Справа № 520/19757/25
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

09 жовтня 2025 р. Справа № 520/19757/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бідонько А.В.,

за участю секретаря судового засідання Басістого Є.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Бут-Абдулаєвої Т.В.,

представника позивача - Зуб С.В.,

представника відповідача - Красноруцької Т.О.,

представника відповідача - Колотіло В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи, заяву позивача про застосування заходів процесуального примусу та заяви представника відповідача про повернення без розгляду заяви позивача від 30.09.2025 про застосування заходів процесуального примусу по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд :

1. Визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління ДПС у Харківській області від 11 липня 2025 року № 2-дс «Про накладання дисциплінарного стягнення», який прийнято стосовно ОСОБА_1 , який займає посаду державної служби начальника управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Харківській області.

2. Визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління ДПС у Харківській області від 11 серпня 2025 року № 6-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким застосовано до ОСОБА_1 , як начальника управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Харківській області дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади державної служби за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 1 частини другої ст. 65 ЗУ «Про Державну службу» (Порушення Присяги державного службовця).

3. Визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління ДПС у Харківській області від 11 серпня 2025 року № 408-О «Про звільнення з посади державної служби ОСОБА_2 », яким було припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 11 серпня 2025 року з посади начальника управління контролю за підакцизними товарами Головного Управління ДПС у Харківській області за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 1 частини другої ст. 65 ЗУ «Про Державну службу» (Порушення Присяги державного службовця).

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління контролю за підакцизними товарами Головного Управління ДПС у Харківській області з 12.08.2025р.

5. Стягнути з Головного Управління ДПС у Харківській області (адреса: 61057, м. Харків, вул. Г. Сковороди, 46, код ЄДРПОУ ВП (філії): 43983495) на користь ОСОБА_1 Адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по дату поновлення.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Представником відповідача через ЄСІТС "Електронний суд" 29.09.2025 року подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, в якому просить суд постановити ухвалу про проведення судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити питання:

Чи виконано підпис від імені особи ( ОСОБА_1 , від імені якої зазначено підпис) у документах, що містяться у матеріалах справи №520/19757/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України () про визнання протиправними та скасування наказів ГУ ДПС у Харківській області від 11 липня 2025 року № 2-дс «Про накладання дисциплінарного стягнення», від 11 серпня 2025 року № 6-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення від 11 серпня 2025 року № 408-О «Про звільнення з посади державної служби ОСОБА_2 », поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу» під назвою «Адміністративний позов про визнання протиправним та скасування наказу», «Адміністративний позов (Уточнений зі збільшенням позовних вимог) про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу», «Відповідь на відзив Відповідача на позовну заяву №18755/5/20-40-05-02-02 від 02.09.2025р.», «Заперечення на заяву Відповідача про залишення позовної заяви без розгляду від 04.09.2025р.» тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?

В обґрунтування заяви вказано, що на переконання відповідача, підпис від імені ОСОБА_1 у документах, що містяться у матеріалах справи № 520/19757/25 здійснено іншою особою. Зазначає, що це підтверджується наявністю підписів особи (від імені якої вони зазначені, у наведених вище документах по суті справи та процесуальних документах), які є відмінними від підпису позивача ( ОСОБА_1 ), виконаного у Заяві про ознайомлення з матеріалами справи від 03.09.2025 та виконаних ним ( ОСОБА_1 ) підписів під час проходження державної служби у Головному управлінні ДПС у Харківській області у таких документах.

Від позивача 30.09.2025 року надійшла заява про застосування заходів процесуального примусу до відповідача, в якому просив клопотання про призначення почеркознавчої експертизи залишити без розгляду та повернути Відповідачу, як таке що подано безпідставно. Також просив застосувати до Відповідача по справі Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Г. Сковороди, 46, код в ЄДРПОУ ВП (філії): 43983495) заходи процесуального примусу за зловживання процесуальними правами у вигляді стягнення в дохід Державного бюджету України.

Також, представником відповідача 06.10.2025 було надано до суду заяву про повернення без розгляду заяви позивача від 30.09.2025 про застосування заходів процесуального примусу, в якому наполягав на обґрунтованості поданого раніше клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

В судовому засіданні позивач та його представники проти задоволення клопотання про призначення експертизи заперечували, просили суд застосувати до відповідача заходи процесуального примусу.

У судовому засіданні представники відповідача клопотання щодо призначення почеркознавчої експертизи підтримали, та просили суд його задовольнити.

Розглядаючи клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи, суд зазначає наступне.

