Справа № 420/22945/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/22945/24

Перша інстанція: суддя Попов В.Ф.,

повний текст судового рішення

складено 12.12.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Осіпова Ю.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 у справі №420/22945/24 за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язати вчинити певній дії

У С Т А Н О В И В:

22.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не виплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 1-го посадового окладу та окладу за військовим званням за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби;

- зобов`язати НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 1-го посадового окладу та окладу за військовим званням;

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не виплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби;

- зобов`язати НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням;

- зобов`язати НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої винагороди за тривалість безперервної 15-ти та 20-ти річної календарної військової служби за весь час затримки виплати - з 01.07.2010 по день фактичної виплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що військовою частиною НОМЕР_1 неправильно розраховано та не в повному обязі виплачено винагороди за тривалість безперервної військової служби. Під час виплати означених винагород відповідач має компенсувати втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Відповідач військова частина НОМЕР_1 з позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, вказуючи, що спірну винагороду розраховано правильно та виплачено ОСОБА_1 у повному обсязі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 у справі №420/22945/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 1-го посадового окладу та окладу за військовим званням за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби.

Зобов`язано НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 1-го посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням виплачених сум, із компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої винагороди за тривалість безперервної 15-річної календарної військової служби за весь час затримки виплати - з липня 2010 року по день фактичної виплати.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Приймаючи вказане рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вказав, що наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №19 від 02.02.2015 «Про грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовців (працівників) Державної прикордонної служби України у лютому-грудні 2015 року» додатково упорядковано розмір винагороди, зокрема, за 20 років безперервної служби, право на яку, у період чинності цього наказу, набув позивач, а тому відповідач у липні 2015 року правомірно виплатив додаткову винагороду за 20 років безперервної військової служби у розмірі 50 відсотків установленого розміру.

Задовольняючи позовні вимоги окружний адміністративний суд дійшов висновку про протиправність виплати позивачеві додаткової винагороди за 15 років безперервної військової служби із урахуванням п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а не у розмірі згідно із додатком 25 до цієї ж постанови Уряду та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425. У зв`язку з несвоєчасною виплатою винагороди, суд першої інстанції вказав про необхідність компенсувати ОСОБА_1 втрату частини доходів.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на неповне з`ясування окружним адміністративним судом обставин справи, викладено прохання скасувати оскаржувану частину судового акту із прийнттям у відповідній часині нового судового рішення про задоволення позових вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що при виплаті винагороди за тривалість безперервної військової служби відповідач повинен був керуватись додаткови 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням положень Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425, а не пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294.

У свою чергу, військовою частиною НОМЕР_1 до апеляційного адміністративного суду скеровано відхив на апеляційну скаргу, у якому відповідач вказує про необґрунтованість наведених позивачем в апеляційній скарзі доводів.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на не правильне застосування окружним адміністративним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржувану частину судового акту із прийнттям у відповідній часині нового судового рішення про відмову в задоволенні позових вимог.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що для визначення розміру додаткової винагороди за тривалість безперервної військової служби в 2010 році слід застосовувати норми наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 392 від 25.05.2010 «Про заходи з виконання бюджету на 2010 рік», які, у свою чергу, фактично дублюють норми постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294, тобто нормативного акту вищої юридичної сили. Також, скаржника вказує про безпідставність компенсації втрати частини доходів.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, колегія суддів зазначає таке.

Зокрема, колегією суддів установлено, що військову службу ОСОБА_1 проходив у Державній прикордонній службі України.

У липні 2010 року ОСОБА_1 виплачено додаткову винагороду за 15 років безперервної військової служби у розмірі 50% від встановленого розміру на підставі п.7 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294, а в липні 2015 року - додаткову винагороду за 20 років безперервної військової служби у розмірі 50% від встановленого розміру на підставі п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294.

Наказом голови Державної прикордонної служби України від 29.10.2020 №1053-ос ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас, а наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.11.2020 №553-ОС виключено зі списків особового складу прикордонного загону та знято з усіх видів забезпечення.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 звернувся до начальника НОМЕР_4 прикордонного закону із заявою від 18.06.2024 щодо перерахунку та виплати винагороди за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 1-го посадового окладу та окладу за військовим званням, а також винагороди за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із часу набуття права на виплату винагороди у розмірі 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням.

За наслідком розгляду означеного звернення позивача НОМЕР_4 прикордонним законом Державній прикордонній службі України надано відповідь (лист від 14.07.2024 №09/О-8802/6230), у якій зазначено, що винагорду за 15 та 20 років безперервної військової служби виплачено у липні 2010 року та липні 2015 року відповідно.

Уважаючи порушеним своє право на отримання належного розміру винагороди за тривалість безперервної військової служби позивач звернувся до суду з даним позовом.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів апеляційних скарг колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частини друга і третя статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Згідно зі ч. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" (чинної на час виникнення спірних правовідносин) затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до названого рішення Уряду, серед яких «винагорода за тривалість безперервної військової служби».

Додатком 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 для військовослужбовців, зокрема, встановлено одноразовий додатковий вид грошового забезпечення винагороду за тривалість безперервної військової служби (посадовий оклад і оклад за військовим званням) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби: 1 за 15 років; 1,5 за 20 років; 2 за 25 років; 2,5 за 30 років; 3 за 35 і кожні наступні п`ять років.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294, виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Пунктом 11 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Наведені приписи дають підстави уважати, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації ДПСУ упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.

Одночасно, у п.7 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 зазначено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

З аналізу наведених норм слідує, що до моменту упорядкування переліку, розмірів та порядку виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, такі виплати провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого розміру.

20.05.2008 відповідно до Закону України "Про Державну прикордонну службу України", постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" та з метою визначення порядку й умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, Адміністрацією Державної прикордонної служби України видано наказ №425 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України».

Названий підзаконний нормативно-правовий акт набрав чинності 29.06.2008.

Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425, визначено порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади в спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади у справах охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби).

У розділі ІІІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425, визначено порядок, умови та розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пп. 3.13.1 п. 3.13 розділу ІІІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425, особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра - 11 відсотків посадового окладу.

Згідно із пп. 3.25.1 п. 3.25 розділу ІІІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби виплачується винагорода за тривалість безперервної військової служби в таких розмірах:

15 років - 1 розмір посадового окладу і окладу за військовим званням;

20 років - 1,5 розміру посадового окладу і окладу за військовим званням;

25 років - 2,0 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням;

30 років - 2,5 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням;

35 і кожні наступні п`ять років - 3,0 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням.

Отже, Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425, упорядковано додаткові види грошового забезпечення, які визначено додатками 25-28 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294.

Відтак, з 29.06.2008 (дати набрання чинності Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425) виплата додаткових видів грошового забезпечення, визначених додатками 25-28 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294, у тому числі й винагороди за тривалість безперервної військової служби виплачується у розмірах встановлених цією Інструкцією.

Аналогічний висновок, викладено у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 808/8403/13-а.

Водночас, як з`ясовано колегією суддів у липні 2010 року ОСОБА_1 виплачено додаткову винагороду за 15 років безперервної військової служби у розмірі 50% від встановленого розміру, що суперечить вищенаведеним законодавчим приписам.

За таких підстав суд апеляційної інстанції уважає правильним висновок окружного адмінісратвиного суду про задоволення досліджуваної частини позовних вимог.

Стосовно компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати апеляційний адміністративний суд вказує наступне.

Відповідно до статей 2-4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що додаткова винагорода за безперервну військову службу є складовою грошового забезпечення, а тому у разі несвоєчасної її виплати провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин, у розумінні положень статей 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», дають підстави уважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням НОМЕР_4 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України строків виплати спірної додаткової винагороди за безперервну військову службу.

Відносно виплати додаткової винагороди за 20 років безперервної військової служби у розмірі 50% від встановленого розміру колегія суддів уважає правильною позицію суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову з огляду на таке.

Так, апеляційний адміністративним судов установлено, що Адміністрацією Державної прикордонної служби України, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», постанови Кабінету міністрів України від 01.03.2014 №65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» та постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», видано наказ № 19 від 02.02.2015 «Про грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовців (працівників) Державної прикордонної служби України у лютому-грудні 2015 року».

Згідно до пункту 11 цього наказу, виплата додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно із пунктами 3.13, 3.14, 3.16, 3.18, 3.19, 3.20, 3.21, 3.22, 3.23, 3.24, 3.25 (додаткова винагороду за тривалість безперервної військової служби) Інструкції, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425, здійснюється у розмірі 50 відсотків установленого відповідно до зазначеного пунктами розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям льотного, наземного складу авіації та плаваючого складу.

Згідно фактичних обставин справи, у липні 2015 року ОСОБА_1 виплачено додаткову винагороду за 20 років безперервної військової служби у розмірі 50% від встановленого розміру, що цілком відповідає вищеназваному наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Приймаючи рішення в досліджуваній частині правовідносин слід також врахувати, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить жодних доводів стосовно того, що наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України №19 від 02.02.2015 «Про грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовців (працівників) Державної прикордонної служби України у лютому-грудні 2015 року» на спірні правовідносини не поширюється.

Апеляційний суд також відмічає, що будь-яких доводів та доказів на підтвердження того, що в межах спірного періоду положення наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України №19 від 02.02.2015 «Про грошове забезпечення (заробітну плату) військовослужбовців (працівників) Державної прикордонної служби України у лютому-грудні 2015 року» не діяли матеріали спарви не містять.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає правильним висновок окружного адміністратвиного суду стосовно відмови в задоволенні досліджуваної частини позовних вимог.

Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційних скаргах доводи сторін.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені сторонами в апеляційних скаргах доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 у справі №420/22945/24 за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язати вчинити певній дії без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Ю.В. Осіпов О.І. Шляхтицький