Справа № 308/6538/25
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2025-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/6538/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд у складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Бегені В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду в м. Ужгород, за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МЗК 001831 від 23.04.2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 10.10.2025 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 14.10.2025 року.

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МЗК 001831 від 23.04.2025 року.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.05.2025, вказана позовна заява залишена без руху.

26.05.2025 від позивача по справі надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.05.2025, вказана позовна заява залишена без руху.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним адміністративним позовом, постановлено справу розглядати із врахуванням особливостей провадження, встановлених ст.286 та ч. 2 ст. 288 КАС України.

Позов обґрунтовано тим, що постановою першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області Бердар О.М. ПН МЗК 001831 від 23.04.2025 року, громадянина Нігерії ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400,00 грн.

У постанові зазначено, що 23.04.2025 року о 12:00 год. за адресою: вул. Солов`їна, 43 виявлено громадянина Нігерії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено порушення ним встановленого правил перебування в Україні, а саме проживання без документів на право проживання в Україні. Місце скоєння правопорушення: м. Ужгород. Постанова про накладення адміністративного стягнення винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МЗК 001817 від 23.04.2025 року.

Позивач вважає, що постанова винесена з матеріальними та процесуальними порушеннями норм чинного законодавства, а також з порушенням його прав та законних інтересів.

Зокрема позивач вказує на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення від 23.04.2025 р. зроблено запис, що мені роз`яснено процесуальні права, в тому числі право на перекладача і присутній підпис громадянки ОСОБА_2 , як перекладача. Проте, матеріали справи не містять документів, що посвідчують особу перекладача та жодних доказів того, що залучений перекладач має відповідну кваліфікацію. Крім того, аналізуючи відкриті дані в мережі інтернет взагалі не міститься інформації про отримання даною особою освіти за спеціальністю «Англійська мова» та здійснення діяльності перекладача.

Крім того, позивач зазначає, що при здійсненні затримання та складання матеріалів адміністративної справи фізично був відсутній перекладач, він не бачив жодної жінки в приміщенні, де здійснювалось оформлення справи про адміністративне правопорушення, лише працівники чоловічої статі органу міграційної служби, перекладач був відсутній.

Позивач зазначає, що у нього виникають обґрунтовані сумніви щодо дійсності підпису громадянки ОСОБА_2 . При цьому за твердженням позивача, він не розуміє української мови та потребував перекладача. Перекладач необхідний був з англійської мови на українську і навпаки.

Як вказано у позовній заяві, протокол про адміністративне правопорушення складений українською мовою, перекладу протоколу позивачу не надавалось. Працівник міграційної служби галочками у протоколі відмітив графи у яких позивачу слід було поставити свої підписи, що він і зробив, не розуміючи під чим ставить свої підписи. Відтак, доказів того, що при складанні протоколу та рішення був присутнім кваліфікований перекладач або доказів того, що позивач відмовився від перекладача або про те, що позивач його не потребує, рішення не містить, що свідчить про недотримання вимог ст.. 274 КУпАП.

Позивач зазначає, що під час складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності відносно нього було істотно порушено та обмежено його процесуальні права, не виконано вимог щодо залучення кваліфікованого перекладача під час складення протоколу та не були належним чином роз`яснені його права та обов`язки, в тому числі, гарантоване право користуватись юридичною допомогою захисника та інші істотні права, що передбачені ст. 268 КУпАП.

Таким чином, відсутність доказів про кваліфікацію перекладача в матеріалах справи при складанні відносно нього протоколу у справі про адміністративне правопорушення, а також відсутність належно здійсненого перекладу матеріалів адміністративної справи свідчить про порушення вимог ст. 268 КУпАП.

Позивач стверджує, що наявні в матеріалах адміністративної справи протокол про адміністративне правопорушення, складений українською мовою, який повинен бути первинним і головним доказом в даній справі, складений із грубим порушенням його права на залучення кваліфікованого перекладача та захист, що робить його очевидно недопустимим доказом.

Окрім того, у позовній заяві вказано на те, що з моменту доправлення до приміщення міграційної служби позивач не був забезпечений перекладачем з мови, якою він вільно володію, відтак він не мав змоги розуміти зміст дій та рішень, що приймалися відносно нього службовими особами міграційної служби та не міг отримати належне роз`яснення його прав, зокрема, на отримання правової допомоги.

