Справа № 480/585/25
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2025-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2025 року Справа № 480/585/25

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Воловика С.В., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 480/585/25 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі відповідач, Міноборони) у якій просить суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги згідно з пунктом 7 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», викладену у протоколі № 36/в від 08.11.2024;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу згідно з пунктом 7 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що у зв`язку з отриманням 19.08.2022 поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, внаслідок якого було втрачено працездатність, що підтверджується довідкою МСЕК, з метою отримання одноразової грошової допомоги, звернувся з відповідною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Втім, за результатами розгляду згаданої заяви, комісія Міноборони згідно з протоколом № 36/в від 08.11.2024, прийняла рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав порушення тримісячного строку встановлення ступеня втрати працездатності після звільнення з військової служби, визначеного пунктом 7 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

На переконання позивача вказана відмова у виплаті одноразової грошової допомоги є протиправною, оскільки після звільнення з військової служби, жодних зволікань щодо підготовки документів та проходження МСЕК для отримання довідки про встановлення ступеня втрати працездатності, не допускав, вчинив усі залежні від нього дії для отримання згаданої довідки у тримісячний строк.

Ухвалою суду від 24.01.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 480/585/25, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, встановлені строки для подання заяв по суті справи.

Не погоджуючись з позовними вимогами, Міноборони у відзиві (а.с. 30-34) зазначило, що у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки звільнений з військової служби він був 27.04.2023, а ступінь втрати працездатності було встановлено 27.05.2024, тобто, більше ніж через рік, що є значним порушенням встановленого пунктом 7 частини другої статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» тримісячного строку. При цьому, законодавство не передбачає продовження або поновлення згаданого строку.

Дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , під час проходження служби у Збройних Силах України, 19.08.2022 отримав поранення та наказом № 117 від 27.04.2023 був звільнений з військової служби у запас.

За результатами службового розслідування, згідно з наказом № 2526 від 18.12.2022, було встановлено, що бойове травмування ОСОБА_1 сталося внаслідок мінометного обстрілу збройних сил російської федерації, отримано під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності України, відсічі і стримування збройної агресії з боку російської федерації на території Донецької області.

На підставі акту службового розслідування, 08.12.2023 була видана довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 12111 за формою згідно з додатком 5 до наказу Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008.

Згідно з протоколом засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії № 1172 від 05.04.2024, травма ОСОБА_1 визнана такою, що пов`язана із захистом Батьківщини, а відповідно до довідки МСЕК серії 12ААА № 024908 від 27.05.2024 позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 25%, з яких: 10% - внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, та 15% - внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

З метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, ОСОБА_1 08.07.2024 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, до якої додав копію довідки про обставини травми, копію витягу штатної ВЛК та копію довідки МСЕК.

За результатами розгляду вказаної заяви, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, згідно з протоколом № 36/в від 08.11.2024, прийнято рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з встановленням ступеня втрати працездатності у понад тримісячний термін після звільнення зі служби.

Надаючи правову оцінку правовідносинам які виникли між сторонами, суд зазначає, що на виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі Закон № 2011-ХІІ)

Статтею 1 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Питання виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, врегульовані статтею 16 Закону № 2011-ХІІ.

Пунктом 1 вказаної статті передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві є гарантованою державою виплатою, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

На виконання підпункту 7 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Відповідно до пунктів 2, 3 статті 163 Закону № 2011-ХІІ, у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. (пункт 6 статті 163)

Згідно з пунктом 9 статті 163 Закону № 2011-ХІІ, особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. (пункт 10 статті 163)

Так, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві встановлений Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 (далі Порядок № 975)

Суд враховує, що висновки з приводу застосування норм згаданого Порядку № 975, були сформовані Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27.05.2021 по справі № 520/9807/2020, від 24.06.2021 по справі № 120/1985/20-а, від 18.05.2022 по справі № 500/423/19, від 18.05.2022 по справі № 500/423/19, від 25.07.2022 по справі № 380/6447/20 та від 18.03.2024 по справі № 120/13997/21-а.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Абзацом другим пункту 7 Порядку № 975 (в редакції станом на день виникнення права на одноразову грошову допомогу) передбачено, що у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Верховний Суд у постанові від 08.11.2023 по справі №320/4821/19, аналізуючи положення підпункту 7 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII, дійшов висновку, що у разі встановлення особі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, то права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у такої особи не виникає.

Суд також вказав, що остання є спеціальною правовою нормою, яка містить критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, зокрема:

суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці та особи звільнені з військової служби;

визначений час настання страхового випадку (встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності) військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, які частково втратили працездатність внаслідок отримання поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби;

відсутність умови про встановлення втрати працездатності без встановлення інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Таким чином, системний аналіз зазначених приписів Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975, дозволяє дійти висновку про те, що право звільненої з військової служби особи на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із частковою втратою працездатності обмежено тримісячним строком для встановлення такій особі часткової втрати працездатності, що рахується з дня звільнення з військової служби, а також причинами отримання поранення (контузії, травми або каліцтва) або захворювання, оскільки останні повинні бути набуті саме під час виконання обов`язків військової служби.

