Справа № 336/3803/25
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 336/3803/25
(суддя Звєздова Н.С., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 липня 2025 року у справі №336/3803/25 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 квітня 2025 року звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції в якому, просить визнати протиправною та скасувати постанову ЕНА № 4546560 від 21.04.2025, винесену інспектором УПП в Запорізькій області лейтенантом поліції Река Оленою Вікторівною про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, провадження у справі закрити.

Позов обґрунтовано тим, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП. Зазначає про те, що єдиним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності. Також, зазначає про те, що у випадку надання відповідачем відеозапису підтвердиться факт керування та присутністю на місці зупинки водія ОСОБА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що зі змісту відеозаписів нагрудної камери чітко вбачається, що керував автомобілем саме позивач, який вів себе зухвало, не мав при собі посвідчення водія, тому суд критично відноситься до пояснень позивача щодо не керування ним транспортним засобом в момент зупинки співробітниками поліції, в постанові про адміністративне правопорушення є посилання поліцейського на джерело фіксування, тому докази є належними та допустимими, крім того суд звертає увагу на те, що під час винесення постанови, будь-яких обмежень процесуальних прав водія судом не встановлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його в апеляційному порядку, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що на вказаних відеозаписах неможливо встановити хто був за кермом автомобіля, так як відеозйомка почалася коли автомобіль не рухався та на водійському сидінні водій був відсутній. ОСОБА_1 знаходився на задньому пасажирському сидінні разом з іншими особами. За свідченням громадянина ОСОБА_2 саме він перебував за кермом автомобіля, про що неодноразово говорив працівникам поліції та це задокументовано на відео записах.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з постановою серії ЕНА № 4546560 від 21.04.2025 року, 21.04.2025 року о 02.59 годині в м. Запоріжжі по вул. Іванова, 87, водій керував транспортним засобом Mitsubishi Pajero, номерний знак НОМЕР_1 , не маючи при собі реєстраційного документу на транспортний засіб, чим порушив вимоги п. 2.1 «б», ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. (а.с.14).

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 2.1 «б» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони технічний талон).

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею ст. 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, доказами є фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так, положення зазначеного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

В свою чергу, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем до відзиву на позовну заяву надано два оптичні диски із відеозаписами (а.с.32).

Як вбачається з відеозаписів, що містяться на вищезазначених оптичних дисках, 21.04.2025 року о 01:52 год працівниками патрульної поліції було зупинено транспортним засобом Mitsubishi Pajero, номерний знак НОМЕР_1 та зафіксовано як водій цього транспортного засобу сів на руки пасажиру цього ж транспортного засобу, який сидів на задньому сидінні.

Під час розгляду адміністративної справи позивач повідомив працівників поліції про те, що він не був водієм транспортного засобу Mitsubishi Pajero, номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку з цим, працівниками поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було з`ясовано, що водієм транспортного засобу Mitsubishi Pajero був саме ОСОБА_1 та позивачу було повідомлено про те, що всі його дії фіксуються на бодікамеру.

Зважаючи на те, що працівниками поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було з`ясовано, що водієм транспортного засобу Mitsubishi Pajero був саме ОСОБА_1 та відеозаписом зафіксовано факт того, як водій пересів на руки пасажиру цього ж транспортного засобу, який сидів на задньому сидінні, при цьому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення на вимогу працівників поліції ОСОБА_1 не пред`явив реєстраційного документу на транспортний засіб, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова ЕНА № 4546560 від 21.04.2025 року прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, слід зауважити й на тому, що твердження позивача про те, що ОСОБА_2 є водієм транспортного засобу Mitsubishi Pajero є безпідставними, оскільки відповідальність за порушення Правил дорожнього руху несе саме водій, при цьому, як встановлено працівниками поліції та підтверджено відеозаписом водієм цього транспортного засобу 21.04.2025 року о 01:52 год був саме ОСОБА_1 .

Відповідно до п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 справа «Руїз Торіха проти Іспанії» суд наголошує на тому, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Щодо доводів позивача в апеляційній скарзі які зводяться до загального, а саме протиправності постанови серії ЕНА № 4546560 від 21.04.2025 року, слід зазначити, що судовим рішенням у цій справі надано необхідне та достатнє обґрунтування наявності у відповідача законних підстав для притягнення позивача до відповідальності у зв`язку з допущеним позивачем порушенням, при цьому суд дослідив усі основні питання віднесені на його розгляд.

Всі інші аргументи апеляційної скарги колегія суддів не є доречними і не важливими, оскільки вони не спростовують висновок суду щодо допущення позивачем порушення за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на рішення Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" згідно з висновком якого будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати значної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог Правил дорожнього руху.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 липня 2025 року у справі №336/3803/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено та підписано суддями 14 жовтня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов