Справа № 280/3178/25
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 280/3178/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року (суддя Богатинський Б.В., повне судове рішення складено 27 червня 2025 року) в справі № 280/3178/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 про:

визнання протиправною бездіяльності, яка полягала у невиконанні обов`язку щодо нарахування та виплати йому додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000,00 грн за періоди стаціонарного лікування: 19.05.2022 26.05.2022; 30.05.2022 09.06.2022, 14.11.2022 28.11.2022, 16.01.2023 25.01.2023, 15.06.2023 22.06.2023; 30.10.2024 06.11.2024 та за періоди відпустки за станом здоров`я: 10.06.2022 10.07.2022 (30 днів); 24.05.2023 23.06.2023 (30 днів);

зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову грошову винагороду у розмірі до 100 000,00 грн за періоди за періоди стаціонарного лікування: 19.05.2022 26.05.2022; 30.05.2022 09.06.2022, 14.11.2022 28.11.2022, 16.01.2023 25.01.2023, 15.06.2023 22.06.2023; 30.10.2024 06.11.2024 та за періоди відпуски за станом здоров`я: 10.06.2022 10.07.2022 (30 днів); 24.05.2023 23.06.2023 (30 днів).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апелянт вважає, що у разі, якщо під час госпіталізації він проходив військово-лікарську комісію (ВЛК) або діагностичні обстеження, це не позбавляє його права на отримання винагороди за відповідний період, тому відмова у виплаті грошової винагороди позивачу за період 30.10.2024 06.11.2024 є протиправною, оскільки ґрунтується на довільному та обмежувальному тлумаченні умов надання виплат.

Також вважає неправильним висновок суду першої інстанції щодо періоду з 15.06.2023 по 22.06.2023, адже врахування цього періоду у наказі щодо відпустки з 24.05.2023 по 22.06.2023 не спростовує того факту, що дата 15.06.2023 це дата повторної госпіталізації позивача на підставі ускладнення стану, підтвердженого медичними документами. Навіть якщо цей період частково накладається на відпустку, то в силу імперативних норм постанови №168 виплата додаткової винагороди підлягає здійсненню за час як перебування у відпустці після тяжкого поранення (що підтверджено ВЛК), так і за час перебування у стаціонарі - ці правові підстави є рівнозначними і взаємно не виключаються.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року здійснено заміну відповідача військової частини НОМЕР_2 правонаступником військовою частиною НОМЕР_1 .

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач отримав бойове поранення 19.05.2022 поблизу села Новоочеретувате та перебував на лікуванні: 19.05.2022 26.05.2022 у КНП ЗОКЛ ЗОР; 30.05.2022 09.06.2022, 14.11.2022 28.11.2022, 16.01.2023 25.01.2023, 15.06.2023 22.06.2023 у ДУ Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова НАМН України; 30.10.2024 06.11.2024 у військовому госпіталі в/ч НОМЕР_3 .

За висновками ВЛК позивачу надавались відпустки за станом здоров`я: 10.06.2022 10.07.2022 (30 днів); 24.05.2023 23.06.2023 (30 днів).

Матеріалами справи підтверджується (виписка із медичної карти стаціонарного хворого №5537, медичні заключення), що позивач проходив стаціонарне лікування у періоди 19.05.2022 26.05.2022; 30.05.2022 09.06.2022, 14.11.2022 28.11.2022, 16.01.2023 25.01.2023, 15.05.2023 22.05.2023; через отримане поранення 19.05.2022, а також на підставі відповідних висновків ВЛК (постанова ВЛК від 10.06.2022 №1244, довідка ВЛК від 24.05.2023 №5391) потребував відпустки за станом здоров`я з 10.06.2022 09.07.2022 (30 днів); 24.05.2023 22.06.2023 (30 днів).

Суд дійшов висновку, що позивач має право на нарахування та виплату йому додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн на місяць як такий, що отримав тяжке поранення 19.05.2022, пов`язане із захистом Батьківщини, за спірний період перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) ВЛК.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 13 червня 2022 року №71 позивачу нарахована додаткова винагорода з 19.05.2022 по 31.05.2022, наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 05 липня 2022 року №106 позивачу нарахована додаткова винагорода з 01.06.2022 по 30.06.2022, наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 05 травня 2025 року №131 позивачу нарахована додаткова винагорода з 01.07.2022 по 09.07.2022, з 14.11.2022 по 28.11.2022, з 16.01.2023 по 25.01.2023, з 15.05.2023 по 22.05.2023, з 24.05.2023 по 22.06.2023.

Оскільки за вказані періоди відповідачем здійснене нарахування та виплата додаткової винагороди, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги у цій частині задоволенні не підлягають.

Також суд першої інстанції зауважив, що період 15.06.2023 22.06.2023 не відповідає наданим медичним документам та входить до періоду перебування у відпустці, так з 24.05.2023 по 22.06.2023 позивач на підставі довідки ВЛК від 24.05.2023 №5391 перебував у відпустці.

З 30.10.2024 по 06.11.2024 позивачу не нарахована додаткова винагорода за час перебування у стаціонарі відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №7400 у зв`язку із тим, що у вказаний час він перебував на стаціонарному обстеженні під час проходження військово-лікарського обстеження, тобто не знаходився на стаціонарному лікуванні, за яке законодавством передбачено відповідні виплати.

Судом першої інстанції враховано, що з 30.10.2024 та з 06.11.2024 позивач вибував для проходження ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби у Збройних Силах України.

Згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого №7400 позивачу проведені діагностичні дослідження, у графі проведене лікування вказано про огляд ГВЛК, та надані рекомендації.

