Справа № 240/12335/25
Суддя: Шувалова Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м. Житомир справа № 240/12335/25

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шувалової Т.О., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить суд:

- визнати рішення №30 від 18.04.2025 року Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у відмові призначення пенсії із зниженням пенсійного віку у відповідності із Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію як потерпілому від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії із зниженням пенсійного віку на 6-ть років у відповідності до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з моменту звернення, тобто з 11.04.2025 року.

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона звернулась до Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини другої статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Рішенням відповідача їй було відмовлено у призначенні пенсії з підстав непідтвердження трирічного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993. Вказує, що підставою для відмови слугувало незарахування в період проживання довідку про перебування на канікулах, оскільки роз`їзний характер навчання документально не підтверджено. Вказана відмова слугувала підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області) надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач проживала та/або працювала у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 02 роки 10 місяців 05 днів, не було зараховано до періоду проживання період канікул згідно довідки № 896 від 20.03.2025 року, оскільки відповідно до довідки № 63-11-34-2025/2025 від 07.03.1992 позивач являлась студентом денної форми навчання Житомирського державного педагогічного інституту ім. Франка в м. Житомир, яке не віднесено до зони добровільного (гарантованого) відселення. Роз`їзний характер навчання з проживанням в селі Прибитки Коростенського району Житомирської області документально не підтверджено. На підставі вищенаведеного, у задоволенні позову просив відмовити.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі ГУ ПФУ в Житомирській області) надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що за доданими документами станом на 01.01.1993 підтверджений період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 31.08.1988 становить 02 роки 04 місяці 05 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку для виходу на пенсію відповідно до Закону №796. Оскільки наданими особою документами не підтверджено постійне проживання/ роботу у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС упродовж не менше 3 років станом на 01.01.1993, підстави для застосування до особи положень статті 55 Закону № 796-XII щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відсутні.

На підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 від 01.04.1994, виданого Житомирським облвиконкомом.

11.04.2025 позивач звернулась до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на підставі статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

ГУ ПФУ в Запорізькій області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та рішенням від 18.04.2025 №30 відмовлено у призначенні пенсії.

Підставою для винесення вказаного рішення стало те, що згідно наданих документів не підтверджено період проживання (роботи) позивачки на території зони гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993.

Згідно наданих документів, страховий стаж становить 35 років 11 місяців 05 днів.

Листом ГУ ПФУ в Житомирській області від 21.04.2025 №0600-0216-8/37473 повідомлено позивачу про зміст рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Так, до уваги не було взято довідку від 20.03.2025 №896, видану Новоселідницьким старостинським округом №8 Словечанської сільської ради ОСОБА_2 у тім, що вона дійсно постійно проживала під час канікул в с. Прибитки Коростенського (Овруцького) району у період:

у 1989 році з 26.01. по 08.02, з 27.07. по 31.08;

у 1990 році з 26.01. по 08.02, з 27.07. по 31.08;

у 1991 році з 26.01. по 08.02, з 27.07. по 31.08;

у 1992 році - з 26.01. по 08.02, з 27.07. по 31.08;

у 1993 році - з 26.01. по 08.02,

з 09.02.1992 по 21.03.1992 проходила педагогічну практику в Красилівській н/сш Овруцького району Житомирської області та з 01.09.1992 по 31.12.1992 проходила педагогічну практику та працювала в Новоселідницькій середній школі Овруцького району Житомирської області і постійно проживала під час проходження педагогічної практики в с. Прибитки Коростенського (Овруцького) району Житомирської області.

Окрім того, дана довідка містить примітку, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 року №106 та постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 року №17-Р села Прибитки, Красилівка та Нові Велідники Овруцького району після аварії на ЧАЕС відносяться до III зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 807-ІX від 17.07.2020 року територія ліквідованого Овруцького району увійшла до Коростенського району Житомирської області.

Поряд із тим, періоди канікул, указаних у довідці від 20.03.2025 №896 також підтверджуються архівною довідкою від 07.03.2025 №63-П-34-2025/2025, виданою Житомирським державним університетом ім. Івана Франка.

Позивач, уважаючи протиправними дії пенсійного органу щодо відмови у призначенні їй пенсії зі зниженням пенсійного віку, звернулась до суду з цим позовом.

Відповідно до положень частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Надаючи правову оцінку спірним правовим відносинам, суд зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ)

Згідно зі статтею 49 Закону №796-XI, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 55 Закону №796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення. Відповідно до частини 1 статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 3 статті 55 Закону №796-XII прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону №1058-ІV і Закону №796-XII. Згідно з пунктом 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Аналіз вищевказаних правових норм обумовлює висновок, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Обов`язковою умовою наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи до 01 січня 1993 року (у зоні гарантованого добровільного відселення - протягом трьох років). Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

Отже, період проживання та/або праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01 січня 1993 року необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року. Подібні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-ІV, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (у редакції постанови Правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, далі - Порядок №22-1).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з абзацом 9 підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Статтею 14 Закону №796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (частина 3 статті 65 Закону №796-XII).

Відповідно до статті 15 Закону №796-XII довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Видача посвідчень проводиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що позивачу таке посвідчення видано Житомирським облвиконкомом 01.04.1994, відповідно до якого він належить до громадян, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ.

Водночас, суд відхиляє доводи позивача про те, що наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки наявність такого посвідчення не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону №796-XII та вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території. Вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 11.11.2024 у справі №460/19947/23 та від 18.03.2025 у справі № 460/27065/23.

Так, Верховний Суд у постановах від 19 вересня 2019 року у справі №556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі №500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі №500/551/23, від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23 дійшов висновку, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку згідно зі спірним рішенням є відсутність необхідного періоду проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року, а саме не менше трьох років. В рішенні зазначено, що проживання позивача в забрудненій зоні станом на 01.01.1993 становить 2 роки 10 місяців 05 днів.

Отже, ключовим питанням у цій справі є підтвердження належними та допустимими доказами факту фізичного перебування позивача на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території станом на 01 січня 1993 року.

Відповідно до витягу із реєстру Словечанської територіальної громади, позивач дійсно був зареєстрований та проживав в с. Прибитки з 29.03.1976 по 30.09.1988, та з 19.07.1993 по 15.01.1998, та з 15.01.1998 по даний час у с. Нові Велідники.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.07.1991 №106, села Прибитки та Нові Велідники Коростенського (Овруцького) району Житомирської області віднесено до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Позивач в обґрунтування своєї позиції щодо достатності періоду проживання в забрудненій зоні станом на 01.01.1993 зазначає, що відповідачем не враховано, що в період навчання позивача в Державному університеті ім. Івана Франка, він перебував на канікулах, під час яких проживав з батьками в с. Прибитки.

Так, згідно з архівною довідкою від 07.03.2025 №63-П-2025/2025, виданою Житомирським державним університетом ім. Івана Франка, позивач з 01.09.1988 був зарахований студентом 1 курсу денної форми навчання Житомирського державного педагогічного інституту ім. Івана Франка, та 30.06.1993 у зв`язку із закінченням навчання їй було присвоєно кваліфікацію спеціаліста вчителя біології і хімії середньої школи.

Відповідно до вищевказаної довідки, періоди канікул за період навчання позивача з 1989 по 1993 роки становили: з 26.01.1989 по 08.02.1989; з 27.07.1989 по 31.08.1989; з 26.01.1990 по 08.02.1990; з 27.07.1990 по 31.08.1990; з 26.01.1991 по 08.02.1991; з 27.07.1991 по 31.08.1991; з 26.01.1992 по 08.02.1992; з 27.07.1992 по 31.08.1992; з 26.01.1993 по 08.02.1993.

