Справа № 240/5737/25
Суддя: Шувалова Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м. Житомир справа № 240/5737/25

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шувалової Т.О., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області щодо відмови у проведенні перерахунку призначеної пенсії «за віком» врахувавши до трудового стажу ОСОБА_1 до пенсії «за віком» періоду роботи з 24.06.1987 року по 11.05.1994 року, з 25.09.1999 року і по даний час;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок призначених пенсійних виплат, за віком, з урахуванням періоду роботи з 24.06.1987 року по 11.05.1994 року, та з 25.09.1999 року і по даний час, з часу звернення про призначення пенсії, за віком, з 05.09.2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з грудня 2020 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі ГУ ПФУ в Житомирській області) та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058- IV. Вважає, що має більше 35 років трудового стажу, проте із облікових даних ГУ ПФУ в Житомирській області позивач дізнався, що його страховий стаж становить 23 роки 10 місяців та 12 днів, що спричинено незарахуванням відповідачем періоду його роботи з 24.06.1987 року по 11.05.1994 року згідно із записами у трудовій книжці та з 25.09.1999 року і по даний час до страхового стажу.

Відповідач, заперечуючи проти позову, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що при призначенні пенсії до загального страхового стажу позивача зараховано за періоди з 24.06.1987 року по 11.05.1994 року відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 10.12.1980, а саме: з 16.03.1987 по 24.06.1987 в Радомишльському ремонтно-транспортному підприємстві; з 20.03.1990 по 24.11.1992 в Радомишльському психоневрологічному інтернаті; з 26.11.1992 по 25.12.1992 в страховій компанії; з 04.01.1993 по 11.05.1994 в терцентрі по обслуговуванню пенсіонерів. Також зауважує, що документи, які підтверджують період роботи з 25.06.1987 по 19.03.1990 та з 26.12.1992 по 03.01.1993 року в матеріалах електронної пенсійної справи відсутні. Крім цього, зазначає, що позивачка з 24.05.1999 та по теперішній час зареєстрована як фізична особа підприємець., проте періоди здійснення позивачкою підприємницької діяльності з 25.09.1999 року по 31.12.2001 рік не зараховано до трудового стажу, оскільки в матеріалах електронної пенсійної справи відсутні будь які документи, передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій від 25.11.2005 №22-1 зі змінами, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України. Оскільки позивач проводила сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України з 01.01.2002 по 31.12.2003 року, здійснення підприємницької діяльності за цей період зараховано до страхового стажу позивача. Також зазначає, що заява про перерахунок пенсії визначеного зразка позивачкою не подавалась, офіційної відмови вона не отримувала, а у відповідь на її заяву було надано роз`яснення відповідно до ЗУ «Про звернення громадян». Відповідач вважає, що діяв правомірно, тому у задоволенні позову просив відмовити.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року витребувано у відповідача документи, зупинено провадження до дати отримання судом витребуваних доказів.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року витребувано у відповідача документи, зупинено провадження до дати отримання судом витребуваних доказів.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року витребувано у відповідача документи, запропоновано позивачу надати суду пояснення, зупинено провадження до дати отримання судом витребуваних доказів.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року провадження у справі поновлено.

На підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_3 , виданим 14.02.2022 органом 1830.

Позивачка є пенсіонеркою та перебуває на обліку у відповідача з 14.12.2020, що підтверджується формою РС-право.

Відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , заповненої 10.12.1980, позивачка у спірний період працювала:

- 24.06.1987 звільнена за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП наказ № від 23.06.1987 Пр 71-к;

- 20.03.1990 - прийнята на роботу у Радомишльський психоневрологічний інтернат на посаду касира наказ від 20.03.1990 №9;

- 09.10.1990 переведена експедитором - наказ від 09.10.1990 №47;

- 24.11.1992 звільнена за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП наказ від 24.11.1992 Пр №65

- 26.11.1992 прийнята у Страхову компанію «Аско Житомир лтд» на посаду представника компанії по заключенню договорів страхування наказ від 26.11.1992 Пр №78Ф;

- 25.12.1992- звільнена за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП наказ від 28.12.1992 Пр №84;

- 04.01.1993 прийнята в Територіальний центр обслуговування пенсіонерів та ОНГ на посаду заступника завідуючої відділенням соціальної допомоги ОНГ в домашніх умовах - наказ від 04.01.1993 №1;

- 11.05.1994 звільнена у зв`язку із скороченням штату відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України наказ від 11.05.1994 Пр №23.

Згідно зі свідоцтвом про Державну реєстрацію фізичної особи - підприємця від 24.05.1999 серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа підприємець та станом на дату подачі позовної заяви таку діяльність не припиняла.

28.02.2003 року Радомишльським відділенням Малинської МДПУ позивачці виданий патент серії НОМЕР_5 , у якому зазначений термін дії з 01.03.2003 по 31.03.2003.

05.09.2024 року позивачка звернулась до відповідача із заявою, в якій просила провести перерахунок та подальше нарахування призначеної пенсії, врахувавши періоди роботи з 24.06.1987 по 11.05.1994 року до її страхового стажу.

ГУ ПФУ в Житомирській області листом від 15.10.2024 №25284-23428/К-02/8-0600/24 повідомило позивачку, що відповідно до норм чинного законодавства пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім пенсії за особливі заслуги перед Україною) встановлюються у розмірі не меншому за розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений законом 2361,00 грн. Розмір пенсійної виплати позивача становить 2361,00 грн. Роз`яснень щодо незарахувань до страхового стажу періодів роботи позивачки даний лист не містить.

Матеріалами справи встановлено, що періоди роботи позивачки: з 16.03.1987 по 24.06.1987 , з 20.03.1990 по 24.11.1992, з 26.11.1992 по 25.12.1992, з 04.01.1993 по 11.05.1994, були зараховані до страхового стажу позивача, що підтверджується формою РС право. Також, відповідно до даних РС -право до страхового стажу були зараховані періоди здійснення позивачкою підприємницької діяльності: з 01.01.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 30.09.2015, з 01.01.2016 по 29.02.2020, з 01.06.2020 по 31.12.2020 року. Таким чином, вказані періоди не є спірними, що обумовлює висновок про необґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Спірними залишаються періоди роботи позивачки з 25.06.1987 19.03.1990 та з 26.12.1992 по 03.01.1993, а також періоди здійснення нею підприємницької діяльності з 25.09.1999 по 31.12.2001, 01.03.2020-30.05.2020, 01.01.2021-31.12.2021, 01.01.2022 -21.12.2022, 01.01.2023 - 31.12.2023, 01.01.2024-05.09.2024 (дата звернення із заявою до відповідача).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних мотивів.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).

Згідно із статтею 24 Закону України №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Надаючи оцінку позовним вимогам щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи позивачки з 25.06.1987 по 19.03.1990 та з 26.12.1992 по 03.01.1993 суд зазначає, що відомостей щодо роботи позивача у вказані періоди ані трудова книжка, ані довідка ОК-5 не містить. Будь яких інших доказів на підтвердження наявності у позивача трудових відносин у вказані періоди позивачкою не надано, відтак позовні вимоги у цій частині періоду є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо позовним вимог про зарахування періоду здійснення позивачкою підприємницької діяльності з 25.09.1999 по 31.12.2001 суд зазначає наступне.

Як установлено судом із форми РС право позивачки, підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності з 25.09.1999 по 31.12.2001 та слугувала відсутність даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч.3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 року №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

З огляду на положення вказаних норм права законодавцем передбачена можливість зарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності, при цьому, період провадження підприємницької діяльності за період з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців незалежно від сум сплачених ними страхових внесків. Для цього достатньо лише надання довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.

В свою чергу, обставини відсутності даних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру Загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату страхових внесків (єдиного внеску) сам по собі не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періоду зайняття позивачем підприємницькою діяльністю, оскільки позивач не наділений повноваженнями на ведення такого реєстру та наповнення його інформацією зі сплати страхових внесків.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Таким чином, періоди ведення підприємницької діяльності позивачем з 24.09.1999 року (дата реєстрації підприємницької діяльності) по 31.12.2001 року включно беззастережно включаються до страхового стажу і незалежно від сплаченого розміру страхових внесків (єдиного внеску).

Отже, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині зарахування до страхового стажу періоди здійснення позивачкою підприємницької діяльності з 24.09.1999 по 31.12.2001 є обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Щодо періоду здійснення підприємницької діяльності позивачки як фізичної особи-підприємця з 01.03.2020 по 30.05.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 31.12.2023, з 01.01.2024 по 05.09.2024 (дата звернення позивачки до органів ПФУ із заявою про перерахунок пенсії), суд зауважує на таке.

Абзац 37 статті 1 Закону України №1058-IV визначає, що страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, як єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, так і збір на обов`язкове державне пенсійне страхування є страховими внесками.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до статті 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т. ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV ( в редакції, яка діяла на час призначення позивачу пенсії за віком) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п`яти років.

Згідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою:

ТП = Св : В, де:

ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях;

Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати;

В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.

Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII розділ XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV доповнено пунктом 3-1, яким передбачено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Також постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Отже, законодавчо були змінені умови щодо зарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Згідно із пунктом 2.7 Порядку №22-1 до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.

Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №21-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, із аналізу вищевикладеного слідує, що здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

З огляду на вищевикладене, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата за весь наведений період щомісячно внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску, та подання відповідних звітів до відділу персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України.

При цьому слід ураховувати, що Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» від 03 липня 1998 року №727/98 було установлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб`єктів малого підприємництва, зокрема, як фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Суб`єкти малого підприємництва фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва фізичних осіб установлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.

Суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету 43 відсотки; до Пенсійного фонду України 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Пунктом 6 зазначеного Указу було встановлено, що суб`єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов`язкових платежів), зокрема, як збору на обов`язкове державне пенсійне страхування; збору на обов`язкове соціальне страхування; внесків до Фонду України соціального захисту інвалідів; податку на доходи фізичних осіб.

Судом було запропоновано позивачці надати до суду докази сплати єдиного податку в рахунок сплати страхових внесків за періоди з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 31.10.2023 та з 01.01.2024 по 05.09.2024 (дата подання заяви до ПФУ).

Станом на дату розгляду цієї справи позивачка надала до суду додаткові письмові пояснення від 13.10.2025 року, в яких повідомила суд, що з грудня 2020 року не сплачує страхові внески до Пенсійного фону України та єдиний податок у податкову службу.

Матеріалами справи встановлено, що форма довідки ОК-5 не містить даних щодо сплати позивачкою щомісячно внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску за періоди: 01.03.2020 по 31.05.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022, 01.01.2023 - 31.10.2023, з 01.01.2024 по 05.09.2024, що обумовлює висновок про те, що вказані періоди не підлягають зарахуванню до страхового стажу, відтак позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо періодів роботи здійснення підприємницької діяльності за період 01.11.2023 по 31.12.2023, суд з форми довідки ОК-5 встановив, що позивачкою сплачувались страхові внески у вказаний період, відтак позовні вимоги в частині зарахування періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.11.2023 по 31.12.2023 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо обраного позивачкою способу захисту, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною другою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина та інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в даній Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

З огляду на викладене, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 10 частини другої та абзацом 2 частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У позовній заяві позивачка просить суд, зокрема, визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у проведенні перерахунку призначеної пенсії «за віком», врахувавши до трудового стажу періоди роботи.

Суд зауважує, що зарахування спірних періодів роботи позивачки до страхового стажу є можливим за наслідками розгляду відповідної заяви про призначення чи перерахунок пенсії, тому ураховуючи викладені у цьому рішенні висновки суду та встановлені судом обставини, з метою забезпечення повного, належного і ефективного захисту прав позивача і реального їх поновлення, суд вважає за необхідне застосувати положення частини другої статті 9 та статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України і задовольнити позовні вимоги шляхом:

- визнання протиправною відмову відповідача, оформлену листом від 15.10.2024 №25204-23428/К-02/8-0600/24 у проведенні перерахунку пенсії позивача за заявою від 05.09.2024;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву позивачки від 05.09.2024 про перерахунок пенсії за віком зарахувавши до страхового стажу позивачки періоди її роботи як фізичної особи-підприємця з 24.09.1999 по 31.12.2001 та з 01.11.2023 по 31.12.2023.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов містить декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16 червня 2020 року у справі №620/1116/20.

Таким чином поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає вся сума сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10003, )про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області, оформлену листом від 15.10.2024 №25204-23428/К-02/8-0600/24 у проведенні перерахунку пенсії позивача за заявою від 05.09.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву позивачки від 05.09.2024 про перерахунок пенсії за віком зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи як фізичної особи-підприємця з 24.09.1999 по 31.12.2001 та з 01.11.2023 по 31.12.2023.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211 грн 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 13 жовтня 2025 р.

Суддя Т.О. Шувалова