Закон України «Про судову експертизу» від 25.02.1994 року № 4038-XII (далі - Закон України «Про судову експертизу») визначає правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя України незалежною, кваліфікованою і об`єктивною експертизою, орієнтованою на максимальне використання досягнень науки і техніки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу»: судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Виходячи з визначеного законодавцем поняття, експертиза - це дослідження на вимогу суду поданих ним об`єктів, яке провадиться експертами на базі спеціальних знань і на науковій основі з метою одержання даних про факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, почеркознавча експертиза - комплекс заходів, що спрямовані на встановлення приналежності почерку рукописа й підпису конкретній людині. Зазвичай застосовується для визначення справжності підпису або виявлення фальсифікації документа.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 102 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

Виходячи з наявних матеріалів справи та з огляду на предмет позову, суд констатує, що клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи, з дослідження питання чи дійсно виконано підпис від імені особи ОСОБА_1 у документах, що містяться у матеріалах даної справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області (позовна заява, уточнений позов, відповідь на відзив та заперечення на клопотання), які Позивач подавав до суду через канцелярію та направляв Відповідачу поштовим зв`язком, є необґрунтованим, оскільки відповідач у такому клопотанні не зазначив, які саме обставини, що стосуються предмету і підстав позову необхідно встановити експерту і з якою саме метою така експертиза має бути проведена у даній справі.

Суд зазначає, що такі документи, як позовна заява, уточнений позов, відповідь на відзив та заперечення на клопотання, стосовно яких представник відповідача просить провести почеркознавчу експертизу, не були підставою для звільнення позивача, а тому не стосуються предмету розгляду справи, факт чи здійснено підпис саме позивачем не входять до предмета доказування у цій справі.

Крім того, судом враховано, що Позивач ОСОБА_1 особисто приймає участь в судових засіданнях та підтвердив свою позицію, що викладена в поданих до суду документах безпосередньо в залі судового засідання.

За встановлених обставин клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи суд вважає необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Щодо заяви позивача про застосування заходів процесуального примусу та заяви представника відповідача про повернення без розгляду заяви позивача від 30.09.2025 про застосування заходів процесуального примусу, суд зазначає наступне.

Про заборону зловживання процесуальними правами йдеться і в нормах міжнародних актів, і в рішеннях Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ). У статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» регламентується, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 є інструментом, який комплексно застосовується під час захисту прав свобод та інтересів людини.

Конвенційне положення статті 17 окреслює заборону зловживання правами. Відповідно до статті 46 Конвенції суди при розгляді адміністративних справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ.

Відповідно до статті 17 «Заборона зловживання правами» Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

У низці своїх рішень Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) акцентує увагу на тому, що: стаття 17 Конвенції, яка застосовується до держав, груп та окремих осіб, забороняє знищення та надмірне обмеження прав і свобод, викладених у Конвенції. Текст статті 17 випливає зі статті 30 Загальної декларації прав людини (1948).

Еквівалентні положення містяться також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (1966), Американській конвенції з прав людини (1969) та Хартії основних прав Європейського Союзу (2000).

Відповідно до статті 35 «Умови прийнятності» Конвенції:

Суд не розглядає жодної індивідуальної заяви якщо вона, зокрема, за своєю суттю є ідентичною до заяви, що вже була розглянута Судом, і якщо вона не містить нових фактів у справі (частина друга статті 35);

Суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву якщо він вважає, зокрема, що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви (частина третя статті 35);

Суд відхиляє будь-яку заяву, яку він вважає неприйнятною згідно з цією статтею. Він може зробити це на будь-якій стадії провадження у справі (частина четверта статті 35).

Разом із тим, у Кодексі адміністративного судочинства не визначено поняття зловживання процесуальними правами в адміністративному судочинстві. Однак зазначається, що учасники справи мають добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (частина друга статті 44 КАС України).

Схожа норма міститься у частині першій статті 45 КАС України, в якій вказується, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. У зазначених нормах висвітлюється суть принципу неприпустимості зловживання процесуальними правами.

Верховним Судом у постанові від 22 жовтня 2020 року у справі № 320/7/19 викладено правову позицію, відповідно до якої «При цьому вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі №826/12191/18».

Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у низці постанов (від 14 серпня 2020 року у справі № 314/1526/19(2-адр/214/1/2020), від 22 жовтня 2020 року у справі № 320/7/19 та від 02 листопада 2020 року у справі № 804/6173/17) викладено правову позицію, відповідно до якої "З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема, подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи".

Отже, оскільки визначати ті чи інші дії учасників справи зловживанням процесуальними правами належить до дискреційних повноважень адміністративного суду, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволення поданих заяв позивача про застосування заходів процесуального примусу та представника відповідача про повернення без розгляду заяви позивача від 30.09.2025 про застосування заходів процесуального примусу.

Керуючись ст.ст. 47, 240, 248, 256, 258, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи - відмовити.

У задоволенні заяви позивача про застосування заходів процесуального примусу до відповідача - відмовити.

У задоволенні заяви представника відповідача про повернення без розгляду заяви позивача від 30.09.2025 про застосування заходів процесуального примусу - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 13 жовтня 2025 року.

Суддя Бідонько А.В.