Справа № 400/2891/18
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/2891/18

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

03.03.2025 року;

Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Градовського Ю.М.

Скрипченка В.О.

За участю: секретаря Шатана В.О.

представника апелянта Слюсаренко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стивідорна інвестиційна компанія» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стивідорна інвестиційна компанія» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 07.11.2018 року №2 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток за основним платежем на суму 592337,34 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 296168,67 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що у 2018 році посадовими особами Головного управління ДФС у Миколаївській області проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Стивідорна інвестиційна компанія» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за результатом якої складено акт від 19.10.2018 року №2509/14-29-14-02/36487633. Зазначеною перевіркою, зокрема, встановлено порушення Товариством вимог пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на загальну суму 614744 грн. На підставі виявлених порушень відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 07.11.2018 року №2, яким збільшив позивачеві грошове зобов`язання з податку на прибуток за основним платежем на суму 592337,34 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 296168,67 грн.

Оспорюючи правомірність та обґрунтованість податкового повідомлення-рішення, позивач посилається на безпідставність висновків контролюючого органу про заниження Товариством податку на прибуток внаслідок здійснення коригування собівартості реалізованого товару «тріска хвойних та листяних порід», який придбаний у ТОВ «Югекотоп», оскільки таке право сторін було передбачене умовами договору поставки й такі дії ніяким чином не вплинули на порушення норм податкового законодавства. При цьому, господарські операції з придбання товару та зміни його вартості у повній мірі відображено у бухгалтерському обліку на підставі первинних документів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та законодавства України про бухгалтерський облік і фінансову звітність. Вся первинна документація, що стосується правовідносин з ТОВ «Югекотоп», представлена контролюючому органу під час документальної перевірки, в ході якої не встановлено не підтвердження даних бухгалтерського та податкового обліку первинними документами.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2019 року, позов задоволено. Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 07 листопада 2018 року №2 в оскаржуваній частині.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем не доведена неможливість проведення коригування вартості придбаного товару, право на що передбачено положеннями законодавства з питань бухгалтерського обліку з урахуванням властивостей товару та його поставки, а Товариством обґрунтовано наявність підстав для переведення об`єму товару у вагу із застосуванням коефіцієнтів, що відповідали нормативно-довідковим даним; відтак доводи контролюючого органу про заниження позивачем фінансового результату до оподаткування не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи.

Постановою Верховного Суду від 08 липня 2021 року частково задоволено касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області, утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України. Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2019 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Верховний Суд зауважив, що судами не з`ясовано на підставі належних і допустимих доказів усіх обставин, з якими контролюючий орган пов`язує порушення позивачем вимог податкового законодавства, й не перевірено чи дотримано позивачем принципу обачності та співмірності доходів і витрат в оцінюванні запасів й, як наслідок, чи не були дії Товариства при проведенні коригувань вартості запасів спрямовані на безпідставне (штучне) заниження бази оподаткування. Суди не встановили й не обґрунтували наявність розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного перерахунку позивачем первісної вартості запасів, що призводить до збільшення витрат підприємства звітного періоду, та одержання внаслідок таких операцій меншої економічної вигоди (прибутку). Відтак висновки судів про дотримання позивачем порядку обчислення й сплати податку на прибуток не можна визнати повними, всебічними та обґрунтованими й такі недоліки унеможливлюють формулювання правового висновку по суті вказаного порушення.

За результатом нового розгляду справи, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Стивідорна інвестиційна компанія» задоволено. Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 07.11.2018 року № 2 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 592337,34 грн. та нарахованих штрафних санкцій у розмірі 296168,67 грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що положеннями договорів поставки, укладених між позивачем та ТОВ «Югекотоп», і специфікаціями до них чітко передбачаються підстави для перерахунку ціни товару «тріски хвойних порід» за відповідною формулою, тому позивач діяв з метою виконання умов цих договорів.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Миколаївській області, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково залишено поза увагою те, що відповідно до наданої на перевірку первинної і розрахункової документації, акти перерахунку вартості товару складені між позивачем та ТОВ «Югекотоп» (постачальником) вже після реалізації Товариством такого товару на експорт; зміна вартості товару була відображена позивачем в бухгалтерському та податковому обліку та, як наслідок, призвела до збільшення витрат підприємства, що, в свою чергу, вплинуло на визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток; розмір податку на додану вартість в податковому обліку позивача залишився незмінним. Таким чином, сукупність наведених обставин свідчить про економічну необґрунтованість понесених витрат Товариства, недоведеність зв`язку цих витрат з діяльністю підприємства, а відтак про безпідставність коригування собівартості реалізованого товару «тріски хвойних та листяних порід» та заниження Товариством грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Стивідорна інвестиційна компанія» посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для скасування судового рішення.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, у період з 31.08.2018 року по 11.10.2018 року посадовими особами Головного управління ДФС у Миколаївській області проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Стивідорна інвестиційна компанія» з питань дотримання вимог податкового законодавства, в тому числі з питань валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2017 року по 30.06.2018 року, за результатом якої складено акт від 19.10.2018 року №2509/14-29-14-02/36487633.

Зазначеною перевіркою, зокрема, встановлено порушення Товариством вимог пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу, в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток у 2017-2018 роках на загальну суму 614744 грн.

На підставі виявлених порушень відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 07.11.2018 року №2, яким збільшив позивачеві грошове зобов`язання з податку на прибуток за основним платежем на суму 592337,34 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 296168,67 грн.

Підставою для висновків про порушення позивачем вимог податкового законодавства є встановлення під час перевірки завищення Товариством витрат підприємства на суму 3290763 грн. внаслідок безпідставного коригування в податковому обліку собівартості придбаної продукції «тріски хвойних та листяних порід» після виконання договору та оплати товарно-матеріальних цінностей позивачем.

Зокрема, у ході перевірки встановлено, що між Товариством (покупець) та ТОВ «Югекотоп» (продавець) укладено договори поставки від 26 травня 2017 року №26-05/17 ЛХ та від 10 березня 2017 року №10-17-ЛХ, за умовами яких продавець зобов`язувався поставити покупцю товар (тріску хвойних та листяних порід).

Відповідно до умов зазначених договорів перехід права власності відбувається за видатковою накладною у момент передачі товару покупцю, якщо специфікацією не визначено інше.

Специфікаціями до договорів поставки передбачено, що сторони узгодили, що до навантаження тріски на борт судна продавець (ТОВ «Юкекотоп») здійснює зберігання товару. Вартість зберігання включена у ціну товару. Продавець зобов`язується завантажити товар на борт судна за власний рахунок. Вартість завантажувально-розвантажувальних робіт включена у ціну товару. Визначений певний термін поставки та проведення 100% оплати згідно виставленого рахунку-фактури до дня поставки включно. Крім того, передбачена наявність зведеного звіту по судовій партії про здійснення поставки партії товару. Ціна товару встановлена за куб.м. тріски хвойних порід за умови, що коефіцієнти переводу відвантаження тріски з куб.м в тони дорівнює запланованому коефіцієнту. Якщо фактичний коефіцієнт переводу відвантаженої тріски з куб.м. в тони виявиться іншим, ціна тріски хвойних порід підлягає перерахунку за визначеною формулою. Специфікаціями також передбачено, що перерахунок здійснюється шляхом підписання двостороннього акту перерахунку вартості на останній календарний день місяця, в якому товар завантажений на борт судна.

До перевірки надано видаткові накладні, які підтверджують перехід права власності на товар до позивача від ТОВ «Югекотоп», а також докази здійснення останнім оплати поставленого товару.

Перевіркою встановлено, що позивачем щомісячно співставлялися коефіцієнти переводу тріски з куб.м в тони: фактичний, який вказується у зведеному звіті по судовій партії при завантаженні на судно покупцю та запланований коефіцієнт, який вказувався в специфікаціях на придбання від ТОВ «Югекотоп».

Після реалізації придбаного у ТОВ «Югекотоп» товару нерезиденту «Орексім Трейдінг Лімітед», позивачем в останній день місяця складено та підписано двосторонній акт перерахунку вартості товару між ним та ТОВ «Югекотоп».

