Справа № 160/17445/25
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2025-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні йому пенсії від 16.05.2025 року;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву від 09.04.2025 року про призначення пенсії за вислугу років, зарахувавши до стажу роботи за вислугу років періоди роботи: помічник машиніста тепловоза з 13.04.1992 року по 17.09.2000 року; машиніст тепловоза з 18.09.2000 року по 12.09.2007 року; машиніст-інструктор локомотивних бригад з 13.09.2007 року по 14.10.2012 року; період навчання в Попаснянському професійно-технічному училищі №85 з 01.09.1990 року по 01.04.1992 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
На виконання вимог ухвали суду від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення. Так, позивач у позові зазначає, що його трудова книжка знаходилась на підприємстві «Попаснянське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», однак у 2022 року під час військових дій на підприємстві виникла пожежа, підприємство зазнало руйнувань і трудова книжка не збереглася. На адвокатський запит представника позивача, згідно із відповіддю Регіональна філія «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» повідомила, що внаслідок збройної агресії російської федерації у Філії відсутній доступ до майна та документів (у т.ч. кадрової) структурного підрозділу «Попаснянське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», що розташоване на території Луганської області. Попаснянська територіальна громада з 07.05.2022 року є тимчасово окупованою територією, у зв?язку з чим у філії відсутня можливість підтвердити або спростувати факт збереження трудової книжки позивача. Довідка видана структурним підрозділом «Попаснянське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 14.11.2024 №45/ТЧ-6 складена на основі даних наявних в автоматизованій системі управління персоналом та потребує підтвердження первинними документами або актом зустрічної перевірки.
Відповідно до диплому НОМЕР_1 позивач з 01.09.1990 по 01.04.1992 навчався у професійно-технічному училищі м.Попасна. При цьому відповідно до військового квитка НОМЕР_2 позивач з 14.05.1988 по 03.06.1991 проходив строкову військову службу в лавах радянської армії. Відтак для визначення форми та терміну навчання рекомендовано надати уточнюючу довідку. Крім того, відповідача зазначив про описку у оскаржуваному рішенні, та зазначив про те що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії саме 09.05.2025 року. Таким чином, на переконання відповідача, рішення Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п.«а» ст.55 Закону №1788-ХІІ прийнято згідно з нормами чинного законодавства, у зв`язку з відсутністю пільгового стажу, що є підставою для відмову у задоволенні позову.
Ухвалою суду від 11.07.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі в справі Головного управління ПФУ в Луганській області.
Ухвалою суду від 11.07.2025 року витребувано від Головного управління ПФУ в Луганській області по цій справі належним чином завірену копію пенсійної справи позивача.
Ухвалою суду від 01.09.2025 року продовжено строк розгляду цієї справи до 01.10.2025 року.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену в позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позову, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 09.05.2025 року звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«а» ст.55 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII.
В спірному рішенні зазначено, що відповідно до пункту "а" статті 55 Закону № 1788-ХІІ та з врахуванням пункту 2-1 розділу ХV «Перехідні положення» Закону №1058-ІV право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджені постановою №583, - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 26 року 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі (станом на 11.10.2017). Вік позивача на дату звернення - 55 років 2 дні. Стаж роботи за вислугу років не розраховано. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу роботи за вислугу років не зараховано період роботи з 13.04.1992 по 04.10.2012, згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів, у ній № 45/ТЧ-6 від 14.11.2024, оскільки відсутня трудова книжка, дана довідка потребує підтвердження первинними документами або актом зустрічної перевірки. Також до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1980 по 01.04.1992 (диплом НОМЕР_1 ), оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби (військовий квиток НОМЕР_2 ), необхідно надати уточнюючу довідку. Враховуючи викладене, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Відповідно до статті 51 Закону № 1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Згідно зі статтею 52 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.
Відповідно до п.«а» ст.55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.
Таким чином, право на призначення пенсії за вислугу років мають робітники локомотивних бригад після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з яких не менше 12 років 6 місяців за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМУ від 12.10.1992 р. № 583 затверджено Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років.
Зокрема правом на пенсію за вислугу років користуються: слюсарі по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; оглядачі-ремонтники вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; слюсарі по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу.
Згідно із ч.1 ст.56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до положень вказаної законодавчої норми, до стажу роботи зараховується також, зокрема: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю; військова служба; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;
Згідно із статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами статті 48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідні положення містить і постанова КМУ від 12.08.1993 р.№ 637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.3 постанови КМУ від 12.08.1993 р. № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із пунктами 17, 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
У такому ж порядку підтверджується стаж роботи за відсутності документів у разі, коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються (розміщувалися) на тимчасово окупованій російською федерацією території України, в районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, а також на територіях територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають/перебували в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також у разі, коли майно (документи) підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (незалежно від місця їх реєстрації на території України) розташоване на території України та/або пошкоджене чи знищене внаслідок воєнних (бойових) дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації проти України, за умови документального підтвердження пошкодження чи знищення майна (документів).
За змістом приписів пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м.Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На момент початку збройної агресії рф проти України позивач проживав у Попаснянському районі Луганської області, про що свідчать копія його паспорта серії НОМЕР_3 .
В якості підтвердження пільгового стажу позивачем було надано до Пенсійному фонду довідку, що видана структурним підрозділом «Попаснянське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 14.11.2024 р. №45/ТЧ-6, у якій зазначено наступне:
« ОСОБА_1 працював повний робочий день в структурному підрозділі «Попаснянське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» з 13.04.1992 р. по 17.09.2000 р. помічник машиніста тепловоза (наказ 13.04.1992 №322); з 18.09.2000 р. по 12.09.2007 р. машиніст тепловоза (наказ від 18.09.2000 № 77); з 13.09.2007 p. по 04.10.2012 р. машиніст-інструктор локомотивних бригад (наказ від 13.09.2007р. №81ос.), безпосередньо здійснював організацію перевезень та забезпечував безпеку руху на залізничному транспорті, користується правом на пенсію за вислугу років за професією, посадою помічник машиніста тепловоза, машиніст тепловоза, машиніст-інструктор локомотивних бригад. Пільговий стаж склав 20 років 05 місяців 21 день. Підтвердження періодів роботи, які зараховуються/не зараховуються до пільгового стажу надати не маємо можливості, у зв?язку з тим, що архів структурного підрозділу «Попаснянське локомотивне депо» знаходиться на непідконтрольній Україні території. Довідка складена на основі даних наявних в автоматизованій системі управління персоналом структурного підрозділу «Попаснянське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» та внесених до неї на підставі трудової книжки».
Крім того в матеріалах справи міститься біографічна довідка видана структурним підрозділом «Попаснянське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» з якої вбачається наступне:
« ОСОБА_1 з 29.12.2018 працює черговим (основного) локомотивного депо цеха експлуатації структурного підрозділу «Попаснянське локомотивне депо» регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця".
09.1990 - 04.1992 навчання в Попаснянському професійно-технічному училищі №85;
04.1992 - 09.2000 помічник машиніста тепловоза цеха експлуатації локомотивного депо Попасна Донецької області;
09.2000 - 10.2001 машиніст тепловоза цеха експлуатації локомотивного депо Попасна
10.2001 - 09.2007 машиніст тепловоза 3 класу цеха експлуатації локомотивного депо Попасна Донецької області;
09.2007 - 10.2012 машиніст-інструктор локомотивних бригад цеха експлуатації локомотивного депо Попасна «ДП «Донецька залізниця»;
10.2012 - 12.2015 черговий (основного) локомотивного депо Попасна «ДП «Донецька залізниця»;
12.2015 - 12.2018 черговий (основного) локомотивного депо цеха експлуатації структурного підрозділу «Попаснянське локомотивне депо» регіональна філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця»;
12.2018 - по теперішній час (14.11.2024 року) черговий (основного) локомотивного депо цеха експлуатації структурного підрозділу «Попаснянське локомотивне депо» регіональна філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця».
З наданих в якості доказів копії довідки форми ОК-5 складеної відносно позивача, вбачається, що останній: з 1999 по 2024 роки, виконував роботи які обліковуються за кодом підстави для обліку спецстажу ЗП3055А1.
Код підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства за №ЗП3055А1 - робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування підтверджено у позивача наявність стажу роботи який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п.«а» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Отже, вимога відповідача щодо необхідності передачі на розгляд Комісії архівної довідки, у цьому випадку є необґрунтованою, оскільки наявність стажу, необхідного для призначення пенсії у позивача підтверджується архівною довідкою та відомостями з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно із ч.3 ст.44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Крім того, ч.1 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Також, відповідно до абз.2 підпункту 3 пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 р. (далі - Порядок №22), орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Таким чином, суд зазначає, що при виникненні у територіального органу ПФУ сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії, відповідач має право перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 22.05.2018 р. у справі №439/1148/17, від 03.10.2018 р. у справі №235/2873/17, від 27.02.2018 р. у справі №681/813/17, від 22.05.2018 р. у справі №683/977/17, та від 10.07.2018 р. у справі №709/1360/17.
В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач при розгляді заяви позивача вчиняв дії щодо з`ясування наявності у нього пільгового стажу, а, отже, пенсійний орган дійшов передчасного висновку про відсутність у позивача відповідного стажу.
Згідно із пунктом 4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
З аналізу наведених норм вбачається, що у зв`язку зі зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком пенсійний орган зобов`язаний перевірити, зокрема, чи має останній стаж роботи, якими документами це підтверджується.
У разі прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії пенсійний орган повідомляє про це позивача із зазначає причини відмови.
У свою чергу предметом доказування у даній справі є встановлення, зокрема, чи діяв відповідач обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).
Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку, що відповідач не довів належними та достатніми доказами правомірність прийнятого рішення щодо відмови у призначенні пенсії за віком та протиправно не зарахував до стажу роботи який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п.«а» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 13.04.1992 року 04.10.2012 р. на посадах машиніста тепловоза.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1990 р. по 01.04.1992 р. (диплом НОМЕР_1 ), оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби (військовий квиток НОМЕР_2 ), суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що у період з 01.09.1990 року по 01.04.1992 року позивач навчався в Попаснянському професійно-технічному училищі №85 за спеціальністю «помічник машиніста тепловозу». Вказане підтверджується дипломом від 01.04.1992 року д № НОМЕР_4 .
З військового квитка НОМЕР_2 вбачається, що позивач з 14.05.1988 року по 03.06.1991 року проходив строкову військову службу в лавах радянської армії.
Підпунктом «д» абз.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно із п.8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 року №637, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Разом з тим, відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
При цьому, пунктом 4.7 цього Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Таким чином, відповідач не зараховуючи до страхового стажу періоди навчання позивача з 01.09.1990 року по 01.04.1992 року не обґрунтовано не вжив заходів передбачених п.1, п.2 ч.1 ст.64 Закону №1058-ІV, пп.2, 5, 6 п.6 «Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі». Тобто з метою перевірки інформації наведеної у документах, наданих ним для призначення пенсії за вислугу років, незважаючи на те, що у пенсійного органу були у наявності всі необхідні документи для зарахування до страхового стажу періоду навчання позивача з 01.09.1990 року по 01.04.1992 року з урахуванням періоду проходження військової служби з 14.05.1988 року по 03.06.1991 року без обчислення страхового стажу у подвійному розмірі.
З огляду на висновки суду про протиправність рішення відповідача, суд доходить висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 09.04.2025 року про призначення пенсії за вислугу років, зарахувавши до стажу роботи за вислугу років періоди роботи: помічник машиніста тепловоза з 13.04.1992 року по 17.09.2000 року; машиніст тепловоза з 18.09.2000 року по 12.09.2007 року; машиніст-інструктор локомотивних бригад з 13.09.2007 року по 04.10.2012 року; період навчання в Попаснянському професійно-технічному училищі № 85 з 01.09.1990 року по 01.04.1992 року, з урахуванням висновків суду.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spai№) №303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви з викладених вище підстав.
Згідно із ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, відповідно до положень ч.1 ст.139 КАС України, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму сплаченого судового збору розмірі 968,96 грн.
Стосовно витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.
Відповідно до ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу; витрати, що пов`язані із прибуттям до суду.
Так, за змістом приписів ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1 та 2 статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно із ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень ч.5 ст.134 КАС України, має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.6 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.134 КАС України).
Як зазначалося вище, за правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч.9 ст.139 КАС України).
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Так, на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано:
- договір про надання правничої допомоги № 26/05/25-3 від 26.05.2025 року, укладений між АО "Приват юрист" та ОСОБА_1 ;
- акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги № 26/05/25-3 від 26.05.2025 року;
- Квитанція АО «Приват юрист» №01 вiд 26.05.2025 року, за якою ОСОБА_1 сплатив 10 000 грн за договором про надання правничої допомоги № 26/05/25-3 від 26.05.2025 року.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Тож, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд враховує, що дана справа в силу п.2 ч.6 ст.12 КАС України є справою незначної складності.
Оцінивши всі наведені вище обставини, зокрема щодо суми заявлених витрат на правову допомогу та її співмірність зі складністю справи та наданими адвокатом послугами, проаналізувавши норми чинного законодавства, врахувавши практику Верховного Суду, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі лише 3 000 грн., а всього судові витрати по справі у розмірі 3 968,96 грн.
У період з 04.08.2025 року по 31.08.2025 року (включно) суддя Кучма К.С. перебував у щорічній відпустці, у зв`язку з чим рішення ухвалено у перший робочий день 01.09.2025 року.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,
Позовну заяву - задовольнити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.05.2025 року про призначення пенсії за вислугу років, зарахувавши до стажу роботи за вислугу років періоди роботи: помічник машиніста тепловоза з 13.04.1992 року по 17.09.2000 року; машиніст тепловоза з 18.09.2000 року по 12.09.2007 року; машиніст-інструктор локомотивних бригад з 13.09.2007 року по 04.10.2012 року; період навчання в Попаснянському професійно-технічному училищі №85 з 01.09.1990 року по 01.04.1992 року, із урахуванням висновків суду.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма