Справа № 640/21824/21
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2025 рокусправа № 640/21824/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська холдингова лісопильна компанія" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська холдингова лісопильна компанія" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06.07.2021 № 2, згідно з яким застосовано штрафні санкції на суму 500000,00 грн за зберігання пального без наявності ліцензії на право зберігання пального, та від 06.07.2021 № 2, згідно з яким застосовано штрафні санкції на суму 1020,00 грн за ненадання у повному обсязі оригіналів документів.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На виконання Закону України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399 передано судові справи Львівському окружному адміністративному суду.

25.03.2025 адміністративна справа 640/21824/21 надійшла до Львівського окружного адміністративного суду.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 640/21824/21 передано для розгляду судді Кедик М.В.

Ухвалою від 28.03.2025 суд прийняла до провадження справу № 640/21824/21.

Ухвалою від 16.04.2025 суд задовольнив заяву представника відповідача про проведення розгляду справи у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів

Ухвалою від 02.05.2025 суд задовольнив заяву представника позивача про проведення розгляду справи у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою, постановленою в підготовчому засіданні 07.05.2025 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що як зазначено в акті перевірки від 07.06.2021, причиною прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень стало нібито допущене позивачем порушення ч. 8 статті 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (з наступними змінами та доповненнями), у частині не отримання ліцензії на право зберігання пального. Вказує, що пальне, в повному обсязі використане підприємством для власних потреб, а саме заправки техніки, що перебуває у власності та користуванні позивача. Основна кількість палива розливалась по паливних баках транспорту позивача, а частина відвантажувалась до нестаціонарної ємкості (бочки) з якої в подальшому переливалось у баки цих транспортних засобів. Так, як Закон № 481 не містить вказівки на те, що пальне повинно зберігатися виключно у стаціонарних ємностях для зберігання пального; не визначає граничний об`єм пального чи обмежень по строку, з якого починається «зберігання пального»; саме по собі зберігання пального не є підставою для реєстрації акцизного складу, оскільки вимагає певного обсягу пального. Тому паливні баки транспортних засобів, які використовуються для подачі пального до двигуна внутрішнього згорання такого транспортного засобу, для приведення його в рух, не є ємностями чия зберігання пального, у розумінні Закону № 481.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що на дату завершення перевірки ТОВ «УХЛК» не у повному обсязі надано документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, чим порушено п. 85.2 ст. 85 ПКУ. Згідно інформаційного ресурсу ДПС ТОВ «УХЛК» не зареєстроване платником акцизного податку з реалізації пального. Відповідно наданих у ході перевірки документів встановлено, що ТОВ «УХЛК» здійснює придбання пального з використанням паливних карток на підставі укладених договорів з контрагентами-постачальниками: договір від 03.11.2015 № 26ОБКПК-0226 з ПП «ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ» (код 33614922); договір від 08.04.2020 № 26ПК-11766/20 з ТОВ «ОККО-БІЗНЕС ПАРТНЕР» (код 37693620), договір від 02.03.2021 № К-Ю-0321-103 з ПП «УКРПАЛЕТСИСТЕМ» (код 32285225), договори від 27.05.2019 № КОМ-19778/19 та від 27.05.2019 № 19778/19 з ТОВ «ЄВРАЗІЙСЬКІ ПАЛИВНІ РІШЕННЯ» (код 42493917). У ході аналізу бази даних ЄРАН 2019, ЄРПН встановлено відсутність реєстрації накладних на реалізацію позивачем пального в період з 01.04.2020 по 28.05.2021. Таким чином, перевіркою встановлено зберігання ТОВ «УХЛК» пального за адресою Житомирська обл., м. Коростень, вул. Кемського 11-Т без наявності ліцензії на право зберігання пального, чим порушено вимоги ч. 8 ст. 15 Закону України № 481.

Представник позивач подав відповідь на відзив. У поданій відповіді на відзив позивач повністю підтримав викладені у позовній заяві аргументи та доводи щодо протиправності податкових повідомлень-рішень.

У судовому засіданні 20.08.2024 суд заслухав вступну промову представника позивача, представника відповідача, дослідив письмові докази та перейшов до письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

Відповідно до наказу від 07.05.2021 № 3754, з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері ліцензування, виробництва, придбання, зберігання, реалізації, транспортування обліку пального посадові особи контролюючого органу відповідно до направлень на перевірку від 28.05.2021 № 9799/26-15-09-02 та № 9801/26-15-09-02 провели фактичну перевірку ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія" за адресою вул. Ярославів Вал, буд 38, м. Київ, про що 07.06.2021 складений акт № 44733/Ж5/25-15-09-02/39325379 (далі акт перевірки).

Згідно з актом перевірки встановлено, що на письмовий запит ТОВ «УХЛК» надані документи:

- договір суборенди від 11.12.2014;

- договори від 03.11.2015 № 26ОБКНК-0226, від 13.04.2017 № 26ОБКНК-0067 укладені з ПП «ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ»;

- договори від 08.04.2020 № 26ДГ-11697/20, № 26ПК-11766/20, укладені з ПП «ОККО-БІЗНЕС ПАРТНЕР»;

- договори від 24.01.2017 № 93/01/17, від 14.01.2020 № 38/01/20, від 02.03.2021 № К-Ю-0321-103 укладені з ПП «УКРПАЛЕТСИСТЕМ»;

- договори від 01.01.2020 № ФТ-2020/69, від 14.01.2021 № ФТ-21/77, укладені з ТОВ «ФАВОРИТ ОЙЛ»;

- договір від 14.01.2020 № НК-2020/198 укладений з ТОВ «НК ФАВОРИТ ОЙЛ»;

- договори від 27.05.2019 № КОМ19778/19, від 27.05.2019 № 19778/19, укладені з ТОВ «СПР»;

- оборотно-сальдові по рахунках 10,105, 203,631;

- витяги з державних реєстрів.

У встановлений термін та станом на 04.06.2021 запитувані документи подано не в повному обсязі. А саме до перевірки не надані видаткові та товарно-транспортні накладні на придбанні нафтопродукти, акти прийому передачі нафтопродуктів, акти зливу нафтопродуктів, ати списання пального, подорожніх листів та іншої первинної документації для підтвердження кількості списаного на власні потреби пального.

Таким чином на дату завершення перевірки ТОВ «УХЛК» не у повному обсязі надані документи, що належать або пов`язанні з предметом перевірки, чим порушено п. 85.2 ст. 85 ПКУ.

Відповідно до Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним ТОВ «УХЛК» жодних ліцензії за адресою: Житомирська обл., м. Коростень, вул. Кемського 11-Т не отримувало.

Таким чином, перевіркою встановлено зберігання ТОВ «УХЛК» пального за адресою: Житомирська обл., м.Коростепь, вул. Кемського 11-Т без наявності ліцензії на право зберігання пального, чим порушено вимоги ч. 8 ст. 15 Закону України № 481.

За наслідками перевірки винесені податкові повідомлення-рішення:

- від 06.07.2021 № 2, яким застосовано штрафні санкції на суму 500000,00 грн за зберігання пального без наявності ліцензії на право зберігання пального;

- від 06.07.2021 № 2, яким застосовано штрафні санкції на суму 1020,00 грн за ненадання у повному обсязі оригіналів документів.

Не погодившись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) акцизний склад - це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом, зокрема:

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Відповідно до підпункту 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад пересувний - транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий на митній території України.

Транспортний засіб набуває статусу акцизного складу пересувного протягом періоду його використання для:

а) переміщення в ньому митною територією України пального або спирту етилового, що реалізується (крім пального або спирту етилового, що переміщується митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним підпунктом "а" пункту 2 частини другої статті 91 Митного кодексу України);

б) зберігання в ньому пального або спирту етилового на митній території України;

в) ввезення пального або спирту етилового на митну територію України, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.

Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які належить декільком розпорядникам акцизного складу пересувного, є декількома акцизними складами пересувними, кількість яких дорівнює кількості власників пального або спирту етилового, що переміщується та/або зберігається в такому транспортному засобі.

Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які переходить від одного суб`єкта господарювання до іншого, вважається іншим акцизним складом пересувним.

Не є акцизним складом пересувним:

транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки;

паливний бак транспортного засобу.

При цьому, відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам.

Не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України:

у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками;

при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу/акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

До власного споживання також відносяться операції із заправлення пальним за договорами підряду при одночасному виконанні таких умов:

а) замовники за договорами підряду не здійснюють реалізацію пального іншим особам, крім реалізації бензолу поза межами митної території України в митному режимі експорту;

б) заправлення здійснюється в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, які:

призначені для виконання робіт на землях сільськогосподарського або лісового призначення, на землях, наданих гірничим підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, а також для виконання робіт з будівництва доріг;

належать іншим особам;

виконують роботи протягом строку дії договору підряду виключно на зазначених у цьому пункті землях, що перебувають у власності або користуванні замовника;

в) транспортні засоби, що здійснюють заправлення в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, у паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або в паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, зазначені в підпункті "б" цього підпункту, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з такого транспортного засобу.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України визначає Закон України від 19.12.1995 № 481/95-BP "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" (далі - Закон України № 481/95-BP).

Згідно з вимогами частини 1 статті 15 Закону України № 481/95-BP оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 17 Закону України №4 81/95-ВР встановлена відповідальність за зберігання пального без наявності ліцензії у вигляді штрафних санкцій у розмірі 500 000 гривень.

Згідно з ч. 8 ст. 15 Закону № 481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Частиною 19 статті 15 Закону № 481/95-ВР передбачено, що ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують (частина 21 статті 15 Закону №481/95-ВР).

Верховний Суд у постанові від 31.05.2022 у справі № 540/4291/20 застосував норми статей 15, 17 Закону № 481/95-ВР у подібних правовідносинах у системному зв`язку із нормами підпунктів 14.1.6, 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України і дійшов до висновку, що зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального).

Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу.

Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального має ознаки, які згідно з нормами підпунктів 14.1.6, 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлені як виключення з визначення «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.

Також у цій постанові Верховний Суд зауважив, що для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення. Сам по собі факт наявності «на балансі» у суб`єкта господарювання невикористаного пального не є достатньою обставиною для його кваліфікації як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії. У спорах про правомірність застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії основним і вирішальним предметом доказування є підтвердження або спростування обставин саме факту здійснення суб`єктом господарювання діяльності зі зберігання пального, а не його придбання. Невстановлення під час фактичної перевірки обставин здійснення позивачем діяльності зі зберігання пального, часу цієї діяльності та місця, у якому пальне зберігалося, унеможливлює визнання правомірним застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності ліцензії.

У подальшому зазначені висновки підтримані у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 21.09.2022 у справі № 140/16490/20, від 15.06.2022 у справі № 260/3859/20, від 07.06.2022 у справі № 360/4140/20, від 05.07.2023 у справі № 460/2663/22 тощо.

Суд у цій справі підтримує такі висновки і не вбачає підстав для відступу від них.

Слід зазначити, що у приведених вище постановах Верховний Суд чітко вказав, що самого лише встановлення факту придбання пального недостатньо для висновку про його зберігання суб`єктом господарювання. Склад правопорушення, передбаченого абзацом дев`ятим частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР, має доводитись шляхом встановлення обставин того, де і яким чином суб`єкт господарювання зберігав пальне, дослідженням замірів його кількості (об`єму) і співставленням цих показників із нормами підпунктів 14.1.6, 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України, які встановлюють випадки, які не вважаються «акцизним складом» та/або «акцизним складом пересувним». Ці обставини мають бути належним чином зафіксовані в акті фактичної перевірки як носії доказової інформації.

