної юридичної служби (юрисконсульта).

Всі посадові особи, які провели перевірку проєкту наказу по особовому складу, виконавець та начальник служби персоналу (або посадова особа, на яку покладені відповідні обов`язки), на звороті останнього аркушу ставлять відповідні відмітки зі своїми підписами. Зразок звороту останнього аркуша наказу по особовому складу наведено в додатку 41 до цієї Інструкції (п.26 Р. 11 Інструкції №280).

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція №170) (на час виникнення спірних правовідносин) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до п.1.5 Інструкції №170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Абзацом 2 п. 14.10 Інструкції №170 визначено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Отже, чинним законодавством України передбачені підстави для звільнення за сімейними обставинами з військової служби військовослужбовців, призваних на військову службу під час мобілізації в особливий період. Однак, такі підстави мають бути підтверджені наданими військовослужбовцем відповідними документами.

Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п.5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1,2 ч. 4, підпунктом «ґ» п. 2 ч.5, підпунктом «г» п.2 ч.6 ст. 26 Закону № 2232-XII подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII (на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, під час воєнного стану, на підставах, зокрема: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу.

Частиною 12 ст. 26 Закону № 2232-XII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), зокрема, передбачено таку підставу звільнення з військової служби, як: перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Як встановлено судом, 21.03.2025 позивач звернувся до військової частини з рапортом про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова частина НОМЕР_1 вказує, що позивач жодного документу, передбаченого абзацом 3 підпункт 13 пункту 5 додатку 19 до Інструкції №170, військовій частині НОМЕР_1 не надав.

Суд звертає увагу, що пунктом 5 Додатку 19 до Інструкції № 170 визначено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років); документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме:

у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (під час дії воєнного стану):

копія свідоцтва про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства (материнства) особи;

один з документів: копія свідоцтва про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або копія рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з одним з батьків, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти, та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дітей на утриманні військовослужбовця відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину;

довідка про наявність (відсутність) заборгованості зі сплати аліментів, видану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законодавством (пп. 13).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є батьком трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 12.07.2022), ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 07.09.2024), ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 07.09.2024).

Відповідно до рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 07.04.2021 розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04 травня 2007 року Пустоіванівською сільською радою Радивілівського району Рівненської області.

Довідкою Пустоіваннівського старостинського округу Козинськохї сільської ради Дубенського району Рівненської області від 13.01.2025 №5/05-37/5/25 склад сім`ї ОСОБА_1 :

- ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Отже, вирішуючи цей спір, суд досліджує спірні правовідносини крізь призму прав та обов`язків учасників цих правовідносин, а також балансу публічних та приватних інтересів, та з огляду на це, враховує, крім зазначених вище, також норми Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Відповідно до ч. 2 та 4 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

В силу вимог ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1-2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно частин 1, 2, 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд зауважує, що факт перебування на утриманні позивача трьох дітей віком до 18 років підтверджують свідоцтва про народження та довідка про відсутність боргу по аліментах, а також довідка Пустоіваннівського старостинського округу Козинськохї сільської ради Дубенського району Рівненської області від 13.01.2025 №5/05-37/5/25 склад сім`ї ОСОБА_1 , відповідно до якої діти проживали разом із батьком.

Позивач не позбавлений батьківських прав та не є боржником за виконавчими провадженнями щодо стягнення аліментів на утримання власних неповнолітніх дітей.

Суд наголошує, що у спірних правовідносинах позивач, звертаючись до відповідача з вказаною заявою, надав належні докази наявності правових підстав застосування до нього підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" для звільнення із військової служби.

Жодною нормою чинного законодавства не встановлено, що перелік документів, визначений абзацом 3 підпункт 13 пункту 5 додатку 19 до Інструкції №170 є вичерпним, а факт утримання дитини не може підтверджуватись іншими документами, якщо вони є належними та допустимими.

