Справа № 300/1397/25
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" жовтня 2025 р. справа № 300/1397/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Панікара І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Клюба Павло Родіонович, діючи в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), за змістом якого просить суд:
- визнати незаконним та скасувати пункт 15 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2025 № 34 про порушення клопотання про накладення стягнення правами старшого командира за порушення вимог статей 11, 12, 16, 58, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХIV, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIVвід 24.03.1999 щодо командира роти логістики військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення «пониження в посаді»;
- визнати незаконним та скасувати пункт 16 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2025 № 34 про притягнення командира роти логістики військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності за завдану з його вини шкоду військовому майну військової частини НОМЕР_1 на суму 60 655,43 грн.;
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з 03.04.2024 перебуває на посаді командира роти логістики військової частини НОМЕР_1 . За повідомленням Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України наказом командира військової частини НОМЕР_1 призначено службове розслідування, з метою з`ясування причин, умов та обставин, що сприяли можливому зловживанню службовим становищем або недбалого ставлення до військової служби військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 . За наслідками проведеного службового розслідування, командиром військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) видано наказ від 02 лютого 2025 року № 34 «Про результати службового розслідування щодо можливого факту розтрати військового майна», яким за порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, наказано начальнику відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 відповідно до статі 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 порушити клопотання про накладання стягнення владою старшого командира щодо командира роти логістики військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 про притягнення до дисціплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення «пониження в посаді». Окрім того, останнього притягнуто до повної матеріальної відповідальності. З підставами ініційованого командиром військової частини дисциплінарного стягнення та покладення на нього повної матеріальної відповідальності позивач категорично не згоден. Вважає даний наказ протиправним, упередженим, непропорційним, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується виключно на припущеннях, без належного з`ясування фактів та доведення вини. Не погоджуючись з окремими положеннями вказаного наказу відповідача, з метою визнання їх протиправними та скасування, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків (а.с.39-40).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.73).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 03.04.2025, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Вказав на те, що обставини неналежного виконання службових обов`язків позивачем встановлені службовим розслідуванням та останнім не заперечуються. Оскільки у даному випадку в діях позивача наявні усі умови для притягнення до матеріальної відповідальності, передбачені статтею 3 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі, внаслідок чого, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2025 № 34 в частині притягнення позивача до матеріальної відповідальності та стягнення з позивача заподіяної шкоди військовому майну є правомірним та обґрунтованим (а.с.76-81).
02.05.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій останній повторно вказав на необ`єктивність проведеного службового розслідування, зазначивши про те, що незалежно від перебувавння штатного водія у підрозділі чи у відпустці, постачання паливно-мастильних матеріалів у підрозділи не припинялося. Зазначив, також і про те, що у ході службового розслідування не встановлено осіб, які виписували дорожні листи та вносили у них дані, а пояснення у військовослужбовців відбиралися поверхнево та однобічно (а.с.104-106).
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 з 03.04.2024 перебуває на посаді командира роти логістики військової частини НОМЕР_1 .
На адресу військової частини НОМЕР_1 надійшло повідомлення Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України, що під час вибіркової перевірки використання паливно-мастильних матеріалів за період з 01.03.2024 по 01.09.2024 виявлено факти можливого зловживання службовим становищем або недбалого ставлення до військової служби військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до вимог статті 84-86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, проведено службове розслідування щодо можливої розтрати військового майна внаслідок зловживання службовим становищем чи недбалого ставлення до військової служби.
За результатами службового розслідування складено Акт службового розслідування від 02.02.2025 вх.№28 (далі Акт № 28) (а.с.16-29), а відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) Про результати службового розслідування від 02.02.2025 № 34 позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності (пункти 16, 17), водночас, ініційовано перед старшим командиром питання щодо про притягнення його до дисціплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення: ПОНИЖЕННЯ В ПОСАДІ (пункт 15) (а.с.44-51).
Не погоджуючись з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2025 № 34 «Про результати службового розслідування» в частині, що його стосується, позивач звернувся до суду з позовною заявою.
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Спірні відносини врегульовано нормами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548 (далі - Статут), Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (далі - Положення № 243/95-ВР).
Статтею 9 Статуту визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Відповідно до пункту 2 Положення №243/95 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.
Пункт 3 Положення №243/95 визначає, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.
Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.
Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.
Відповідно до пункту 8 Положення №243/95 залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.
Пунктом 17 Положення №243/95 передбачено, що командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.
У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.
За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.
Згідно пунктів 18 - 19, 21, 22, Положення № 243/95 розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.
Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду, вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.
У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування завданої шкоди.
До висновку додаються: письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності; письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди; акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування; довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.
Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини.
Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності.
Суд зазначає, що зі змісту Положення № 243/95-ВР, яким регулюються спірні правовідносини, слідує, що притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності є можливим за умови заподіяння ним прямої дійсної шкоди. При цьому поведінка військовослужбовця має бути протиправною та перебувати у причинному зв`язку з настанням шкоди. Також необхідно встановити вину особи у заподіянні шкоди, яка за формою може бути умисною або вчинення діяння з необережності.
