Справа № 280/1637/25
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 жовтня 2025 року м. Дніпросправа № 280/1637/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року (суддя Максименко Л.Я., повне судове рішення складено 23 травня 2025 року) в справі № 280/1637/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФУ) про:

визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії № 15 від 30 жовтня 2024 року;

зобов`язання зарахувати страховий стаж за період роботи: 1983-1985, 1987 роках (записи № 1-3), з 01.11.1992 по 09.07.1998, (записи № 12-14), з 21.03.1988 по 15.08.1989 (записи № 6-7), період навчання по програмі підготовки водіїв транспортних засобів категорії «С» у Веселівському СПТУ № 60 з 03.09.1987 по 03.02.1988 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 08 грудня 1983 року та призначити пенсію з дати звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України - з 23.10.2024.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 30.10.2024 № 15 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 08.12.1983, а саме: у 1983-1985, 1987 роках, з 01.11.1992 по 09.07.1998, з 21.03.1988 по 15.08.1989, період навчання з 03.09.1987 по 03.02.1988 та призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 23.10.2024.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вказує, що страховий стаж позивача становить 10 років 6 місяців 23 дні.

За доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано періоди трудової діяльності згідно з записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 08.12.1983:

- періоди трудової діяльності у колгоспі імені Чкалова у 1983-1985, 1987 роках (записи №№ 1-3), з 01.11.1992 по 09.07.1998 (записи №№ 12-14) - у колгоспі імені Чкалова (КСП імені Чкалова), оскільки відсутні інформація про встановлений та вироблений мінімум трудової участі у громадському господарстві (вихододні), інформація про реорганізацію колгоспу;

- з 21.03.1988 по 15.08.1989 (записи №№ 6-7), оскільки у графі 4 трудової книжки у підставі внесення запису про звільнення з роботи дата наказу містить виправлення, не засвідчене належно, що не відповідає вимогам пункту 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162;

- не зараховано період навчання по програмі підготовки водіїв транспортних засобів категорії С у Веселівському СПТУ № 60 з 03.09.1987 по 03.02.1988 згідно з відомостями свідоцтва № НОМЕР_2 , оскільки відсутня інформація про присвоєну кваліфікацію.

Апелянтом не приведено доводів у спростування висновків суду першої інстанції, апеляційна скарга дублює відзив на позову заяву.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.10.2024 року ОСОБА_1 звернувся до відділу обслуговування громадян №4 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про призначення пенсії по інвалідності.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 15 від 30 жовтня 2024 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У рішенні вказано, що …за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 віл 08.12.1983: періоди трудової діяльності у колгоспі імені Чкалова у 1983-1985, 1987 роках (записи №№ 1-3), з 01.11.1992 по 09.07.1998 (записи №№ 12-14) - у колгоспі імені Чкалова (КСП імені Чкалова), оскільки відсутні інформація про встановлений та вироблений мінімум трудової участі у громадському господарстві (вихододні), інформація про реорганізацію колгоспу з 21.03.1988 по 15.08.1989 (записи №№ 6-7), оскільки у графі 4 трудової книжки у підставі внесення запису про звільнення з роботи дата наказу містить виправлення, не засвідчене належно, що не відповідає вимогам пункту 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, ствердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162; не зараховано період навчання по програмі підготовки водіїв ірапспортних засобів категорії "С" у Веселівському СПТУ № 60 з 03.09.1987 по 03.02.1988 згідно відомостей свідоцтва № НОМЕР_2 , оскільки відсутня інформація про присвоєну кваліфікацію.

Суд першої інстанції зазначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів, трудова книжка заповнюється роботодавцем і на працівника не покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення, працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці, а певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Врахувавши, що трудова книжка позивача НОМЕР_1 від 08.12.1993 містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача у періоди у 1983-1985, 1987 роках, з 01.11.1992 по 09.07.1998, з 21.03.1988 по 15.08.1989 та навчання з 03.09.1987 по 03.02.1988, які також містять посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи та засвідчені печатками підприємств. Крім того, трудова книжка містить записи про виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, суд першої інстанції дійшов висновку, що прийняте відповідачем рішення про відмову у призначенні пенсії, що ґрунтується на незарахуванні (невизнанні) частини наявного у позивача стажу, є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки зарахований раніше відповідачем страховий стаж позивача складав 10 років 6 місяців 23 дні, враховуючи тривалість стажу, що повинен бути зарахований за висновком суду у цьому рішенні, загальний страховий стаж позивача становить понад 14 років, що достатнім для призначення пенсії, вік позивача на момент звернення за призначенням пенсії 57 років 9 місяців 11 днів, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку з призначення позивачу пенсії по інвалідності.

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач є особою з інвалідністю 2 групи.

ОСОБА_1 23 жовтня 2024 року звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області, яким заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності № 15 від 30 жовтня 2024 року, позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У рішенні вказано, що до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно з записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 віл 08.12.1983:

періоди трудової діяльності у колгоспі імені Чкалова у 1983-1985, 1987 роках (записи №№ 1-3), з 01.11.1992 по 09.07.1998 (записи №№ 12-14) - у колгоспі імені Чкалова (КСП імені Чкалова), оскільки відсутні інформація про встановлений та вироблений мінімум трудової участі у громадському господарстві (вихододні), інформація про реорганізацію колгоспу з 21.03.1988 по 15.08.1989 (записи №№ 6-7), оскільки у графі 4 трудової книжки у підставі внесення запису про звільнення з роботи дата наказу містить виправлення, не засвідчене належно, що не відповідає вимогам пункту 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, ствердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162;

не зараховано період навчання по програмі підготовки водіїв транспортних засобів категорії "С" у Веселівському СПТУ № 60 з 03.09.1987 по 03.02.1988 згідно з відомостями свідоцтва № НОМЕР_2 , оскільки відсутня інформація про присвоєну кваліфікацію.

Відповідно до розрахунку стажу форми РС-право страховий стаж ОСОБА_1 становить 10 років 6 місяців 23 дні (а.с. 13).

Спірним в цій справі, з урахуванням меж апеляційного оскарження, є правомірність незарахування до страхового стажу позивача періоду роботі у колгоспі та періоду навчання.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

За положеннями частини першої статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно зі статтею 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Частиною першою статті 30 Закону № 1058-IV установлено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Частиною першою статті 32 Закону № 1058-IV визначено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема: для осіб з інвалідністю II та III груп: до досягнення особою 23 років включно 1 рік; від 24 років до досягнення особою 26 років включно 2 роки; від 27 років до досягнення особою 28 років включно 3 роки; від 29 років до досягнення особою 31 року включно 4 роки; від 32 років до досягнення особою 33 років включно 5 років; від 34 років до досягнення особою 35 років включно 6 років; від 36 років до досягнення особою 37 років включно 7 років; від 38 років до досягнення особою 39 років включно 8 років; від 40 років до досягнення особою 42 років включно 9 років; від 43 років до досягнення особою 45 років включно 10 років; від 46 років до досягнення особою 48 років включно 11 років; від 49 років до досягнення особою 51 року включно 12 років; від 52 років до досягнення особою 55 років включно 13 років; від 56 років до досягнення особою 59 років включно 14 років.

Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону № 1058-ІV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

За положеннями частини другої статті 33 Закону № 1058-IV непрацюючі особи з інвалідністю II групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності такого страхового стажу:

у жінок - 20 років, а у чоловіків - 25 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 46 років включно;

у жінок - 21 рік, а у чоловіків - 26 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 48 років включно;

у жінок - 22 роки, а у чоловіків - 27 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 50 років включно;

у жінок - 23 роки, а у чоловіків - 28 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 53 років включно;

у жінок - 24 роки, а у чоловіків - 29 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 56 років включно;

у жінок - 25 років, а у чоловіків - 30 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 59 років включно.

Непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону.

Відтак, у контексті спірних правовідносин, позивач як особа з інвалідністю II групи, віком від 56 років до 59 років включно, має право на призначення пенсії по інвалідності у разі наявності страхового стажу 14 років.

Як вказано вище, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача наступні періоди:

періоди трудової діяльності у колгоспі імені Чкалова у 1983-1985, 1987 роках (записи №№ 1-3), з 01.11.1992 по 09.07.1998 (записи №№ 12-14) у колгоспі імені Чкалова (КСП імені Чкалова), оскільки відсутні інформація про встановлений та вироблений мінімум трудової участі у громадському господарстві (вихододні), інформація про реорганізацію колгоспу;

з 21.03.1988 по 15.08.1989 (записи №№ 6-7), оскільки у графі 4 трудової книжки у підставі внесення запису про звільнення з роботи дата наказу містить виправлення, не засвідчене належно;

період навчання по програмі підготовки водіїв транспортних засобів категорії С у Веселівському СПТУ № 60 з 03.09.1987 по 03.02.1988 згідно з відомостями свідоцтва № 020966, оскільки відсутня інформація про присвоєну кваліфікацію.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавст-вом, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному стра-хуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному стра-хуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи пер-соніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяль-ності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передба-чених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтвер-джує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Мініс-трів України.

Частинами першою та другою статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалеж-но від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встанов-люється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Постановою Ради Міністрів СРСР № 310 від 21 квітня 1975 року «Про трудові книжки колгоспників» (далі - постанова №310) встановлено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу (пункт 2).

До трудової книжки колгоспника вносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства у колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі у громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань, нагородження та заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами внутрішнього розпорядку колгоспу, інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (пункт 5 постанови №310).

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, (далі Інструкція №58) встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

За змістом пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

За положеннями пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Пунктом 2.6 Інструкції № 58 передбачено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

До 29 липня 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена наказом Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162, якою встановлені аналогічні вимоги до порядку заповнення трудових книжок.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

Підставою, за якою відповідачем не зараховані періоди роботи позивача у колгоспі згідно з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 від 08.12.1993 року, є відсутність інформації про встановлений та вироблений мінімум трудової участі у громадському господарстві (вихододні), інформація про реорганізацію колгоспу; у графі 4 трудової книжки у підставі внесення запису про звільнення з роботи дата наказу містить виправлення, не засвідчене належно.

За правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, якщо й трудова книжка позивача має певні недоліки, то у будь-якому випадку право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Трудова книжка позивача НОМЕР_1 від 08.12.1993 містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача у періоди у 1983-1985, 1987 роках, з 01.11.1992 по 09.07.1998, з 21.03.1988 по 15.08.1989, які також містять посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи та засвідчені печатками підприємств. Крім того, трудова книжка містить записи про виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Доводи відповідача зводяться до відсутності підстав для зарахування періодів роботи, зазначених у трудовій книжці колгоспника, та спростовані приведеними вище висновками суду.

Наступним спірним питанням є зарахування до страхового стажу періоду навчання позивача з 03.09.1987 по 03.02.1988 по програмі підготовки водіїв транспортних засобів категорії «С» у Веселівському СПТУ № 60.

Суд зауважує, що трудова книжка позивача НОМЕР_1 від 08.12.1993 містить інформацію з 03.09.1987 по 03.02.1988 по програмі підготовки водіїв транспортних засобів категорії «С» у Веселівському СПТУ № 60.

Закон №1058-IV набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Тобто трудова та інша прирівняна до неї діяльність за період до 01 січня 2004 року повинна враховуватися до стажу роботи для призначення пенсії відповідно до законодавства, яке діяло до 01 січня 2004 року.

На момент навчання позивача правовідносини у сфері освіти регулювалися Законом Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про народну освіту» від 28 червня 1974 року № 2778-VIII (далі - Закон № 2778-VIII).

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 2778-VIII для молоді, яка поступає на виробництво після закінчення загальноосвітньої школи, і для осіб, що працюють у народному господарстві і бажають здобути нову професію або підвищити кваліфікацію, організуються вечірні (змінні) професійно-технічні училища, а також курси, навчально-курсові комбінати та інші форми підготовки і підвищення кваліфікації безпосередньо на виробництві.

За положеннями частини четвертої статті 48 Закону №2778-VIII особам, які пройшли навчання з нової професії або підвищили кваліфікацію безпосередньо на виробництві і успішно склали кваліфікаційний екзамен, видається свідоцтво єдиної форми про здобуту спеціальність і присвоєний розряд, клас, категорію.

Підпунктом «и» пункту 109 Порядку № 590 визначено, що крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т. д.), партійних школах, совпартшколах, школах профрухів, на робфаках, перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі.

Єдиною підставою не зарахування цього періоду навчання є відсутність інформації про присвоєну кваліфікацію, проте ця обставина не може бути підставою для незарахування цього періоду навчання, адже як вказано вище, неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність незарахування цього періоду до страхового стажу позивача.

Підсумовуючи викладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії.

Судом не надається оцінка рішенню суду першої інстанції в частині обраного способу захисту порушеного права позивача, оскільки відповідачем не приведено в апеляційній скарзі жодного доводу у спростування обраного судом першої інстанції способу такого захисту.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року в справі № 280/1637/25 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року в справі № 280/1637/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 14 жовтня 2025 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 14 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов