Справа № 160/23746/24
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 160/23746/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 року (суддя Рянська В.В. м. Дніпро, повний текст рішення виготовлено 09.06.2025 року) у адміністративній справі №160/23746/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання повторно розглянути рапорт про звільнення з військової служби, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач), в якому просив визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду його рапорту від 26.07.2024 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом №5129 від 31.07.2024 року, про відмову в задоволенні його рапорту; зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути його рапорт від 26.07.2024 року про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами та прийняти за ним рішення з урахуванням висновків суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги обґрунтував тим, що рішення прийняте з порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначив, що судом не враховано зміст конституційного принципу незворотності дії закону у часі та негайної дії норми процесуального прав, а також не проаналізовано рішення Конституційного Суду України щодо порядку застосування норми права у часі та вже сформовану практику Верховного Суду із зазначеного питання. Апелянт вважав, що висновок ЛКК №945 від 19.06.2024 року, виданий медичним закладом охорони здоров`я КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» КМР щодо потреби ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійного стороннього догляду є передбаченим чинним законодавством документом та на підставі саме такого документу ОСОБА_1 має право на звільнення з військової служби, однак при розгляді рапорту від 26.07.2024 року про звільнення за сімейними обставинами військова частина застосувала норми Закону України «Про військовий обов`язок та військову служб», чинного в редакції станом на 20.06.2024 року (тобто зі змінами), що є порушенням гарантування конституційного права особи. У зв`язку з цим, апелянт вважав, що документи, які підтверджують наявність у ОСОБА_2 статусу особи з інвалідністю І чи ІІ групи, до рапорту долучати не потрібно, оскільки того не вимагає закон, чинний на момент виникнення правовідносин мі ОСОБА_1 та Міністерством оборони України (27.02.022 року).

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , призначений наказом командира вказаної військової частини №87-РС від 14.06.2022 року на посаду, вважається таким, що з 05.07.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2022року №187 (по стройовій частині). Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 25.05.1997 року батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 26.07.2024 року за № 22367 у військовій частині НОМЕР_1 зареєстровано рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який має близького родича з потребою сторонньої допомоги у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду. У рапорті зазначено, що до нього додано копії свідоцтва про народження та медичного висновку стосовно батька позивача. Також вказано, що ОСОБА_1 не бажає проходити службу у резерві, просить направити документи для постановки на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 . У висновку ЛКК №943 від 12.06.2024 року, зазначено, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду як нездатний до самообслуговування. За результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 рішенням командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2024 року №5129 відмовлено у його задоволенні. В рішенні зазначено, що до рапорту не додано документів, що підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, яка є особою з інвалідністю та потребує постійного догляду, а також документів, що підтверджують необхідність постійного догляду за одним зі своїх батьків. Потребу хворого у постійному сторонньому догляді визначають медико-соціальні експертні комісії через виключно високий ступінь втрати здоров`я, який спричиняє виникнення такої потреби (форма 157-1/о). До рапорту додано копію висновку №945 від 12.06.2024 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися, і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма 080-4/о). Відповідно до цього висновку ОСОБА_2 потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (підкреслено). Крім того, до рапорту не додано документів, що підтверджують наявність у ОСОБА_2 статусу особи з інвалідністю І чи ІІ групи. Відповідно до висновку ЛКК № 943 від 12.06.2024, копію якого додано до позовної заяви, батько позивача - ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду як нездатний до самообслуговування. В оскаржуваному рішенні про відмову в задоволенні рапорту ОСОБА_1 зазначено, що до рапорту додано копію висновку № 945 від 12.06.2024 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися, і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма 080-4/о). До позовної заяви копію висновку №945 від 12.06.2024 не додано. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції керувався ст.3, підпунктом «г» п.2, п.3 ч12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на момент звернення з рапортом від 26.07.2024 року); Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022; Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію»; пунктами 2, 225, 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008; пунктами 12.1, 14.10 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170 та прийшов до висновку про те, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов: - відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи; - інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Суд врахував, що відсутні відомості про те, що батько позивача ОСОБА_2 має статус особи з інвалідністю І чи ІІ групи, та що відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Суд вважав, що не встановлено протиправності у діях військової частини щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 .

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , призначений наказом командира вказаної військової частини № 87-РС від 14.06.2022 року на посаду, вважається таким, що з 05.07.2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.07.2022 року №187 (по стройовій частині).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 25.05.1977 року батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 .

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який має близького родича з потребою сторонньої допомоги у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду, який був зареєстрований 26.07.2024 року за №22367, надавши свідоцтво про народження та медичний висновок ЛКК №343 та №945 стосовно батька ОСОБА_2 , згідно якого ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду як нездатний до самообслуговування.

Встановлено, що рішенням командира військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2024 року №5129 відмовлено у його задоволенні рапорту у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, яка є особою з інвалідністю та потребує постійного догляду; до рапорту не додано документів, що підтверджують наявність у ОСОБА_2 статусу особи з інвалідністю І чи ІІ групи.

Відповідно до висновку ЛКК № 943 від 12.06.2024 року батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду як нездатний до самообслуговування.

Згідно висновку №945 від 12.06.2024 року про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рекомендовано соціальні послуги: з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 введено в Україні воєнний стан з 24.02.2022 року, який діє на час розгляду справи та Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 оголошено мобілізацію.

Відповідно до ст.3, підпункту «г» п.2 ч.2, п.13 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону № 3633-IX від 11.04.2024 року) правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Під час дії воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). Під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, зокрема: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідно до пунктів 225, 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовців. Звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених ч.3, п.2 ч.4, п.3 ч.5 та п.3 ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до пунктів 12.1, 14.10 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170 звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення. Звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Аналізуючи докази у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов: відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи; інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апеляційної скарги про необхідність до спірних правовідносин застосовувати Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції до внесення змін Законом України №3633-IX від 11.04.2024 року, оскільки рапорт ОСОБА_1 був поданий саме 26.07.2024 року, коли діяла нова редакція Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка передбачала наявність у особи, яка потребувала постійного догляду інвалідності І чи ІІ групи, оскільки відсутні відомості про те, що батько ОСОБА_1 ОСОБА_2 має статус особи з інвалідністю І чи ІІ групи, та що відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, то відмова у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби є обґрунтованою.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без задоволення, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 року у адміністративній справі №160/23746/24 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку статей 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова