Справа № 520/18645/25
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 р.Справа № 520/18645/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.08.2025, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., повний текст складено 11.08.25 року по справі № 520/18645/25

за позовом ОСОБА_1

до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить суд скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Баранової Я.О. від 09.07.2025 року про повернення ОСОБА_1 виконавчого документу, як стягувачу, у виконавчому провадженні №59227245; зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконати вимоги Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 в частині подання керівником відповідного органу державної виконавчої служби до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документів та відомостей, необхідних для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомити в установленому порядку стягувача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Баранової Яни від 09.07.2025 року по виконавчому провадженню №59227245. Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у межах виконавчого провадження №59227245 вирішити питання про передачу виданого Харківським окружним адміністративним судом виконавчого листа №520/1367/19 від 17.05.2019р. у порядку ч.3 ст.4 Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Позов у решті вимог залишено без задоволення.

Східне міжрегіональне управління міністерства юстиції (Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області), не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу , вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповнотою встановлення обставин, які мають значення для справи та неправильністю установлення обставин, які мають значення для справи. Посилаючись на вимоги частини 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» , розділ I ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Постанову Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011р. «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» вказує , що стягувач має звернутися з відповідною заявою до Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (Стягувачеві необхідно отримати оригінал ухвали по справі № 520/1367/19 від 12.06.2025 року, виданої Харківським окружним адміністративним судом про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі №520/1367/19 та з оригіналом виконавчого листа № 520/1367/19, виданого 17.05.2019 Харківським окружним адміністративним судом області звернутися з відповідною заявою до Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів). Судом першої інстанції не враховано наведені норми закону, чим зокрема порушено принцип розумності і справедливості, який взяв за основу свого рішення ч. 3 ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» без врахування особливостей виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу (стаття 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»). Просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 по справі № 520/18645/25, ухвалити нове рішення по справі №520/18645/25, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 59227245 в повному обсязі.

Сторони належним чином повідомленні про час та дату судового засідання.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи у їх сукупності вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що у межах справи №520/1367/19 ОСОБА_1 заявлені вимоги: зобов`язати Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області і Міністерств соціальної політики України донарахувати та виплатити ОСОБА_1 за Рішенням Європейського Суду з Прав Людини від 31.07.2014 у справі Штефан та ін. проти України щодо заяви позивача № 4862 від 03.01. 2013 на виконання Постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002 /2-а-464/11 суму індексованого доходу та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати соціальних виплат, а саме: компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за період із 01 травня 2016 року по 01 жовтня 2018 року на суму 37787 грн.79 коп. відповідно до Закону України Про індексацію грошових доходів населення і Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 № 1078 та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку порушенням строків їх виплати і Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. №159.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 р. у справі №520/1367/19 зобов`язано Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області та Міністерство соціальної політики України донарахувати та виплатити ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) за Рішенням Європейського Суду з Прав Людини від 31.07.2014 у справі Штефан та ін. проти України щодо заяви позивача № 4862 від 03.01. 2013 на виконання постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002 /2-а-464/11 суму індексованого доходу та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати соціальних виплат, а саме: компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за період із 01 травня 2016 року по 01 жовтня 2018 року на суму 37787 грн.79 коп. відповідно до Закону України Про індексацію грошових доходів населення і Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 № 1078 та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку порушенням строків їх виплати і Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. №159.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 р. у справі №520/1367/19 набрало законної сили 13.05.2019р. та 17.05.2019р. заявнику видано виконавчий лист.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області 30.05.2019р. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №59227245.

За викладеними у відзиві твердженнями, 07.08.2019 Управлінням праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області повідомлено, що на виконання рішення суду ОСОБА_1 нарахована: сума індексації грошових доходів за період із травня 2016 по 1 жовтня 2018 на виплачену суму 37787,79 грн в розмірі 4078,82грн. сума компенсації втрати частини грошових доходів за період із травня 2016 по 1 жовтня 2018 на виплачену суму 37787,79грн. в розмірі 5117,95грн. Всього нараховано на виконання рішення суду 9196,77грн. Однак жодних заходів спрямованих на виплату нарахованих коштів боржником не вжито.

02.10.2019 на підставі ст.ст.63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем винесена постанова про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100,00 грн. та встановлено новий строк виконання рішення.

02.12.2020 на підставі ст.ст. 63, 75 Закону України Про виконавче провадження державним виконавцем винесена постанова про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн. та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

03.06.2021 на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України Про виконавче провадження, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.08.2021р. по справі №520/10355/21 скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Листопада С.С. про закінчення виконавчого провадження від 03.06.2021 (ВП №59227245). Зобов`язано Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.03.2021, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині судового рішення.

04.11.2021 керуючись статтею 41 Закону України Про виконавче провадження, на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.08.2021р. по справі №520/10355/21 державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 по справі №520/1367/19 замінено сторону у виконавчому провадженні ВП № 59227245 за виконавчим листом Харківського окружного адміністративного суду №520/1367/19, виданий 17.05.2019, а саме: Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області , 64701, Харківська область, Барвінківський район, м. Барвінкове, вул. Освіти, 17 на Управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області (, 64300, Харківська область, м. Ізюм, вул. Гагаріна, буд. 1).

25.08.2023 на підставі аб.1 ч.5 ст.15 Закону України Про виконавче провадження, на підставі ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 по справі №520/1367/19 державним виконавцем винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 по справі №520/1367/19 змінено спосіб та порядок виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 у справі №520/1367/19 та встановлено спосіб виконання вказаного рішення шляхом стягнення з Управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області (, 64300, Харківська область, м. Ізюм, вул. Гайдамацька, буд. 1) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 у справі №520/1367/19 грошову суму у розмірі 9196,77 (дев`ять тисяч сто дев`яносто шість) грн. 77 коп.

09.07.2025 на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України Про виконавче провадження, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Підставою для винесення старшим державним виконавцем постанови від 09.07.2025р. про повернення виконавчого документу стягувачу послугувало те, що відповідно до Розділу I ст.3 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стверджуючи про протиправність оскарженого рішення суб"єкта владних повноважень про повернення виконавчого документа стягувачу, заявник ініціював даний спір.

Виходячи за межі позовних вимог та задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що у межах спірних правовідносин спеціальною нормою права є не положення п.9 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII, а приписи ч.3 ст.4 Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Тому у разі кваліфікації ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 по справі №520/1367/19 у якості згаданої у п.9 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII обставини суб"єкт владних повноважень повинен діяти у порядку ч.3 ст.4 Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" і передати оригінал виконавчого документа до відповідного тероргану системи Державної казначейської служби України, а не повертати оригінал виконавчого документа стягувачеві. Суд першої інстанції вважає , що оскаржене управлінське волевиявлення суб"єкта владних повноважень у формі постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Баранової Я.О. від 09.07.2025 року про повернення ОСОБА_1 виконавчого документу, як стягувачу у виконавчому провадженні №59227245 унеможливлює виконання компетентним суб"єктом владних повноважень - Відділом положень ч.3 ст.4 Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд першої інстанції дійшов до переконання про те, що у спірних правовідносинах суб`єкт владних повноважень - Відділ при вчиненні оскарженого управлінського волевиявлення не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.3 ст.4 Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". Оскаржена заявником постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Баранової Я.О. від 09.07.2025 року про повернення ОСОБА_1 виконавчого документу як стягувачу у виконавчому провадженні №59227245 підлягає визнанню протиправною та скасуванню. Стосовно вимог про обтяження Відділу будь-якими обов`язками після набуття законної сили судовим актом у справі №520/18645/25, суд першої інстанції зазначив, що згідно з ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, положеннями статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частина перша статті 18 Закону № 1404-VIII регламентує, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За змістом пунктів 1, 16, 22 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

Із процитованого випливає, що державний виконавець зобов`язаний розпочати примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа та в повному обсязі вчиняти передбачені законом виконавчі дії з метою примусового виконання рішень, в тому числі рішень зобов`язального характеру.

Предметом оскарження в цій справі є постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Баранової Я.О. від 09.07.2025 року про повернення ОСОБА_1 виконавчого документу як стягувачу у виконавчому провадженні №59227245 без виконання на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з вказаною нормою права виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

При прийнятті оскаржуваної постанови державний виконавець врахував, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/1367/19 від 12.06.2025 року змінено спосіб та порядок виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 у справі №520/1367/19 та встановлено спосіб виконання вказаного рішення шляхом стягнення з Управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області (, 64300, Харківська область, м. Ізюм, вул. Гайдамацька, буд. 1) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 у справі №520/1367/19 грошову суму у розмірі 9196,77 (дев`ять тисяч сто дев`яносто шість) грн. 77 коп, а відповідно до вимог ч.2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» та розділу I ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Так, відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Нормами статті 3 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Аналіз вищенаведених норм вказує, що списання коштів з рахунків державного органу здійснюється в разі виконання рішень суду про стягнення коштів та здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень.

Державна виконавча служба не не наділена повноваженнями на списання коштів з рахунків державного органу, більш того таке списання може бути здійснено лише в разі виконання судового рішення про стягнення коштів.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Тобто , наведена норма пункту 9 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII вказує , що виконавчий документ повертається стягувачу :

- якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення

- щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

У спірних правовідносинах , враховуючи прийняття судом ухвали по справі № 520/1367/19 від 12.06.2025 року про зміну способу та порядку виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 у справі №520/1367/19 та встановлення способу виконання вказаного рішення шляхом стягнення з Управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області на користь ОСОБА_1 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 у справі №520/1367/19 грошову суму у розмірі 9196,77 (дев`ять тисяч сто дев`яносто шість) грн. 77 коп, яка в розумінні вимог Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, виконання якого здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів згідно вимог ст. 3 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень , колегія суддів зазначає , що у державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства відсутні повноваження щодо проведення будь-яких виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення про стягнення з Управління соціального захисту населення Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області на користь ОСОБА_1 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 у справі №520/1367/19 грошову суму у розмірі 9196,77 (дев`ять тисяч сто дев`яносто шість) грн. 77 коп.

Закон України «Про виконавче провадження» та Закон України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень передбачає єдиний виключний порядок виконання рішення про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган та не наділяють державного виконавця повноваженнями щодо виконання таких рішень.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Застосовуючи вказані положення Основного Закону України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 9901/513/19 виснувала, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально - дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом».

Тобто , державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства зобов`язаний діяти виключно у тих межах, які окреслені законодавцем, та не має права відступати від правового регулювання, запровадженого законодавцем у певній сфері суспільних відносин, зокрема, виходити за межі наданих їй повноважень, або здійснювати їх реалізацію у спосіб, який законом не передбачений.

Враховуючи вищенаведене , колегія суддів дійшла висновку щодо правомірності прийняття старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барановою Я.О. постанови від 09.07.2025 року про повернення ОСОБА_1 виконавчого документу, як стягувачу, у виконавчому провадженні №59227245 на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Стосовно посилання суду першої інстанції на те , що в даному випадку суб"єкт владних повноважень повинен діяти у порядку ч.3 ст.4 Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" і передати оригінал виконавчого документа до відповідного тероргану системи Державної казначейської служби України, а не повертати оригінал виконавчого документа стягувачеві, колегія суддів зазначає , що вимоги ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" стосуються саме особливостей виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи , а не виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу . Тобто , вимоги ст. 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Вищенаведене суд першої інстанції не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Колегія судів зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.

По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.

Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 по справі № 520/18645/25 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий І.М. Ральченко