Тому суд першої інстанції вважав, що позивач з 30.10.2024 та з 06.11.2024 знаходився не на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, а на проходженні військово-лікарсько-експертної комісії, тобто на медичному огляді з метою визначення ступеню придатності до військової служби у Збройних Силах України.

Врахувавши відсутність доказів перебування саме на стаціонарному лікуванні або у відпустці для лікування після тяжкого поранення, з якими положення постанови №168, пов`язує виникнення правових підстав для отримання військовослужбовцем додаткової винагороди у розмірі 100000 грн, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги у цій частині також не підлягають задоволенню.

Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у складі військової частин НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 внаслідок отримання бойового поранення 19.05.2022 року перебував на лікуванні у наступні періоди: з 19.05.2022 по 26.05.2022 у КНП «ЗОКЛ» ЗОР, з 30.05.2022 по 09.06.2022, з 14.11.2022 по 28.11.2022, з 16.01.2023 по 25.01.2023, з 15.06.2023 по 22.06.2023 у ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова НАМН України», з 30.10.2024 по 06.11.2024 у військовому госпіталі військової частини НОМЕР_3 .

За висновками ВЛК позивачу надавались відпустки за станом здоров`я з 10.06.2022 по 10.07.2022 (30 днів), з 24.05.2023 по 23.06.2023 (30 днів).

Виходячи з доводів апелянта, спірним під час апеляційного перегляду справи є питання наявності підстав для виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000 грн, за час участі в бойових діях та за період перебування у відпустці за станом здоров`я.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року ухвалена постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова №168).

Пунктом 1 постанови № 168 в редакції, чинній у спірній період, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Отже, підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою №168, є відповідні накази командирів (начальників).

Спірним в цій справі є питання нарахування позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, за період перебування на стаціонарному лікуванні з 19.05.2022 по 26.05.2022, з 30.05.2022 по 09.06.2022, з 14.11.2022 по 28.11.2022, з 16.01.2023 по 25.01.2023, з 15.06.2023 по 22.06.2023, з 30.10.2024 по 06.11.2024, а також за періоди відпустки за станом здоров`я з 10.06.2022 по 10.07.2022 (30 днів), з 24.05.2023 по 23.06.2023 (30 днів).

Судом встановлено, що за відповідними наказами командира військової частини НОМЕР_2 нараховувалась та виплачувалась ОСОБА_2 додаткова винагорода, збільшена до 100000 грн:

від 13 червня 2022 року №71 за період з 19.05.2022 по 31.05.2022;

від 05 липня 2022 року №106 за період з 01.06.2022 по 30.06.2022;

від 05 травня 2025 року №131 за період з 01.07.2022 по 09.07.2022, з 14.11.2022 по 28.11.2022, з 16.01.2023 по 25.01.2023, з 15.05.2023 по 22.05.2023, з 24.05.2023 по 22.06.2023.

Отже, військовою частиною за спірний період перебування на стаціонарному лікуванні, за період перебування у відпустці за станом здоров`я з 10.06.2022 по 10.07.2022 позивачу нарахована додаткова винагорода у збільшеному до 100000 грн розмірі.

Крім того, за період з 30.10.2024 по 06.11.2024 позивачу не нарахована додаткова винагорода за час перебування у стаціонарі відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №7400 з тих підстав, що у вказаний час позивач перебував на стаціонарному обстеженні під час проходження військово-лікарського обстеження, тобто не знаходився на стаціонарному лікуванні, за яке законодавством передбачено відповідні виплати.

Судом встановлено, що у період з 30.10.2024 по 06.11.2024 позивач вибував для проходження ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби у Збройних Силах України.

Згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого №7400 позивачу проведені діагностичні дослідження, у графі проведене лікування вказано про огляд ГВЛК, та надані рекомендації.

Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині, адже у зазначений період позивач знаходився не на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, а проходив військово-лікарську експертну комісію, тобто на медичному огляді з метою визначення ступеню придатності до військової служби у Збройних Силах України, докази перебування позивача саме на стаціонарному лікуванні або у відпустці за станом здоров`я після тяжкого поранення, з якими постанова №168 пов`язує виникнення правових підстав для отримання військовослужбовцем додаткової винагороди у збільшеному до 100000 грн розмірі, відсутні.

Суд відхиляє доводи апелянта про те, що у разі, якщо під час госпіталізації він проходив ВЛК або діагностичні обстеження, це не позбавляє його права на отримання винагороди за відповідний період, тому відмова у виплаті грошової винагороди позивачу за період 30.10.2024 06.11.2024 є протиправною, адже право на виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, відповідно до вимог постанови № 168 мають особи, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Тобто проходження ВЛК в умовах стаціонару не надає особі право на отримання збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди.

Також є безпідставним аргумент апелянта стосовно періоду з 15.06.2023 по 22.06.2023.

Так, позивач вважає, що врахування цього періоду у наказі щодо відпустки з 24.05.2023 по 22.06.2023 не спростовує того факту, що дата 15.06.2023 це дата повторного госпіталізації позивача на підставі ускладнення стану, підтвердженого медичними документами, а навіть якщо цей період частково накладається на відпустку, то в силу імперативних норм постанови №168 виплата додаткової винагороди підлягає здійсненню за час як перебування у відпустці після тяжкого поранення (що підтверджено ВЛК), так і за час перебування у стаціонарі ці правові підстави є рівнозначними і взаємно не виключаються.

З цього питання суд зауважує, що не може бути виплачена додаткова винагорода за один й той самий період за різними підставами (перебування на лікуванні та перебування у відпустці за висновком ВЛК), адже це призведе до отримання особою додаткової винагороди за один й той самий період у подвійному розмірі.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року в справі № 280/3178/25 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року в справі № 280/3178/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 13 жовтня 2025 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 13 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко