Справа № 148/2480/25
Суддя: Штифурко Л. А.
Дата ухвалення: 2025-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 148/2480/25
Провадження №2-аз/148/8/25
УХВАЛА

14 жовтня 2025 року м. Тульчин

Суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Штифурко Л.А., розглянувши заяву адвоката Білоус Ірина Миколаївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову,

встановила:

26.09.2025 адвокат Білоус І.М. в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 1/25/94 від 20.02.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Вказана позовна заява згідно ухвали судді від 30.09.2029 прийнята до розгляду, відкрито провадження у справіта призначено судове засідання 21.10.2025 о 13:00 год.

Одночасно з позовною заявою адвокатом Білоус І.М. в інтересах ОСОБА_1 до суду була подана і заява про забезпечення позову шляхом зупинення виконання оскаржуваної постанови № 1/25/94 від 20.02.2025.

У звязку з невідповідністю форми та змісту заяви про забезпечення позову вимогам ст. 152 КАС України, вона була повернута заявнику без розгляду згідно ухвали судді від 30.09.2025.

13.10.2025 адвокат Білоус І.М. в інтересах ОСОБА_1 повторно звернулася в суд з заявою про забезпечення позову шляхом зупинення виконання оскаржуваної постанови № 1/25/94 від 20.02.2025.

Вивчивши доводи вказаної заяви про забезпечення позову, матеріалами справи, доходжу наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою, другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

З аналізу вказаної законодавчої норми слідує, що обраний заявником спосіб забезпечення позову (зупинення виконання оскаржуваної постанови) не передбачений ч. 1 ст. 151 КАС України, а зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта та зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку, є різними заходами забезпечення позову. Також, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на цьому етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

У зв`язку з цим суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами, зокрема співмірними між негативними наслідками від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, представник позивача визначила вжиття таких заходів шляхом зупинення виконання оскаржуваної постанови № 1/25/94 від 20.02.2025 про накладення на позивача адміністратвиного стягнення у виді штрафу.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовує тим, що їх невжиття може призвести до примусового виконання постанови та стягнення штрафу з позивача, що завдасть істотної матеріальної шкоди; ускладення реального відновлення порушеного права позивача у випадку задоволення позову, оскільки повернення неправомірно стягнених коштів є тривалим і проблемним процесом.

У звязку з цим суд вважає необхідним зазначити, що забезпечення адміністративного позову дійсно є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас сам по собі факт прийняття відповідачем рішення, яке стосується прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Фактично заява про забезпечення позову та обраний позивачем спосіб забезпечення грунтуються на ймовірному майбутньому примусовому виконанні оскаржуваної постанови та можливому стягненні з заявника штрафу, накладеного на нього в якості адміністративного стягнення, тоді як доказів звернення оскаржуваної постанови до примусового виконання, відкриття виконавчого провадження та вчинення дій із виконання оскаржуваної постанови, суду не представлено.

За відсутності таких даних, лише на припущеннях представника позивача, суд не в змозі зробити висновку про настання для позивача тих несприятливих наслідків, про які вона зазначила у заяві, або ж про неможливість виконання чи утруднення виконання можливого судового рішення про забезпечення позову.

Водночас нормами ч.ч. 2, 4 ст. 299 КУпАП визначено, що постанова про накладення адміністратвиного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, на час оскарження постанови в суді, до ухвалення судового рішення, у відповідача відсутні підстави для її примусового виконання, а доказів того, що оскаружвана постанова була звернута до виконання в матеріалах справи відсутні.

Крім того, слід звернути увагу представника позивача і на те, що права особи щодо безпідставного стягнення з неї грошових сум (штрафу) забезпечується ст. 296 КУпАП, частиною першою якої визначено: "Скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою. У разі неможливості повернення предмета повертається його вартість".

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд вважає необхідним вказати і таке.

Згідно ч. 6 ст. 154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 156 КАС України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

З заяви та доводів представника позивача, викладених в ній, неможливо визначити, яким державним чи іншим органам, в разі задоволення заяви, судом має бути направлено ухвалу про забезпечення позову для вжиття відповідних заходів.

За таких обставин та правового регулювання зазначені позивачем у заяві про забезпечення позову доводи не дають суду підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених статтею 151 КАС України, зокрема зупинення виконання оскражуваної постанови, оскільки заявником у цій справі не доведено та документально не підтверджено обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, які б унеможливили їх захист без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення чи які б свідчили про реальну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, як і не надано доказів можливості настання невідворотних наслідків для позивача. Представник позивача у межах цієї справи навела лише загальні твердження про можливість настання негативних наслідків, проте жодної конкретної аргументації не вказала та доказів на її підтвердження не надала.

З огляду на викладене підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150-157, 243 КАС України, суддя-

постановила:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Білоус Ірина Миколаївна, про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення (складення).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.А. Штифурко