Перевіркою встановлено, що Товариством бухгалтерські операції (проводки) по оприбуткуванню та реалізації тріски здійснювались на рахунку 281 в кореспонденції з рахунком 631. На дебеті 631 рахунку проводяться суми сплати на підставі платіжних доручень (складених згідно виписаних контрагентом рахунків) та банківських виписок (що ніяким чином не пов`язано зі специфікаціями, так як не співпадають сума та кількість товару), а на кредиті 631 рахунку проводиться оприбуткування товару згідно видаткових накладних, які складені ТОВ «Югекотоп» та підписані отримувачем - позивачем (які також жодним чином не пов`язані зі специфікаціями, оскільки не співпадають сума та кількість товару).

З огляду на те, що на момент складення та підписання акту перерахунку вартості товару останній вже не обліковується по бухгалтерському обліку Товариства (так як списаний за актами приймання-передачі покупцю (нерезиденту)) та, відповідно, був відсутній на його балансі, а отже не належав йому на праві власності, відповідач у акті перевірки дійшов висновку про заниження позивачем податку на прибуток внаслідок здійснення коригування собівартості реалізованого товару.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасника, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III цього Кодексу.

Згідно пункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Отже, формування витрат при визначенні фінансового результату до оподаткування за звітний податковий період, починаючи з 1 січня 2015 року, здійснюється виходячи з національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до принципу нарахування та відповідності доходів і витрат для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. Операція з продажу готової продукції впливає на фінансовий результат до оподаткування, визначений у фінансовій звітності підприємства відповідно до положень бухгалтерського обліку, у тому звітному періоді, у якому відображаються доходи від реалізації цієї продукції та витрати, здійснені для отримання цих доходів. При цьому нараховані від продажу готової продукції доходи збільшують фінансовий результат до оподаткування, а витрати у сумі собівартості реалізованої продукції зменшують цей показник.

За визначенням, наведеним у Національному положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року №73, витрати це зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248, визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Згідно пункту 6 П(С)БО 16 «Витрати» витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені (пункт 7 П(С)БО 16 «Витрати»).

Собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року №246 (далі - П(С)БО 9 «Запаси»), у відповідності до пункту 8 якого придбані (отримані) або вироблені запаси зараховуються на баланс підприємства/установи за первісною вартістю.

У пункті 9 П(С)БО 9 «Запаси» передбачено, що первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка складається, зокрема, з суми, що сплачується згідно з договором постачальнику (продавцю), за вирахуванням непрямих податків.

Первісна вартість запасів у бухгалтерському обліку не змінюється, крім випадків, передбачених цим Положенням (стандартом) (пункт 15 П(С)БО 9 «Запаси»).

Згідно пункту 24 П(С)БО 9 «Запаси», на кожну дату балансу запаси відображаються в бухгалтерському обліку і фінансовій звітності за найменшою з двох оцінок: за первісною вартістю історичною (фактичною) собівартістю; за чистою вартістю реалізації очікуваною ціною реалізації запасів в умовах звичайної діяльності за вирахуванням очікуваних витрат на завершення їх виробництва або реалізацію.

Первісну вартість запасів переглядають і коригують її до рівня чистої вартості реалізації, якщо на дату балансу їх ціна знизилася, запаси пошкоджені або зіпсовані, застаріли (сплив строк зберігання) або іншим чином втратили первісно очікувану економічну вигоду (пункт 25 П(С)БО 9 «Запаси»).

Згідно пунктів 26, 27 П(С)БО 9 «Запаси» чиста вартість реалізації визначається по кожній одиниці запасів вирахуванням з очікуваної ціни продажу очікуваних витрат на завершення виробництва і збут; сума, на яку первісна вартість запасів перевищує чисту вартість їх реалізації, та вартість повністю втрачених (зіпсованих або тих, що не вистачає) запасів списуються на витрати звітного періоду

Якщо з часом чиста вартість реалізації раніше уцінених запасів збільшується, то пункт 28 П(С)БО 9 «Запаси» дозволяє провести їх дооцінку. Водночас дооцінити такі запаси можна лише в межах суми попередньої уцінки. На суму дооцінки визнають інший операційний дохід з одночасним збільшенням балансової вартості цих запасів.

Згідно правового висновку Верховного Суду у цій справі, обов`язковою умовою дооцінки запасів є їх попередня уцінка. Тобто правила бухгалтерського обліку передбачають лише уцінку первісної вартості запасів і не містять норм, які дозволяють її дооцінку. При цьому сума дооцінки таких активів ніколи не може перевищувати суму раніше проведеної їх уцінки (уцінок).

Наведене пов`язано із застосуванням одного із основних базових принципів в бухгалтерському обліку принципу обачності, який передбачає співмірність доходів і витрат в оцінюванні для уникнення завищення вартості активів. Ігнорування такого принципу поставить під сумнів достовірність показників фінансової звітності й, як наслідок, правильність обчислення податку на прибуток підприємства, адже коригування фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку) на суми переоцінки (уцінки, дооцінки) запасів положеннями ПК України не передбачено.

Виходячи з обставин справи, 26.05.2027 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стивідорна інвестиційна компанія» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Югекотоп» (Продавець) укладено Договори купівлі-продажу №26-05/17 ЛХ (ТХП) та №10-03/17-ЛХ (ТЛП), за якими Продавець зобов`язується передати у встановлений термін передати Покупцеві Товар «тріска хвойних порід», а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його на умовах даного Договору.

У Договорах Сторони передбачили, що ціна Товару, вартість партії Товару, обсяг партій Товару, період та умови поставки і оплати визначається в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договорів.

Також, у Договорах Сторони обумовили, що кількість (об`єм) Товару визначається в кубічних метрах.

Ціна між Продавцем та Покупцем встановлена за м3 (щільний) тріски листяних/ хвойних порід з урахуванням запланованого коефіцієнту переводу відвантаженої тріски з м3 в тони.

У випадку, якщо фактичний коефіцієнт переводу відвантаженої тріски з м3 в тони, виявиться іншим ніж запланований - ціна тріски листяних порід підлягає перерахунку за формулою: Ц скориг=К кориг* Ц баз, де Ц баз - ціна тріски листяних порід до перерахунку; Ц скориг - ціна тріски листяних порід, після перерахунку; К кориг коригуючий коефіцієнт (з двома знаками після цілої частини числа), який визначається за формулою: К кориг = К факт / К план, де: К факт - коефіцієнт переводу відвантаженої тріски з м3 в тони згідно Зведеного звіту по судовій партії К план - запланований коефіцієнт переводу відвантаженої тріски м3 в тони.

Під час перевірки встановлено, що оприбуткування Товару, отриманого від ТОВ «Югекотоп», здійснено на підставі видаткових накладних та відображено записами в бухгалтерському обліку по регістрах бухгалтерського обліку наступним чином: Дебет рахунку 281 «Товари на складі» Кредит рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками»; Дебет рахунку 6442 «Розрахунки за податками-податковий кредит непідтверджений» Кредит рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками».

Щомісячно, на підставі «Зведеного звіту по судовій партії» та «Специфікацій» Сторони співставили коефіцієнти переводу тріски з м3 в тони: фактичний, який вказується у «зведеному звіті по судової партії» при завантаженні на судно покупцю та запланований коефіцієнт, який вказувався в специфікаціях на придбання від ТОВ «Югекотоп».

Щомісячно (останнього дня місяця), між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стивідорна інвестиційна компанія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Югекотоп» підписано двосторонній Акт перерахунку вартості оплаченого товару та відвантаженого на борт судна товару Покупцю нерезиденту «Орексім Трейдінг Лімітед».

На момент складання двосторонніх Актів перерахунку вартості товару ці товари вже не обліковуються на балансі по бухгалтерському обліку Товариства з обмеженою відповідальністю «Стивідорна інвестиційна компанія», так як списані 15-16 числа поточного місяця по балансовому рахунку 281 «Товари».

Згідно умов контрактів з Покупцем-нерезидентом визначено, що після закінчення навантаження товару на борт судна, оформлюється акт прийому - передачі вантажу, підписання якого здійснюється за допомогою факсимільного чи електронного зв`язку, з послідуючим обміном оригіналами вказаного акту.

Контрактом визначено дату переходу права власності від Товариства з обмеженою відповідальністю «Стивідорна інвестиційна компанія» до нерезидента, а саме датою поставки та переходу права власності товару являється дата акта прийому - передачі товару, підписаного між покупцем і продавцем. Після підписання акта прийому-передачі товару Товариство з обмеженою відповідальністю «Стивідорна інвестиційна компанія» реалізацію товару відображає по регістрах бухгалтерського обліку наступними бухгалтерськими проводками: Дебет рахунку 902 «Собівартість реалізованих товарів» Кредит рахунку 281 «Товари на складі» Дебет рахунку 362 «Розрахунки з іноземними покупцями» Кредит рахунку 702 «Доходи від реалізації товарів» Дебет рахунку 312 «Розрахункові рахунки в іноземній валюті» Кредит рахунку 362 «Розрахунки з іноземними покупцями»; Дебет рахунку 702 «Доходи від реалізації товарів» Кредит рахунку 79 «Фінансовий результат».

Обставини справи свідчать, що Акти перерахунку вартості товару (між ТОВ «СІК» та ТОВ «Югекотоп») складались стосовно Товару, який вже не належать ТОВ «СІК» та право власності стосовно якого перейшло нерезиденту - покупцю «Орексім Трейдінг Лімітед».

При цьому, як на момент документальної перевірки, так і на момент розгляду справи залишається необґрунтованою позивачем наявність розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного перерахунку первісної вартості запасів, що призводить до збільшення витрат підприємства звітного періоду та одержання внаслідок таких операцій меншої економічної вигоди (прибутку).

Позивач зауважує на тому, що коригування собівартості реалізованого Товару, який придбаний у ТОВ «Югекотоп», чітко передбачане Сторонами в умовах договорів поставки, тому такі дії жодним чином не призвели до порушень норм податкового законодавства.

З цього приводу, як вже зазначалось вище, слід зауважити на тому, що з метою збереження об`єктивності оцінювання запасів в умовах цінової нестабільності згідно із пунктом 24 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року №246, запаси відображаються в бухгалтерському обліку і звітності за найменшою з двох оцінок: первісною вартістю або чистою вартістю реалізації.

Уцінка запасів здійснюється на індивідуальній основі у випадку, коли чиста вартість їх реалізації стає меншою за собівартість або балансову вартість тоді, коли запаси подешевшали, застаріли, зіпсувались або втратили свою первісну цінність. Сума часткового списання вартості запасів до чистої вартості реалізації визнається як витрати того періоду, коли було здійснено їхнє переоцінювання (стаття «Інші операційні затрати» Звіту про фінансові результати).

Часткове списання запасів до чистої вартості реалізації відповідає принципу обачності, згідно з яким вартість активу не повинна перевищувати суми, яка очікується від їх продажу або використання.

Дооцінювання запасів як окрема бухгалтерська процедура в П(С)БО 9 «Запаси» не передбачена, що пов`язано з використанням принципу обачності в оцінюванні для уникнення завищення вартості активів. Такий підхід спирається також на принцип співвіднесення доходів і витрат.

Якщо чиста вартість реалізації запасів у наступному періоді зросте, то необхідно сторнувати суму часткового списання балансової вартості запасів, але таким чином, щоб нова балансова вартість запасів була оцінена за меншим із двох показників: собівартість або «переоцінена» чиста вартість реалізації. Балансова вартість запасів не може бути вищою за їхню собівартість. Дооцінка обмежена сумою попередньої уцінки.

Разом з цим, відповідно до частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно із частиною другою статті 632 ЦК України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

При цьому, приписами частини третьої вказаної статті встановлено, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки положенням законодавства, що регулює спірні правовідносини, та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість адміністративного позову, неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування в судовому порядку.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення відповідно до статті 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмов у позові.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Стивідорна інвестиційна компанія» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 09.10.2025 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: Ю.М. Градовський

В.О. Скрипченко