Справа № 320/8533/25
Суддя: Сас Є.В.
Дата ухвалення: 2025-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2025 року м. Київ Справа № 320/8533/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Сас Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1) Державного агентства лісових ресурсів України, 2) Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства, 3) Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства

про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з публічної служби, стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

Рух справи

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з вимогами:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства лісових ресурсів України «Про звільнення ОСОБА_1 » №9-к від 22.01.2025.

2. Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 25.01.2025 в Південному міжрегіональному управлінні лісового та мисливського господарства (м. Миколаїв) на посаді, рівнозначній до посади, яку ОСОБА_1 займав до незаконного звільнення.

3. Стягнути з Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (м. Миколаїв) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25.01.2025.

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що відповідачем під час звільнення не запропоновано позивачу іншу рівнозначну посаду державної служби, або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійної компетентності та не враховано переважне право позивача на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувано належним чином завірені докази у справі від відповідачів: довідку про нараховану та виплачену середньомісячну та середньоденну заробітну плату позивача за два повні календарні місяці перед звільненням із зазначенням кількості відпрацьованих робочих днів за ці місяці із зазначенням усіх складових заробітної плати та підстав їх нарахування та виплати; остаточні рішення суду апеляційної та касаційної судових інстанцій у справі № 640/20150/22.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив та вказав, що у разі звільнення державного службовця, призначеного у період дії воєнного стану без конкурсного відбору закон забороняє пропонувати йому іншу рівнозначну посаду державної служби, або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійної компетентності, чи враховувати його переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Державного агентства лісових ресурсів України про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 15.08.2022 № 323-к з 17.08.2022 позивач був призначений на посаду начальника Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України на період до призначення на цю посаду переможця конкурсу або до спливу дванадцятимісячного строку після припинення чи скасування воєнного стану, з випробувальним строком шість місяців.

Наказом Держлісагентства «Про звільнення ОСОБА_1 » №412-к від 20.10.2022 позивача звільнено з 20.10.2022 відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 4 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (порушення Присяги державного службовця).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2024 у справі №640/20150/22 визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства лісових ресурсів України №412-к від 20.10.2022 про звільнення ОСОБА_1 - начальника Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства із займаної посади за ініціативою суб`єкта призначення (порушення Присяги державного службовця); поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства з 21.10.2022; звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення з 21.10.2022 ОСОБА_1 на посаді начальника Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства.

02.12.2024 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. відкрито виконавче провадження № 76672848 щодо негайного виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2024 у справі № 640/20150/22 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства з 21.10.2022.

Наказом Держлісагентства «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » № 198-к від 19.11.2024 на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2024 у справі № 640/20150/22 поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства.

04.12.2024 виконавче провадження № 76672848 закінчено у зв`язку із виконанням боржником (Держлісагентством) рішення, про що державний виконавець виніс відповідну постанову.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реформування управління лісової галузі» №1003 від 07.09.2022 вирішено ліквідувати територіальні органи Державного агентства лісових ресурсів (у тому числі Херсонське обласне управління лісового та мисливського господарства) та утворити міжрегіональні територіальні органи Державного агентства лісових ресурсів. Окрім того, зазначеною постановою встановлено, що міжрегіональні територіальні органи Державного агентства лісових ресурсів, що утворюються є правонаступниками територіальних органів Державного агентства лісових ресурсів, які ліквідуються (зокрема, Південне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства (м. Миколаїв) є правонаступником Херсонського, Миколаївського та Одеського обласних управлінь лісового та мисливського господарства). Також передбачено, що встановлено, що територіальні органи Державного агентства лісових ресурсів, які ліквідуються, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Державного агентства лісових ресурсів.

10.12.2024 року ОСОБА_1 вручено під підпис лист-попередження №10-29/7035-24 від 09.12.2024 про наступне звільнення із займаної посади та запропоновано наступні вакантні посади: першого заступника начальника Центрально-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства; заступника начальника Центрально-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства; першого заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства; заступника начальника Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства; заступника начальника Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства; заступника начальника Північно-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства.

22.01.2025 Державним агентством лісових ресурсів України було видано Наказ № 9-к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким позивача звільнено з посади начальника Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства з 24.01.2024 року у зв`язку з ліквідацією Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Не погодившись із звільненням позивач оскаржив вказаний наказ до адміністративного суду.

Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби визначає Закон України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон № 889-VIII).

Згідно з частинами другою, третьою статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу (частина перша статті 21 Закону № 889-VIII).

Пунктом 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII встановлено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Приписами частини першої статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону № 389-VIII у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.

Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Дія цієї частини не застосовується при призначенні на посади державної служби, за якими спеціальним законом встановлено порядок виконання обов`язків у разі відсутності керівника державного органу (у тому числі у разі припинення його повноважень чи звільнення з посади), крім випадків, якщо встановлений спеціальним законом порядок неможливо застосувати через відсутність осіб, на яких може бути покладено виконання обов`язків керівника державного органу.

Оцінка аргументів учасників справи та висновки суду

Ключовим питаннями у цій справі є наявність/ відсутність у відповідача обов`язку одночасно з попередженням позивача про наступне вивільнення запропонувати всі наявні рівнозначні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII встановлено обов`язок суб`єкта призначення або керівника державної служби одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті (у тому числі у зв`язку з реорганізацією державного органу) запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей та врахувати його переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Такого обов`язку суб`єкта призначення або керівника державної служби у разі звільнення державного службовця на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII (у зв`язку з ліквідацією державного органу) не передбачено.

Позивач стверджує, що відбулась саме реорганізація, а не ліквідація державного органу, з якого його звільнено.

Суд з таким твердженням позивача погоджується з огляду на таке.

У справі №440/395/20 (постанова від 22.04.2021) Верховний Суд наголосив, що для вирішення питання про те, що саме мало місце - ліквідація юридичної особи публічного права чи її реорганізація, необхідно надати оцінку правовому акту, який став підставою ліквідації, зокрема на предмет того, чи припинено виконання функцій ліквідованого органу, чи покладено виконання цих функцій на інший державний орган виконавчої влади. Якщо внаслідок ліквідації державного органу його функції були передані іншому чи новоутвореному державному органу, то в такому випадку має місце не ліквідація, а реорганізація державного органу.

Суд бере до уваги, що постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реформування управління лісової галузі» №1003 від 07.09.2022 установлено, що міжрегіональні територіальні органи Державного агентства лісових ресурсів, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Державного агентства лісових ресурсів, які ліквідуються згідно з пунктом 1, згідно з додатком 3. Зокрема, Південне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства (м. Миколаїв) - Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства; Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства; Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства.

Суд також враховує те, що з огляду на аналіз Положення про обласні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №217 від 26.03.2021, а також Положення про міжрегіональні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №404 від 29.09.2022, новоутворені міжрегіональні управління лісового та мисливського господарства Державного, серед яких і Південне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, виконують завдання аналогічні тим, що виконували відповідні обласні управління.

Враховуючи наведену позицію Верховного Суду, встановлені обставини, а також те, що функції Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства були фактично передані Південному міжрегіональному управлінню лісового та мисливського господарства (м. Миколаїв), суд вважає, що у даному випадку мала місце реорганізація, а не ліквідація органу, з якого було звільнено позивача.

Отже, позивача було звільнено саме у зв`язку з реорганізацією державного органу, тобто на підставі, передбаченій пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII.

Щодо наявності/ відсутності у відповідача обов`язку одночасно з попередженням про звільнення запропонувати позивачу іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей та врахувати переважне право позивача на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю, суд зазначає наступне.

Позивача було призначено на посаду начальника Херсонського обласного управління лісового та мисливського господарства без конкурсного відбору в порядку, визначеному абзацом 1 частини п`ятої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Подібні правовідносини вже були предметом розгляду Верховного Суду у справі № 640/22081/22 (постанова від 16.04.2025), де Суд дійшов наступних висновків:

«Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX (далі - Закон № 2136-IX) цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

З аналізу наведеної правової норми висновується, що у період дії воєнного стану стаття 43 Конституції України, в якій передбачено гарантування громадянам захист від незаконного звільнення, обмежена Законом № 2136-IX. Разом з цим не застосовуються, зокрема, норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», що регулюють діяльність державних службовців у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану» від 12 травня 2022 року № 2259-IX (далі - Закон № 2259-IX) частину п`ятою статті 10 Закону № 389-VIII викладено в такій редакції: «У період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.

Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Дія цієї частини не застосовується при призначенні на посади державної служби, за якими спеціальним законом встановлено порядок виконання обов`язків у разі відсутності керівника державного органу (у тому числі у разі припинення його повноважень чи звільнення з посади), крім випадків, якщо встановлений спеціальним законом порядок неможливо застосувати через відсутність осіб, на яких може бути покладено виконання обов`язків керівника державного органу».

Відтак, Законом № 2259-IX встановлено заборону щодо переведення посадових осіб місцевого самоврядування, які були призначені без конкурсів в період дії воєнного стану, на іншу посаду в органі місцевого самоврядування і під час дії воєнного стану і після його завершення чи скасування під час призначення на посаду державної служби без конкурсного відбору, позивач мала враховувати умови, визначені частиною п`ятої статті 10 Закону № 389-VIII, на яких вона прийнята на роботу, адже після відновлення конкурсних процедур на посади державної служби у неї виникає обов`язок проходження такого конкурсу для подальшого залишення на посаді, а відтак позивач не може мати переважного права на залишення на роботі серед інших працівників, які призначені на посади за результатами конкурсних процедур до початку запровадження воєнного стану.

Варто зазначити, що нормами Законів № 2136-IX та № 389-VIII визначено особливості організації трудових відносин в умовах воєнного стану і їхні норми є спеціальними у цей період. У Прикінцевих положеннях Закону № 389-VIII (статті 28) передбачено, що нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Отже, у разі виникнення суперечностей норм цього Закону нормам іншого, застосуванню підлягають норми саме Закону № 389-VIII.

У справі, яка розглядається, спірні правовідносини виникли у період дії воєнного стану, тому процедура звільнення державного службовця у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення як на момент ознайомлення позивача із попередженням про наступне вивільнення, так і на момент видання оскаржуваного наказу врегульована нормами Закону № 889-VIII (у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законами № 117-IX та № 440-IX), що виключає застосування до спірних правовідносин приписи та гарантії, передбачені Кодексом законів про працю України».

Аналогічні правові висновки щодо застосування статті 10 Закону № 389-VIII викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 640/22081/22, від 23.04.2025 у справі № 320/12821/23, від 30.06.2025 у справі № 320/11528/23.

Суд бере до уваги, що позивача було призначено на посаду без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом.

На підставі наведеного вище, суд доходить висновку, що відповідач не мав обов`язку одночасно з попередженням про звільнення запропонувати позивачу іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей та врахувати переважне право позивача на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.01.2021 у справі № 753/9240/18, при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Суд бере до уваги, що відбулась реорганізація органу державної влади (відповідача), а також те, що відповідач попередив позивача про наступне звільнення у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Отже, відповідач довів правомірність своїх дій щодо звільнення позивача, а відтак відсутні підстави для задоволення вимог щодо скасування наказу про звільнення позивача, а також вимог щодо поновлення позивача на посаді та присудження середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як похідних.

Суд не бере до уваги твердження позивача щодо того, що відповідач не забезпечив реального допуску до виконання посадових обов`язків після поновлення першого на посаді, оскільки виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2024 у справі № 640/20150/22 не є предметом спору у цій справі.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 242-246, 255 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовних вимог - відмовити.

2. Надіслати учасникам справи (їх представникам) копію судового рішення в порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення та набирає законної сили в порядку встановленому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сас Є.В.