З дослідженого акта фактичної перевірки слідує, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог Закону №481/95-ВР ґрунтуються на аналізі акцизних накладних, а також наданими ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія" на запит податкового органу документами.

Відповідно до вказаних первинних документів ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія" придбало у період з 01.04.2020-28.05.2021 у ПП "УКРПАЛЕТСИСТЕМ", ТОВ "ФАВОРИТ ОЙЛ" пальне (паливо дизельне) у кількості 396 663,07 л.

Виключно вказані обставини згідно з актом фактичної перевірки слугували підставою для формування відповідачем висновку про зберігання ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія" у періоді, що перевірявся, пального без отримання відповідної ліцензії і, відповідно, до притягнення вказаного суб`єкта господарювання до відповідальності.

Зі змісту розглядуваного у цій справі акта фактичної перевірки не вбачається, що контролюючий орган встановлював фактичну та кількісну наявність пального, спосіб його зберігання, технічні характеристики використаних для цього споруд, ємностей, знімав залишки пального. Крім того, податковий орган не вимагав від позивача провести інвентаризацію пального на зберіганні.

З приводу ж зазначених відповідачем акцизних накладних, суд звертає увагу, що останні підтверджують сам факт придбання позивачем пального, проте такі обставини не є беззаперечним доказом його зберігання у розумінні статті 1 Закону № 481/95-ВР.

Водночас, як уже зазначалось, ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення, відповідальність за вчинення якого встановлена приписами частини другої статті 17 Закону України № 481/95-ВР. Невстановлення зазначених обставин також унеможливлює здійснення співставлення між об`ємом (кількістю) пального, що перебувало на зберіганні суб`єкта господарювання, та показниками, що містяться у нормах підпунктів 14.1.6, 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України, які виключають визначення «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного».

Проте зазначені обставини контролюючим органом під час перевірки не встановлювались.

Також суд зазначає, що протягом усього судового розгляду справи позивач не заперечував проти твердження відповідача про придбання у період з 01.04.2020-28.05.2021 дизельного палива у кількості 396 663,07 л у ПП "УКРПАЛЕТСИСТЕМ", ТОВ "ФАВОРИТ ОЙЛ". Водночас відсутні підстави вважати, що придбана кількість пального перевищує встановлені у підпунктах 14.1.6, 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України граничні показники, за наслідками перевищення яких місце зберігання визнається «акцизним складом» та/або «акцизним складом пересувним».

Суд зазначає, що ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія" наголошує на тому, що придбане паливо використовувались ним виключно у господарській діяльності.

Позивач пояснив, що у своїй господарській діяльності використовує пальне виключно для забезпечення роботи транспортних засобів та спеціальної техніки, що перебувають у власності та на балансі підприємства.

На підтвердження вказаного позивач надав копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів та спецтехніки.

Факт руху та використання пального в обліку підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по субрахунку 203 «Паливо» у розрізі місяців за період, який охоплювала перевірка.

Отже, враховуючи нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що зберігання позивачем дизельного пального, придбаного для власного використання, підпадає під визначення «зберігання пального», що вимагає ліцензування відповідно до норм статті 15 Закону № 481/95-ВР. Тому, відсутні й підстави для притягнення позивача до відповідальності, встановленої нормою абзацу 9 частини другої статті 17 цього Закону.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про протиправність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення 06.07.2021 № 2 та наявність правових підстав для його скасування.

Щодо порушення платником податків п. 85.2 ст. 85 ПК України, а саме ненадання в повному обсязі документів для перевірки, то суд зазначає таке.

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пунктом 121.1. статті 121 ПК України передбачена відповідальність за незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлени статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд встановив, що відповідач надіслав позивачу запит від 28.06.2021 б/н про надання до перевірки інформації та її документального підтвердження за період з 01.03.2020 по дату закінчення перевірки з наступних питань, а саме: картки рахунків та оборотно-сальдові відомості бухгалтерського обліку (рахунок 281, 203, тощо), договори про відповідальне зберігання та/або документи, що підтверджують право власності місць зберігання та всі додаткові угоди (за наявності), договори постачання нафтопродуктів, ТТН, видаткові накладні, акти прийому передачі нафтопродуктів, сертифікати відповідності, картки рахунків та оборотно-сальдові відомості по рахунку 63, документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою на якій розташований об`єкт зберігання пального, сертифікати відповідності та паспорта на пальне, картка рахунку та оборотні - сальдова відомість по рахунку 10, тощо. Вказані документи бую запропоновано надати в термін до 14 години 01.06.2021.

Позивач на запит відповідача від 25.05.2021 листом від 01.06.2021 № 137 надавав документи:

- договір суборенди від 11.12.2014;

- договори від 03.11.2015 № 26ОБКНК-0226, від 13.04.2017 № 26ОБКНК-0067 укладені з ПП «ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ»;

- договори від 08.04.2020 № 26ДГ-11697/20, № 26ПК-11766/20, укладені з ПП «ОККО-БІЗНЕС ПАРТНЕР»;

- договори від 24.01.2017 № 93/01/17, від 14.01.2020 № 38/01/20, від 02.03.2021 № К-Ю-0321-103 укладені з ПП «УКРПАЛЕТСИСТЕМ»;

- договори від 01.01.2020 № ФТ-2020/69, від 14.01.2021 № ФТ-21/77, укладені з ТОВ «ФАВОРИТ ОЙЛ»;

- договір від 14.01.2020 № НК-2020/198 укладений з ТОВ «НК ФАВОРИТ ОЙЛ»;

- договори від 27.05.2019 № КОМ19778/19, від 27.05.2019 № 19778/19, укладені з ТОВ «СПР»;

- оборотно-сальдові по рахунках 10,105, 203,631;

- витяги з державних реєстрів речових прав на нерухоме майно.

Також повідомив, що повне документальне підтвердження з наданням завірених копій документів потребує більше часу у зв`язку з значним обсягом запитуваної інформації, обмеженим строком для надання відповіді та знаходженням значної документів за адресою розташування виробничих потужностей в м. Коростень, Житомирської області.

Контролюючий орган 01.06.2021 склав акт № 2727/Ж6/20-15-09-02 про ненадання документів необхідних для проведення фактичної перевірки.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що на вимогу контролюючого органу ПОСП «Україна» не надано під час фактичної перевірки запитуваних первинних документів, про що свідчить акт ненадання документів 01.06.2021 № 2727/Ж6/20-15-09-02.

Суд зауважує, що абзацом другим 44.6 статті 44 ПК передбачено, що платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Згідно з пунктом 86.7 статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Тобто, у разі ненадання документів під час проведення перевірки платник податків не позбавлений права надати такі документи і після завершення перевірки; такі документи відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України мають бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення за результатами перевірки.

Доказів надання ТОВ "Українська холдингова лісопильна компанія" до контролюючого органу заперечення на акт перевірки від 07.06.2021 разом з первинними документами на спростування виявлених порушень матеріали справи не містять.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що законодавець захищає права платника надаючи можливість подати документи уже після проведення перевірки, при цьому такому праву кореспондує обов`язок податкового органу прийняти такі документи та врахувати їх при винесенні податкових повідомлень-рішень, однак у даному випадку такі документи позивачем не надано.

За наведених обставин, суд вважає, що оскаржене податкове повідомлення-рішення від 06.07.2021 № 2 винесене контролюючим органом відповідно до вимог діючого законодавства.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська холдингова лісопильна компанія" (вул. Ярославів Вал, 38, м. Київ, 01034, ) до Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Полуденка, 33/19, м. Київ, 04116, ) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 06.07.2021 № 2.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Головного управління ДПС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань в користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська холдингова лісопильна компанія" 7500,00 грн судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 09.10.2025

Суддя Кедик М.В.