У цій справі, стверджуючи про протиправність оскаржуваної відмови Міноборони, ОСОБА_1 вказує на те, що не допускав зволікань у підготовці необхідних документів, вживав усіх можливих заходів задля їх отримання та об`єктивно не мав можливості отримати відповідну довідку МСЕК у строки, визначені законодавством, у зв`язку з чим не має зазнавати негативних наслідків.

На підтвердження зазначених обставин, позивач надав копії листів ІНФОРМАЦІЯ_1 № 2/2820 від 19.06.2023 та № 2/811 від 31.01.2024 на адресу командира військової частини НОМЕР_1 щодо надання медичних документів ОСОБА_1 , довідку військово-лікарської комісії № 180 від 24.10.2022, копію витягу з наказу № 2526 від 18.12.2022 про результати службового розслідування за фактом бойового травмування військовослужбовця ОСОБА_1 та витяг з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії № 1172 від 05.04.2024.

Разом з цим, як убачається з матеріалів справи, звільнення ОСОБА_1 з військової служби відбулось 27.04.2023, а вживати дії щодо отримання довідки МСЕК позивач почав у червні 2023 року, тобто майже через два місяці після звільнення. Пояснень та доказів на їх підтвердження щодо відсутності об`єктивної можливості вжиття заходів для отримання згаданої довідки одразу після звільнення, позивач суду не надав.

Натомість, суд зазначає, що травма була отримана позивачем 19.08.2022 і наказом № 2526 від 18.12.2022 встановлено її отримання під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності України, відсічі і стримування збройної агресії з боку російської федерації на території Донецької області. Пунктом 3 зазначеного наказу, начальника медичної служби зобов`язано підготувати довідку про обставини травми.

Пояснень та доказів на їх підтвердження щодо відсутності об`єктивної можливості вжиття заходів для отримання довідки про обставини травми у період з грудня 2022 року, позивач суду не надав, так само, як і не надав доказів вжиття заходів, направлених на проходження військово-лікарської комісії у період з грудня 2022 року для встановлення причинного зв`язку отриманої травми.

Суд враховує те, що встановлення законодавцем обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову).

Вищезазначене підтверджується позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 23.10.2018 по справі № 161/69/17 та від 12.03.2019 по справі № 760/18315/16-а, у яких колегія суддів Верховного Суду дійшла обґрунтованого висновку, що строк може вважатись присічним за умови, якщо особа протягом цього строку має можливість в будь-який час звернутися за захистом своїх соціальних прав, а саме, права на отримання грошової виплати; не вважається завершеним строк за умови об`єктивної відсутності можливості особи безперешкодного звернення за захистом відповідного соціального права; таке обмеження буде порушенням права особи на соціальне забезпечення та проявом дискримінації.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 08.04.2024, повертаючи справу № 540/3059/20 на новий розгляд, вказав, що при розгляді подібних спорів суди повинні встановити, чи були вчинені особою всі залежні від неї дії щодо отримання довідки МСЕК у строки, які надають право на отримання одноразової грошової допомоги.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що визначений законодавством тримісячний строк для встановлення особі часткової втрати працездатності рахується з дня звільнення такої особи з військової служби, є преклюзивним і підлягає поновленню лише у виключних випадках у зв`язку із наявністю об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, що підтверджені доказами, належність яких повинна бути перевірена уповноваженим органом або судом.

Враховуючи те, що травма отримана позивачем 19.08.2022, службове розслідування щодо обставин отримання травми завершено 18.12.2022 і позивач не надав пояснень та доказів на їх підтвердження, що починаючи з грудня 2022 року не мав об`єктивної можливості через дійсні істотні перешкоди чи труднощі, вчиняти дії щодо отримання довідки про обставини травми, проходження військово-лікарської комісії для встановлення причинного зв`язку отриманої травми та, як наслідок, отримання довідки МСЕК про ступінь втрати працездатності, на переконання суду, твердження про своєчасне вчинення усіх можливих заходів для отримання довідки МСЕК у визначений законодавством тримісячний строк, є недоведеним.

При цьому, посилання ОСОБА_1 на неодноразове звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд не приймає до уваги, оскільки вперше таке звернення відбулось у червні 2023 року, а можливість отримати необхідні медичні документи з`явилась ще у грудні 2022 року.

За таких обставин, суд робить висновок про відповідність оскаржуваної відмови критеріям, встановленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та як наслідок, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик