Справа № 460/3269/24
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2025-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/3269/24 пров. № А/857/31065/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року (суддя- Гудима Н.С., ухвалене в м. Рівне) у справі № 460/3269/24 за позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2024 року Головне управління ДПС у Хмельницькій області звернулося до суду з позовом до Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у розмірі 60623,90 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 до бюджету податковий борг з земельного податку з фізичних осіб (18010700) в сумі 299,11 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржило Головне управління ДПС у Хмельницькій області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняте нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції поданий не був.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що згідно з інтегрованими картками податкового органу у Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 наявна податкова заборгованість на загальну суму 60623,90 грн., а саме: з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 60324,79 грн, що виникла на підставі податкових повідомлень-рішень №0067764/5002-2214 від 14.03.2018, №0-1716 від 02.05.2019, №1-1716 від 07.09.2022, №0-1716-UA0075276 від 23.06.2023; з земельного податку з фізичних осіб у розмірі 299,11 грн, що виникла на підставі податкових повідомлень-рішень №2-2220 від 16.04.2021, №-2220 ввід 16.08.2022, №-2220 ввід 16.08.2022, №-2220 від 24.03.2023 та №-2220 від 24.03.2023.

Податковим органом 24.05.2021 сформовано податкову вимогу форми "Ф" №1781-55-1305-2223 на загальну суму 11445,64 грн.

Разом з тим, у всіх вказаних податкових повідомленнях-рішеннях зазначена адреса платника податків " АДРЕСА_1 ". На таку ж адресу і були направлені податкові повідомлення-рішення. Однак податкові повідомлення-рішення №0067764/5002-2214 від 14.03.2018, №0-1716 від 02.05.2019, №1-1716 від 07.09.2022, №0-1716-UA0075276 від 23.06.2023 не вручені відповідачу, поштові конверти повернулися на адресу податкового органу з відміткою "за закінчення терміну зберігання".

У податковій вимозі від 24.05.2021 зазначена адреса відповідача " АДРЕСА_2 ", на яку її і було направлено. Згідно з відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення вказана вимога вручена відповідачу особисто 09.06.2021.

Податкові повідомлення-рішення №2-2220 від 16.04.2021, №-2220 ввід 16.08.2022, №-2220 від 16.08.2022, №-2220 від 24.03.2023 та №-2220 від 24.03.2023 також вручені відповідачу особисто, про що свідчить її підпис на корінцях таких податкових повідомлень-рішень.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до пункту 54.5 статті 54 ПК України, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно пункту 95.2 вказаної статті стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до пп.14.1.39. п.14.1. ст.14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Враховуючи вище наведені норми, колегія суддів зазначає, що у платника податку виникає безумовний обов`язок зі сплати грошового зобов`язання після його узгодження. Несплачена сума грошового зобов`язання у встановлений законом строк набуває статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.

При цьому, днем узгодження нарахованих контролюючим органом податкових зобов`язань, у разі якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує їх до суду, є одинадцятий календарний день, що настає за днем отримання платником податків відповідного податкового повідомлення-рішення.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, податковий орган стверджує, що податковий борг ФОП ОСОБА_1 у розмірі 60324,79 грн виник у зв`язку з несплатою останньою грошових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями №0067764/5002-2214 від 14.03.2018, №0-1716 від 02.05.2019, №1-1716 від 07.09.2022, №0-1716-UA0075276 від 23.06.2023.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України).

Пунктом 95.1 статті 95 ПК України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Таким чином, стягненню податкового боргу передує процедура узгодження грошового зобов`язання.

Разом з тим, на час прийняття податкових повідомлень-рішень діяла редакція п.58.3. статті 53 ПК України, у відповідності до якої податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно з п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до п. 42.3 ст. 42 ПК України якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

Тобто, податкове повідомлення-рішення може вважатися належним чином врученим відповідачу у разі його направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням ФОП ОСОБА_1 є " АДРЕСА_2 ".

Згідно з відповіддю з Єдиного демографічного реєстру №533503 від 09.04.2024, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , починаючи з 23.08.2011 є " АДРЕСА_2 ".

Натомість податкові повідомлення-рішення №0067764/5002-2214 від 14.03.2018, №0-1716 від 02.05.2019, №1-1716 від 07.09.2022, №0-1716-UA0075276 від 23.06.2023 направлені позивачем відповідачу на адресу: " АДРЕСА_1 ", яка не є зареєстрованою адресою (податковою адресою) відповідача.

Відтак, оскільки позивачем не надано документального підтвердження вручення відповідачу за його податковою адресою вказаних податкових повідомлень-рішень, то відповідно платник податків ФОП ОСОБА_1 , не є повідомленою про наявність податкового зобов`язання, визначеного цими рішенням, в установленому ПК України порядку.

Відповідно до п. 87.11 ст. 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Згідно з пп. 20.1.34 п. 20.1ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Верховний Суд в постанові від 12 липня 2022 року по справі № 160/7345/20, зазначив, що у спорах за позовом податкового органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягає, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, протягом строків, визначених законодавством, правильність нарахування пені за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу.

Аналогічна правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №824/1571/19-а.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав вважати, що податкові повідомлення-рішення №0067764/5002-2214 від 14.03.2018, №0-1716 від 02.05.2019, №1-1716 від 07.09.2022, №0-1716-UA0075276 від 23.06.2023 належним чином врученими відповідачу у розумінні п.58.3 ст.58 ПК України, а визначені ними грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 60324,79 грн, узгодженими у спосіб, встановлений ПК України, що, як наслідок, не дає права контролюючому органу на стягнення податкового боргу, що виник у зв`язку з їх несплатою.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 29.01.2024 у справі №200/1185/21-а.

Також, судом першої інстанції вірно встановлено, що податкові повідомлення-рішення №2-2220 від 16.04.2021, №-2220 ввід 16.08.2022, №-2220 від 16.08.2022, №-2220 від 24.03.2023 та №-2220 від 24.03.2023, якими визначено податкові зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб на загальну суму 299,11 грн, вручені відповідачу особисто, про що свідчить її підпис на корінцях таких податкових повідомлень-рішень.

У встановлений у вказаних податкових повідомлень-рішеннях строк відповідач податкове зобов`язання визначене в них не сплатив, доказів оскарження рішень в судовому порядку не надав, а тому таке податкове зобов`язання набуло статусу податкового боргу.

Таким чином, наявність у відповідача податкового боргу з земельного податку з фізичних осіб в розмірі 299,11 грн, підтверджується розрахунком податкового боргу та витягами із облікової картки платника податків.

Згідно п.19-1.1.45 ст.19-1 Податкового кодексу України, контролюючі органи звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до п.87.11 ст.87 Податкового кодексу України контролюючий орган має право звертатися до суду щодо стягнення податкового боргу платника податку фізичної особи.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про часткове задоволення позову.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року у справі № 460/3269/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель