Справа № 420/22849/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 11.07.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якій позивач, просить суд:

1. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті індексації грошового забезпечення за період з 02.05.2025 по 13.06.2025 включно;

2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті індексації грошового забезпечення за період з 03.05.2025 по 13.06.2025 включно відповідно до 13 Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона в період з 20.12.2011 по 02.05.2025 проходила військову службу У органах Державної прикордонної служби України, а саме у ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ). В період часу з 01.10.2024 по 31.10.2024 безпосередньо брала участь у бойових діях. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) від 02 травня 2025 року №119-ос із змінами відповідно наказу від 05.05.2025 старшого сержанта, остання штатна посада медична сестра хірургічного відділення (з операційною та палатами для лікування хворих з хірургічногнійними захворюваннями) госпіталю (на 60 госпітальних ліжок н.п. Ізмаїл), звільнено у відставку за підпунктом «б» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у відставку за станом здоров`я. Під час проходження військової служби та при звільненні відповідачем, в порушення вимог ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 1, ч. 1, 5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», не виплачувалась мене індексація грошового забезпечення. Лише після звільнення, на підставі мого звернення 13 червня 2025 року виплачено індексацію в сумі 31634,27 грн, без врахування при обчисленні базового місяця - січень 2008 року. Не погоджуючись з несвоєчасним розрахунком при звільненні індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. 23 червня 2025 року звернулася до відповідача з вимогою щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Станом на день подачі позову відповіді на моє звернення на мою адресу не надходило.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

16.07.2025 ухвалою судді прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

04.08.2025 до суду від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) надійшов відзив (вх. №79092/25), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У вказаному відзиві зазначили, що індексація за період з 2016-2018 роки не повинна була виплачуватись клінічним центром позивачці, оскільки остання в цей період не проходила службу у клінічному центрі, а тому грошове забезпечення виплачувалось іншої військовою частиною, відповідно індексація також повинна була виплачуватись іншою військовою частиною, по-друге, сама позивачка звернулась з заявою про виплату індексації тільки 09.05.2025, тобто вже після її виключення зі списків особового складу. Як було зазначено раніше, клінічним центром було отримано від ОСОБА_1 09.06.2025 Довідку щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення військової частини НОМЕР_2 від 06.06.2025 №09/97, тому фактично 09.06.2025 керівництву клінічного центру стало відомо, що позивачці за період з 2016-2018 роки не було виплачено індексацію грошового забезпечення, проте це було точно відомо позивачці, але керівництво клінічного центру вона до відома не поставила. Позивачка була звільнена з військової служби наказом від 28.04.2025 №114-ОС (на підставі свідоцтва про хворобу від 07 квітня 2025 року №110/364), а виключена 02 травня 2025 року. Тобто ще 07 квітня 2025 року останній стало відомо що у зв`язку з наявністю свідоцтва про хворобу, вона була визнана непридатною до військової служби, у зв`язку з чим підлягала звільненню, проте відповідної заяви нею до керівництва клінічного центру, якою вона б повідомила про нездійснення розрахунку за період з 2016-2018 року нею подано не було. Також під час звільнення та виключення зі списків особового складу до 02 травня 2025 року останньою претензій до клінічного центру не висловлювалось, про невиплату індексації за попередні періоди не повідомлялось. Подання заяви про виплату індексації відбулось 09.05.2025 позивачкою (через неділю після виключення зі списків особового складу), свідчить що вона має намір виключно збагатитись за рахунок військової частини (клінічного центру).

04.08.2025 від представника відповідача надійшло клопотання (вх. №79096/25), в якому просить об`єднати в одне провадження справи №420/22849/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, справу № 420/23036/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії та справу № 420/23264/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

06.08.2025 від представника відповідача надійшло аналогічне клопотання (вх. №80491/25) про об`єднання матеріалів.

Ухвалою суду від 08.08.2025 постановлено відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) про об`єднання адміністративних справ в одне провадження.

14.08.2025 від позивачки надійшла відповідь на відзив (вх. №83206/25), в якому з посиланням на фактичні обставини справи просить задовольнити позовні вимоги.

20.08.2025 від відповідача ІНФОРМАЦІЯ_7 (військова частина НОМЕР_1 ) надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. №85552/25) в яких підтримала доводи викладені у відзиві.

Інших заяв по суті станом на момент розгляду справи до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , проходила військову службу у період з 17.07.2020 по 02.05.2025 в органах Державної прикордонної служби України, а саме у ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ), що не заперечується та підтверджується витягом з наказу начальника клінічного центру від 17.07.2020 №150-ОС, відповідно до якого остання з 17 липня 2025 року зарахована до списків особового складу та зарахована у розпорядження начальнику центру.

Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) №114-ОС від 28.04.2025, за яким з ОСОБА_1 припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової службу за підпунктом «б» (за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у відставку.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) №119-ОС від 02.05.2025 виключено із списків особового складу та зняти з усіх видів забезпечення: ОСОБА_1 у відставку за підпунктом «б» (на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», без надання права носіння військової форми одягу.

Виключити зі списків особового складу з урахуванням здачі справ з 01 травня 2025 року.

Вислуга років на 01 травня 2025 року становить:

календарна: 13 років 04 місяця 11 днів;

пільгова: 00 роки 04 місяця 18 днів;

всього: 13 роки 08 місяців 29 днів.

Виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення за 2025 рік.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року №558 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» (зі змінами) виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 13 (тринадцять) повних календарних років військової служби.

Відповідно до частини 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року №558 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» (зі змінами) виплатити грошову компенсацію за 65 (шістдесят п`ять) невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки: за 2022 рік 35 календарних днів, за 2023 рік 05 календарних днів, за 2024 рік 05 календарних днів та 2025 рік 20 календарних днів.

Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виплатити грошову компенсацію за 28 (двадцять вісім) невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2024-2025 роки. Виплатити надбавку за особливості проходження служби у розмірі 40 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за 01 травня 2025 року.

Преміювати у розмірі 525 відсотків посадового окладу за 01 травня 2025 року.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) №121-ОС від 05.05.2025 про внесення змін у зв`язку з помилково введеними даними, наказ начальника центру від 02.05.2025 № 119-ОС «Про особовий склад» викласти в новій редакції:

«…Вислуга років на 02 травня 2025 року становить:

календарна: 13 років 04 місяця 12 днів:

пільгова: 00 роки 04 місяця 18 днів;

всього: 13 роки 08 місяців 30 днів.

Виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення за 2025 рік.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року №558 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» (зі змінами виплатити одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 13 (тринадцять повних календарних років військової служби.

Відповідно до частини 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на підставі наказ Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року №558 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» (зі змінами виплатити грошову компенсацію за 65 (шістдесят п`ять) невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки: за 2022 рік 35 календарних дні за 2023 рік 05 календарних днів, за 2024 рік 05 календарних днів та 2025 рік 2 календарних днів. Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виплатити грошову компенсацію за 28 (двадцять вісім) невикористаних календарних дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2024-2025 роки. Виплатити надбавку за особливості проходження служби у розмірі 4 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням т надбавки за вислугу років за 01-02 травня 2025 року. Преміювати у розмірі 525 відсотків посадового окладу за 01-02 травня 2025 року.

За твердженням позивача після звільнення 13 червня 2025 року виплачено індексацію в сумі 31 634, 27 грн, без врахування при обчисленні базового місяця - січень 2008 року. Не погоджуючись з несвоєчасним розрахунком при звільненні індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, ОСОБА_1 23 червня 2025 року звернулася до відповідача з вимогою щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Станом на день подачі позову відповіді звернення не надходило.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних засадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Частинами 1, 4 статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) №114-ОС від 28.04.2025 з ОСОБА_1 припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби.

Після звільнення 09.05.2025 ОСОБА_1 звернулась із заявою, в якій просила здійснити розрахунок та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 (у разі виплати індексації грошового забезпечення за вказаний період надати довідку з розрахунком суми виплати та визначення «базовим» місяцем, підстави його визначення та документи, підтверджуючі виплату).

09.06.2025 ІНФОРМАЦІЯ_8 (військова частина НОМЕР_1 ) за результатами розгляду листом №09/М-18/19, в якому повідомили, що «…індексація грошового забезпечення Вам була виплачена відповідно до вимог чинного законодавства, підстав для здійснення перерахунку індексації грошового забезпечення немає. Здійснено розрахунок та виплату індексації грошового забезпечення згідно довідок щодо нарахування та виплату індексації грошового забезпечення…».

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 №09/97 від 06.06.2025 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 року по червень 2020 року, сума індексації грошового забезпечення, яка належить до сплати становить 33299,23 грн.

З розрахункового листа за червень 2025 року індексація АТ нараховано у розмірі 33299,23 грн, утримано 1664,96 грн, перераховано на карту 31634,27 грн.

13.06.2025 ВМКЦ ДПСУ м. Одеса на картковий рахунок позивача № НОМЕР_3 зараховано суму у розмірі 31634,27 грн. Коментар: Hroshove zabezpechennia-za 06-2025r, що не заперечується відповідачем.

Суд враховує, що вищевказаними нормативно-правовими актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку з особою, звільненою з військової служби, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України, оскільки загальні норми підлягають застосуванню лише за умови неврегульованості правовідносин нормами спеціального законодавства.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 31.10.2019 у справі № 828/598/17, від 16.04.2020 у справі № 822/3307/17, від 31.05.2018. у справі № 823/1023/16, від 30.01.2019 у справі № 807/3664/14, від 26.06.2019 у справі № 826/15235/16, від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19.

Відповідно до ст.116 КЗпП України (в редакції, чинній з 19.07.2022) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно з ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Зазначені правові висновки щодо застосування ст.117 КЗпП України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.

Суд вважає помилковими доводи відповідача про те, що у спірному випадку на нього не поширюється відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_9 здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, а відтак в рамках даної справи судом встановлено, що відповідачем при звільненні позивача з військової служби не проведено з останнім повного розрахунку, зокрема не було виплачено у повному обсязі індексації грошове забезпечення за період з 02.05.2025 по 13.06.2025, що свідчить про недотримання відповідачем вимог ст.116 КЗпП України та має наслідком застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Як вже встановлено судом, позивача було звільнено Начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) 02 травня 2025 року. Між тим, остаточний розрахунок на виконання судового рішення проведено лише 13.06.2025 надходження коштів на банківський рахунок позивача).

Позивач звертався до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, однак відповіді від відповідача не отримала.

З урахування вищевикладеного, суд вважає протиправною є бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Щодо визначення способу поновлення порушених прав позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 293 Положення № 1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

День звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 821/1226/16).

Саме в цей день (день звільнення, або день виключення зі списків особового складу) на підставі ст.116 КЗпП України роботодавець повинен був виплатити звільненому працівнику всі належні йому суми.

Як вже було встановлено судом ОСОБА_1 звільнено з військової служби 02.05.2025.

Строк затримки по виплаті грошового забезпечення слід рахувати з 03.05.2025, оскільки відповідальність за порушення зазначених норм починається з наступного дня після не проведення зазначених виплат.

Отже, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за період затримки остаточного розрахунку при звільненні з військової служби.

При цьому суд враховує правові висновки Верховного Суду (зокрема, які викладені у постанові від 06.08.2020 у справі № 813/851/16), відповідно до яких суд, що приймає рішення про стягнення на користь особи суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, має вказати не лише період, а і конкретну суму, яка підлягає стягненню.

Таким чином, для повного і належного захисту порушених прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне стягнути з відповідача конкретну суму такої компенсації.

В той же час суд зазначає, що за приписами ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною 1 статті 160 КАС України передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.9 КАС України).

Таким чином, визначення предмета спору є прерогативою особи, яка звернулася до суду з позовною заявою, а суд розглядає справу в межах позовних вимог.

Позивач в рамках даної справи просить зобов`язати відповідача виплатити грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 03.08.2021 по 03.02.2022 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100.

При вирішенні позовних вимог щодо розміру середнього заробітку, який підлягає виплаті позивачу за час затримки в межах заявлених позовних вимог (03.05.2025 по 13.06.2025), суд враховує наступне.

Абзацом 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок № 100), передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно абзацу 1 пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до архівної відомості за період з січня 2025 року по травень 2025 року, розмір грошового забезпечення позивача становить: за березень 2025 року 27869,14 грн, за квітень 2025 року 24447,48 грн.

Таким чином, загальна сума грошового забезпечення становить 52316,62 грн (27869,14 грн + 24447,48 грн).

Сукупна кількість календарних днів за цей період - 61.

Тому середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складає 857,65 грн. (52316,62 грн/61 день).

Під час визначення суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, суд враховує межі позовних вимог ОСОБА_1 (з 03.05.2025 по 13.06.2025), що становить 42 календарних днів.

Тому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період (період, який просить позивач) складає 36021,30 грн (857,56 грн х 42 календарні дні).

З урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини як розмір недоплаченої суми заробітку, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 33299,23 грн (розмір несвоєчасно виплачених сум проведеного в добровільному порядку за заявою позивачки) 36021,30 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,93%.

Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні з 03.05.2025 по 13.06.2025 та з врахуванням принципу співмірності становить 33499,81 грн (857,65 грн х 42 календарних дні х 0,0097).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті індексації грошового забезпечення за період з 03.05.2025 по 13.06.2025.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку, з урахуванням перерахованої індексації за період з 03.05.2025 по 13.06.2025 у загальному розмірі 33499,81 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_4 );

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА