Справа № 520/20659/25
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2025 року № 520/20659/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд.5, м. Харків, 61002, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, , яке зареєстровано за адресою: 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць 5, яка полягає у невиплаті позивачу при звільненні грошової компенсацію за невикористані відпустки: за 2007 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2008 рік - 11 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки, за 2009 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2013 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2014 рік - 25 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки, а всього 111 діб невикористаної відпустки;

- зобов`язати Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, , яке зареєстровано за адресою: 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць 5 виплатити грошову компенсацію за невикористані позивачем 111 діб основної та додаткової відпустки.

В обґрунтування позову вказано, що бездіяльність ГУНП в Харківській області яка полягає у невиплаті грошової компенсації при звільненні ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки: за 2007 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2008 рік - 11 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки, за 2009 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2013 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2014 рік - 25 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки, а всього 111 діб невикористаної відпустки.

Відповідач, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ в період з 13 жовтня 1992 року по 24 квітня 2015 року.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області №176о/с від 23.04.20115 позивач звільнений з органів внутрішніх справ через хворобу за п. 64 «Б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

За період проходження служби в органах внутрішніх справ України позивач не використав частину щорічної відпустки за 2007 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2008 рік - 11 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки, за 2009 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2013 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2014 рік - 25 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки.

Відповідно до отриманої відповіді від 09.06.2025 № 24/119-12/01-2025 за час проходження служби в ГУ МВСУ в Харківській області він не використав частину щорічної відпустки за 2007 рік - 15 діб, за 2008 рік - 11 діб основної відпустки та 15 діб додаткової, за 2009 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2013 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2014 рік - 25 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки, у зв`язку з чим просить виплатити грошову компенсацію за невикористані відпустки у кількості 111 діб.

Вважаючи, що відповідачем при звільненні позивача протиправно не здійснено виплату грошової компенсації за невикористані відпустки за попередні роки, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі норми права.

Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України "Про відпустки" (далі - Закон №504) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі ст. 4 Закону №504 установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням; 3) творча відпустка ; 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях; 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи; 5) відпустки без збереження заробітної плати. Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 ст. 24 Закону № 504).

Соціальний захист поліцейських регулюється Законом України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02 липня 2015 року (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до ст.92 Закону №580-VIII, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частиною 2 ст. 93 вищевказаного Закону передбачено, що тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів (ч. 3 ст. 93 Закон № 580-VIII).

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби. Відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році.

Частиною 10 вказаної статті передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799 (далі - Порядок №260).

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

В контексті наведеного, аналізуючи вказані норми законодавства, суд дійшов висновку, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Як вже зазначалося, види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, передбачені положеннями Закону №580-VIII. При цьому, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Разом з тим, не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав у попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Отже, суд вважає, що у наступному календарному році, у тому числі й за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку. Відпустки за попередні роки які невикористані поліцейським в році звільнення не можуть бути залишені без розрахунку (виплати грошової компенсації), адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

В той час, з огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260, питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України і Закону № 504, яким передбачено право працівника у разі звільнення на виплату грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 січня 2021 року по справі № 160/10875/19 та від 04.11.2021 року по справі № 440/5244/19.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05.10.2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту військовослужбовців, поліцейських та деяких інших осіб».

Вказаним Законом внесено зміни до статті 93 Закону №580-VIII та частину 10 викладено у новій редакції, а саме «Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського».

Так, відповідачем протиправно не виплачено позивачу грошової компенсацію за невикористані відпустки: за 2007 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2008 рік - 11 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки, за 2009 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2013 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2014 рік - 25 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки.

Таким чином, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо непроведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу грошової компенсації грошової компенсацію за невикористані відпустки: за 2007 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2008 рік - 11 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки, за 2009 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2013 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2014 рік - 25 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки.

У контексті викладеного, суд відмічає, що матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не заперечується, що на момент звільнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області позивачем не використано усі дні щорічної відпустки, право на яку останній отримав під час проходження служби та усі дні додаткової відпустки, а тому при звільненні набув право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної основної та додаткової відпустки.

Враховуючи обставини встановлені у ході судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивачу під час звільнення підлягала виплаті грошова компенсація за невикористані щорічні і додаткові відпустки: за 2007 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2008 рік - 11 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки, за 2009 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2013 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2014 рік - 25 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки.

Щодо посилань відповідача на постанови Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 820/5122/17, від 31 березня 2020 року у справі № 808/2122/18, суд зазначає, що у відповідності до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 30.01.2019 року по справі № 755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію.

Таким чином, суд, вирішуючи спір у даній справі, враховує правову позицію вказану Верховним Судом в постановах від 19 січня 2021 року по справі № 160/10875/19 та від 04.11.2021 року по справі № 440/5244/19.

Отже, відповідачем не здійснено остаточного розрахунку з позивачем.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд.5, м. Харків, 61002, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсацію за невикористані відпустки: за 2007 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2008 рік - 11 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки, за 2009 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2013 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2014 рік - 25 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки.

Зобов`язати Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані відпустки: за 2007 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2008 рік - 11 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки, за 2009 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2013 рік - 15 діб додаткової відпустки, за 2014 рік - 25 діб основної відпустки та 15 діб додаткової відпустки.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Заічко О.В.