Зазначені обставини відповідно до приписів пункту 19 Положення № 243/95-ВР мають бути встановлені під час службового розслідування та відображені у акті, складеному за його результатами.
Отже, командир військової частини, в якій проходить службу винна особа, має обов`язок щодо притягнення до матеріальної відповідальності такої особи лише за умови встановлення в ході перевірки причини, розміру шкоди та винних осіб.
Подібна за змістом позиція відображена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 825/1000/18.
Так, зокрема, за містом вказаних висновків Акту № 28, командир роти логістики військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_1 , належним чином не перевіривши правильність оформлення дорожніх листів, підписав донесення про стан та рух військового майна в роті логістики, які містять пояснення «пальне та мастильні матеріали отримані по роздавальним відомостям (накладним) та використані згідно норм керівних документів».
На думку перевіряючих, зазначені відомості дійсності не відповідають, оскільки документальних підстав для списання майна на підставі даних вказаних вище дорожніх листів не встановлено.
Вказується про наявність підписаних дорожніх листів № 835 від 21.03.2024 за період з 21.03 по 31.03.2024 з пробігом 677 км та витратою 313 літрів дизельного пального; № 925 від 01.04.2024 за період з 01.04 по 10.04.2024 з пробігом 636 км та витратою 294 літрів дизельного пального; № 1053 від 11.04.2024 за період з 11.04 по 20.04.2024 з пробігом 841 км. та витратою 389 літрів дизельного пального; № 839 від 21.03.2024 за період з 21.03 по 25.03.2024 з загальним пробігом 322 км. та витратою 34 літрів дизельного пального; № 927 від 01.04.2024 за період з 02.04 по 06.04.2024 з пробігом 348 км. та витратою 37 літрів дизельного пального; № 826 від 21.03.2024 за 22.03.2024 з загальним пробігом 51 км. та витратою 27 літрів дизельного пального; № 1045 від 11.04.2024 за 19.04.2024 з загальним пробігом 111 км. та витратою 60 літрів дизельного пального; № 1124 від 21.04.2024 за 24.04.2024 з загальним пробігом за 27 км. та витратою 15 літрів дизельного пального; № 1382 від 21.05.2024 за період з 23.05.2024 по 30.05.2024 з загальним пробігом 355 км. та витратою 192 літрів дизельного пального; №1476 від 01.06.2024 за період з 02.06.2024 по 06.06.2024 з загальним пробігом 155 км. та витратою 84 літрів дизельного пального; № 1673 від 21.06.2024 за період з 21.06.2024 по 26.06.2024 з загальним пробігом 243 км. та витратою 131 літрів дизельного пального.
Зазначається про те, що позивачем в подальшому складалися донесення про стан та рух військового майна в роті логістики, які подавалися до служби пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 , а саме: донесення № 4/60 від 20.04.2024 про стан та рух військового майна в роті логістики за період з 21.03.2024 по 20.04.2024; донесення № 5/78 від 20.05.2024 про стан та рух військового майна в роті логістики за період з 21.04.2024 по 20.05.2024; донесення № 6/93 від 20.06.2024 про стан та рух військового майна в роті логістики за період з 21.05.2024 по 20.06.2024; донесення №7/127 від 20.07.2024 про стан та рух військового майна в роті логістики за період з 21.06.2024 по 20.07.2024; донесення № 8/123 від 20.08.2024 про стан та рух військового майна в роті логістики за період з 21.07.2024 по 20.08.2024.
В даному аспекті, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 4 розділу VI Порядку списання військового майна у збройних силах та Державній спеціальній службі транспорту, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 29.01.2021 року за № 81, у військовій частині пальне. Яке використане підрозділами, списується за донесеннями про наявність та рух військового майна.
Донесення складається на підставі записів у таких облікових документах, зокрема, дорожніх листах - при використанні наземних транспортних засобів плавучих засобів.
Згідно з Додатком 80 («Поясненнями щодо оформлення дорожнього лист») до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440, дорожній лист є розпорядчим документом, що видається командиру підрозділу та водію на виконання завдання і є підставою для обліку роботи машини, а також для списання витрат і визначення економії (перевитрат) пального.
Дорожній лист виписується у відповідній службі забезпечення військової частини або в підрозділі, який здійснює самостійне заправлення пальним і обік роботи машин, на підставі наряду на використання машин і підписується заступником командира військової частини з озброєння (технічної частити), начальником автомобільної служби.
Дорожній лист із заповненим розділом 2 "Робота машини", підписаний старшим машини (особою, що користувалась машиною), перевіряється і підписується особами, що відповідають за експлуатацію машин у підрозділі, після чого здається до відповідної служби забезпечення військової частини, де дані про роботу машин, витрати пального і масел.
Дорожні листи, оформлені неправильно або неповністю, у яких підчищення і відмітки про пригоди, а також дорожні листи машин, використаних у корисливих цілях, або машин, що побували у дорожньо-транспортній пригоді, не знищуються, а додаються до акта і зберігаються разом з ним.
Оформлені дорожні листи у службі забезпечення, яка їх видала, зберігають впродовж одного місяця.
Під час оформлення підрозділами військової частини донесень про наявність та рух військового майна дорожні листи за звітний період передаються підрозділам для приєднання до таких донесень.
У подальшому дорожні листи передаються до фінансово-економічного органу військової частини для опрацювання та зберігання протягом трьох років.
Згідно з Додатком 18 («Пояснення щодо оформлення донесення про наявність та рух військового майна») до Інструкції з обліку військового мав у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони У країн від 17.08.2017 № 440, донесення про наявність та рух військового майна (далі донесення) призначене для обліку наявності та руху військового майна у підрозділі (майстерні, цеху) і службі забезпечення військової частини, а також є звітним документом і заявкою на постачання військового майна, якого не вистачає.
У підрозділі (майстерні, цеху) донесення складається у двох примірниках.
Донесення про наявність та рух військового майна подається разом із виконаними нарядами на ремонт (модернізацію, зберігання, дослідження технічного стану, виготовлення, обробку) і оформленими актами технічного стану військового майна.
Донесення підписує командир (начальник) підрозділу (майстерні, цеху).
Один примірник подається до служби забезпечення військової частини (обліково-операційного підрозділу центру забезпечення), один примірник залишається в підрозділі (майстерні, цеху).
Водночас, згадані вище висновки акту щодо неналежного виконання позивачем своїх посадових обов`язків базуються на доведених випадках підписання вищевказаних дорожніх листів особами, котрі у цей час були відсутніми на службі або ж не власноручно їх підписали.
Зазначені вище обставини, доводиться як особистими поясненнями позивача так і інших службових та посадових осіб, що наявні у матеріалах справи (а.с. 30-35).
Таким чином, суд погоджується з висновками акту службового розслідування щодо того, що позивачем порушено вимоги Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440, а також положення Статуту внутрішньої служби та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
При цьому, жодних об`єктивних доказів, які б спростовували висновки, викладені в Акті службового розслідування від 02.02.2025 № 28, позивачем суду не надано.
Згідно положень статті 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.
Вказане, на переконання суду, є достатньою передумовою для можливості командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) у межах своїх повноважень своїм наказом наказати начальнику відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 відповідно до статі 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушити клопотання про накладання стягнення владою старшого командира за порушення вимог статей 11, 12, 16, 58, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, щодо командира роти логістики військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 про притягнення його до дисціплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляду пониження в посаді.
З урахуванням викладеного, суд вважає на необхідне відмовити у позовній вимозі щодо визнання незаконним та скасування пункту 15 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.02.2025 № 34, як необґрунтованій.
В частині можливості скасування пунктів 16 та 17 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) Про результати службового розслідування від 02.02.2025 № 34, згідно яких позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності, суд зазначає про те, що висновки службового розслідування у супереч коментованих вище Положень №243/95-ВР, згідно яких притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності є можливим за умови заподіяння ним прямої дійсної шкоди, передусім, не дають прямої відповіді на питання, а чи дійсно така була заподіяною військовій частині НОМЕР_1 .
За змістом акту службового розслідування, саме існування носить ймовірнісний характер, з огляду на те, що така не доводиться документально, а пов`язується виключно з фактом підписання дорожніх листів особами, котрі у цей час були відсутніми на службі або ж власноручно їх не підписували.
Вказане, на думку суду, не може об`єктивно і беззаперечно свідчити про те, що паливно-мастильні матеріали при цьому не використовувались, адже матеріалами службового розслідування не встановлено, що в зазначений у акті період транспортні засоби військової частини НОМЕР_1 дійсно простоювали.
Саме наявність факту простою техніки, із одночасним донесенням командира на підставі некоректних облікових документів, зокрема, дорожніх листів, про фактичне використання паливно-мастильних матеріалів, на думку суду, і свідчитиме про наявність шкоди.
Суд погоджується з позивачем щодо однобічності проведення службового розслідування, зокрема, в частині встановлення факту спричинення дійсної шкоди, адже за змістом акту не наведено жодних доказів на предмет використання транспортних засобів у вказаний період, не допитано відповідальних за їх експлуатацію осіб.
Зазначене, на переконання суду, є достатнім для задоволення позову в частині скасування пунктів 16 та 17 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) Про результати службового розслідування від 02.02.2025 № 34.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не у повному об`ємі довів правомірність своїх дій.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог, внаслідок чого, позовні вимоги слід задовольнити частково.
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України Про судовий збір, а доказів понесення сторонами інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не представлено, судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 задоволити частково.
Визнати протиправними та скасувати пункти 16 та 17 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) Про результати службового розслідування від 02.02.2025 № 34.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , м. Коломия, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78203).

Відповідач:

Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.