Повертаючись до аналізу довідки від 20.03.2025 №896, виданої Новоселідницьким старостинським округом №8 Словечанської сільської ради, у ній, зокрема, вказано, що з 09.02.1992 по 21.03.1992 позивач проходила педагогічну практику в Красилівській н/сш Овруцького району Житомирської області та з 01.09.1992 по 31.12.1992 проходила педагогічну практику та працювала в Новоселідницькій середній школі Овруцького району Житомирської області і постійно проживала під час проходження педагогічної практики в с. Прибитки Коростенського (Овруцького) району Житомирської області.

Суд звертає увагу, що документи щодо місця навчання позивача в іншому населеному пункті не можуть спростувати факту постійного проживання особи у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено довідкою органу місцевого самоврядування та відповідним посвідченням позивача.

Факт навчання в навчальному закладі, який зареєстрований або знаходиться у іншому місці, ніж місце проживання особи, сам по собі не виключає можливості постійного фактичного проживання такої особи у зоні посиленого радіоекологічного контролю, враховуючи не спростовану відповідачем будь-якими доказами можливість щоденного або періодичного доїзду особи з місця свого постійного проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю до фактичного місця проходження навчання поза населеним пунктом проживання і у зворотному напрямку.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази постійного проживання позивача на території м. Житомира у відповідний період навчання, а тому доводи відповідача про те, що в цей період (частину такого періоду) позивач, навчаючись у м. Житомирі проживав в такому населеному пункті, територія якого не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, є необгрунтованими.

Відомості щодо проживання позивача у період канікул, свідчать про те, що студенти денних навчальних закладів щотижня, на вихідні дні, а також на канікули (загальна тривалість яких є щонайменше три місяці упродовж навчального року) приїжджають додому - за місцем проживання батьків, на думку суду, є загальновідомими та не потребують доказування.

За наведених обставин, ГУ ПФУ у Запорізькій області протиправно не взято до уваги довідку від 20.03.2025 №896, видану Новоселідницьким старостинським округом №8 Словечанської сільської ради та не зараховано періоди проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до наведених у даній довідці періодів.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії позивачу, та зобов`язання повторно розглянути заяву позивача 11.04.2025 з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні.

Суд звертає увагу, що механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV визначено Порядком №22-1.

При цьому, починаючи з 30.03.2021, набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», якою передбачено, зокрема, застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії, починаючи з 01.04.2021.

Зазначена процедура передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів ПФУ в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця прийняття заяви до розгляду та місця проживання пенсіонера.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

В силу приписів Порядку №22-1 (у редакції згаданих вище змін):

пункт 1.1. розділу І заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію);

пункт 4.1. розділу IV заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію;

пункт 4.2. розділу IV після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Зі змісту викладених положень слід дійти висновку про те, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок), незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території.

У справі, що розглядається, судом встановлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви про призначення пенсії за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Запорізькій області, рішенням якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Таким чином, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду заяви позивача з урахуванням висновків суду має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, який необґрунтовано прийняв рішення про відмову у призначенні такої пенсії, яким, у даному випадку, є ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

ГУ ПФУ в Житомирській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо зобов`язання призначити пенсію. Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ в Житомирській області визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (в разі її призначення/перерахунку).

Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ в Житомирській області заявлені безпідставно, тому у задоволенні позову в частині заявлених вимог до цього відповідача слід відмовити.

Таким чином, обираючи спосіб захисту, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, суд доходить висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача слід зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву позивачки від 11.04.2025 року про призначення дострокової пенсії за віком з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

Згідно із статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, із застосуванням положень частини другої статті 9 та статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов містить декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16 червня 2020 року у справі №620/1116/20.

Таким чином поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає вся сума сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10003. ) , Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, 158 Б, м. Запоріжжя, Запорізька обл., Запорізький р-н, 69005. ) про визнання неправомірним рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.04.2025 №30 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини другої статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.04.2025 року з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 13 жовтня 2025 р.

Суддя Т.О. Шувалова