Позивачем на підтвердження проживання перебування на утриманні у нього неповнолітніх дітей серед іншого надано довідку Пустоіваннівського старостинського округу Козинськохї сільської ради Дубенського району Рівненської області від 13.01.2025 №5/05-37/5/25, відповідно до якої діти проживали із батьком за одною адресою.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що позивачем для прийняття рішення про звільнення із військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" надано належні документи, які підтверджують факт утримання трьох неповнолітніх дітей.

Додатково варто наголосити, що згідно Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" умовою звільнення із військової служби є наявність на утриманні трьох дітей віком до 18 років та відсутність заборгованості зі сплати аліментів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач заяву позивача належним чином не розглянув, не дослідив всіх доказів та не здійснив перевірку наявності підстав для прийняття рішення про звільнення із військової служби за доданими документами, що свідчить про протиправність рішення відповідача щодо відмови у звільненні із військової служби.

Виходячи із наведеного, суд вважає належним способом відновлення порушеного права позивача визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 в частині неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 21.03.2025 про звільнення його з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Тож необхідно зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 21.03.2025 про звільнення його з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, з урахуванням висновків суду.

З огляду на те, що військова частина при розгляді рапорта позивача не дослідила всі документи та не надала їм оцінки, суд вважає передчасними вимоги ОСОБА_1 щодо прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами.

Відтак, в задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

При цьому суд вважає безпідставними посилання представника позивача про те, що відповідач помилково ототожнює підстави для звільнення з військової служби на підставі: «перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці» із підставою: «військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України».

З долученої до матеріалів справи копії рапорта про звільнення вбачається, що позивач як підставу звільнення із військової служби вказав саме перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, тому відповідачем при розгляді рапорта позивача не досліджувалося питання про самостійне утримання позивачем дитини віокм до 18 років.

Щодо доводів представника позивача про непідтвердження повноважень представника Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до частини першої статті 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно з частиною першою статті 59 КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Частиною другою статті 59 КАС України передбачено, що довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Відповідно до частини третьої статті 59 КАС України довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Частиною сьомою статті 59 КАС України передбачено, що в разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, підписані електронним підписом відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Правові основи функціонування автоматизованої системи документообігу суду (далі - АСДС) визначені в Положенні про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженому рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (далі - Положення).

Відповідно до визначень, наведених у підпунктах 15 і 24 пункту 1 розділу ІІ Положення електронний кабінет це захищений веб-сервіс, за допомогою якого забезпечується взаємодія авторизованого користувача з АСДС у режимі реального часу. Порядок реєстрації та роботи з електронним кабінетом встановлюється адміністратором; користувач - це суддя, помічник судді, працівник апарату суду, технічний адміністратор (на підставі наказу керівника апарату, керівника органу системи правосуддя), член або працівник органу системи правосуддя (на підставі наказу відповідного органу), особа, що використовує електронний кабінет;

Згідно з пунктом 1 розділу ХІ «Підсистема електронного суду» Положення обмін електронними документами між судом, органами системи правосуддя, фізичними особами та учасниками судового процесу забезпечується засобами підсистеми електронного суду.

Пунктом 4 розділу ХІ «Підсистема електронного суду» Положення передбачено, що для формування проектів електронних документів особи використовують загальні форми, створені адміністратором або створюють власні форми засобами електронного кабінету з можливістю їх збереження в підсистемі електронного суду та повторного використання. Адміністратор може встановлювати додаткові технічні обмеження щодо форм та змісту електронних документів (щодо розміру, формату тощо).

Відповідно до пункту 9 розділу ХІ «Підсистема електронного суду» Положення шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми електронного доручення, встановленої адміністратором форми (з правом передоручення або без такого права), особа, що зареєструвала Електронний кабінет, може уповноважити представника (іншу фізичну особу, що має зареєстрований Електронний кабінет) на подання документів від свого імені або від імені довірителя у судовій справі, судовому провадженню або зверненню. Електронні доручення, що підтверджують повноваження підписанта, автоматично додаються підсистемою до кожного документу, ним відправленого.

Зі змісту частини першої статті 59 КАС України випливає, що повноваження представників можуть підтверджуватися, зокрема довіреністю, оригінал або копію якої, у разі звернення до суду в паперовій формі, має бути приєднано до відповідного процесуального документа.

Особливості подання до суду довіреності для цілей підтвердження повноважень представника у разі звернення до суду в електронній формі встановлені у частині сьомій статті 59 КАС України та пункті 9 Положення, зі змісту яких випливає, що учасник справи може уповноважити представника на подання документів від свого імені шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми «Електронний суд» електронного доручення за формою, установленою адміністратором системи, примірник якого додається підсистемою до кожного відправленого (підписаного) представником документу автоматично.

Таким чином, у випадку звернення до суду через підсистему «Електронний суд» суди мають перевіряти, чи дотримано учасниками справи правила створення електронного доручення, зокрема чи було його сформовано через електронний кабінет тієї особи, від імені якої подається процесуальний документ.

Довіреність, видана із дотриманням зазначених правил, як електронний документ не вимагає будь-якого засвідчення і є належним документом, що підтверджує повноваження представника.

Як установлено судом, відзив від Військової частини НОМЕР_1 подано 17.06.2025 та підписано ОСОБА_8 через особистий кабінет у підсистемі «Електронний Суд». До відзиву представником подано довіреність від 16.01.2025, згідно якої ОСОБА_9 на підставі витягу з ЄДР від 16.01.2015 щодо військова частина НОМЕР_1 уповноважив в порядку передоручення, ОСОБА_8 представляти інтереси Військова частина НОМЕР_1 в судах України.

Також до відзиву на позов наданий наказ командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 13.12.2024 №283, згідно якого ОСОБА_9 приступив до виконання обов`язків командира Військової частини НОМЕР_1 з 13.12.2024.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що докази на підтвердження повноважень представника відповідача діяти від імені Військової частини НОМЕР_1 є достатніми.

Згідно частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій, бездіяльності.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у п.36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 року № 37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст. 90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що положеннями частини 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 40000,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката, які сплачені у зв`язку з розглядом адміністративної справи.

На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи, позивач надав ордер на надання правничої допомоги серії ВК №1160886 від 23.04.2025, договір-доручення №15/01 про надання правової допомоги, акт приймання-передання послуг з надання правничої допомоги №22/04 від 22.04.2025, квитанцію до прибуткового касового ордера №23/04.

Розділ 3 договору-доручення №15/01 про надання правової допомоги від 15.01.2025 встановлює порядок виплати гонорару адвокату.

Так, відповідно до п. 3.2 договору гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в додатку 1 до договору.

Факт наданих послуг підтверджується Актом наданих послуг (п. 3.6 договору).

Актом приймання-передання послуг з надання правничої допомоги №22/04 від 22.04.2025 підтверджено, що адвокат передав, а клієнт прийняв наступні послуги з надання правничої допомоги:

- аналіз судової практики та підготовка до написання позовної заяви - 10 год - 10 000 грн;

- написання позовної заяви - 20 год - 20 000 грн;

- захист в суді першої інстанції - 10 год - 10 0000 грн.

Загальна вартість наданих послуг складає 40 000, 00 грн.

Згідно із статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 560/12697/21 дійшов до висновку про те, що «…розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Проте, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої ст. 134 КАС України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу за консультування та складання позову, суд враховує, що відповідач заперечує проти розміру витрат на оплату правничої допомоги, дана справа є справою незначної складності, яка не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів (з акту передачі-прийняття послуг від 22.04.2025 вбачається, що адвокат витратив на ці послуги час 10 год); розгляд справи проведено у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін; справа містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування; позовна заява є необ`ємною за розміром та до неї долучено невелику кількість додатків (матеріалів), позовні вимоги задоволено частково.

Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає розумно обґрунтованими, справедливими та співмірними заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за надані послуги зі складання позову у розмірі 2500,00 грн.

Відповідно до статті 139 частини 1 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи часткове задоволення позову з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань слід стягнути на користь позивача 2500,00 грн. витрат з оплати послуг правничої допомоги.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 90, 139, 243, 246, 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 2500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

13.10.25