Позивач вказує на те, що він не відмовлявся від захисника, і був доставлений до підрозділу ДМС України в Закарпатській області та затриманий більше трьох годин (а саме 7 годин) працівники відповідача відповідно мали скласти протокол про адміністративне затримання та здійснити інформування Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадок затримання, чого зроблено не було. Протягом цих семи годин представники відповідача складали протокол про адміністративне правопорушення, розглядали справу про накладення адміністративного стягнення, виносили рішення про примусове повернення з території України.

Позивач зазначає, що з матеріалів справи не можна зробити висновок, чи існували будь-які підстави для обмеження доступу до правової допомоги, оскільки відомостей від Центру вторинної правової допомоги щодо отримання повідомлення про затримання особи та рішення Центру вторинної допомоги про надання чи відмови у наданні правової допомоги, матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи те, що позивач є іноземцем, який не розуміє української мови, а відповідачем не було залучено до участі у справі перекладача й не забезпечено при цьому участь адвоката, позивач вважає, що в даному випадку, він фактично був позбавлений можливості подавати докази, заявляти клопотання та користуватись іншими правами, передбаченими ч.1 ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України. Вказане є безумовною підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваного рішення.

Позивач звертає увагу суду на те, що протокол ПР МЗК 001817 від 23.04,2025 року, на основі якого виносилась оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення не підписаний особою, яка його складала, а саме ОСОБА_3 , що є грубим порушенням процесуальних норм чинного законодавства України.

Позивач просить суд: на підставі викладеного, керуючись ст. 287-289 КУпАП, прошу суд: визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МЗК 001831 від 23.04.2025 року, винесену першим заступником начальника Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області.

27.07.2025 від представника відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві вказано на те, що 23 квітня 2025 у ході про ведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням у міграційній сфері у м. Ужгороді працівниками ГУ ДМС у Закарпатській області спільно з працівниками Служби безпеки України виявлено громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та у подальшому його було запрошено до приміщення ГУ ДМС у Закарпатській області для встановлення законності перебування останнього на території України

У ході з`ясування обставин перебування позивача в Україні встановлено, що позивач проживає на території України без документів на право проживання/перебування.

Представник відповідача звертає увагу на те, що з метою дотримання прав позивача при складанні адміністративного протоколу та розгляду справи, ГУ ДМС у Закарпатській області було запрошено перекладача з Закарпатської торгово-промислової палати з англійської мови Рогаль Кароліну Юріївну , яка у подальшому здійснювала переклад.

При цьому зазначено, що після складення протоколу про адміністративне правопорушення ПР МЗК №001817, позивачу його було вручено та перекладачем доведено зміст, зокрема роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, а також права та обов`язки передбачені статтею 268 КУпАП, отже твердження позивача викладенні в адміністративному позові про те, що його не забезпечено перекладачем спростовано.

Представник відповідача наголошує на тому, що позивача не було затримано та не обмежено у будь-якому пересуванні, у зв`язку з чим і не складався протокол про адміністративне затримання, а відтак у ГУ ДМС у Закарпатській області не виникало обов`язку здійснити інформування Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадок затримання.

При цьому у відзиві вказано на те, що встановлення факту проживання позивача на території України без документів на право перебування/проживання, що є порушенням норм статей 3, 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150 - позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною ст. 203 КУпАП. Винесеною постановою про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн 00 коп.

На переконання представника відповідача, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у відповідності до вимог чинного законодавства.

У відзиві вказано на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення від 23.04.2025 серії ПН МЗК №001831 прийнята з врахуванням та дослідженням всіх обставин справи і є правомірною та такою, що прийнята уповноваженим органом в порядку та спосіб, визначений чинним законодавством України, а тому скасуванню не підлягає.

Представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивачем подано до суду позов українською мовою на 6 аркушах з деталізованим посиланням на норми законодавчих актів України, зокрема Конституцію України, кодексу адміністративного судочинства, позиції та практику Верховного суду , а також ще й здійснено аналіз законодавства про правовий статус іноземців, у подальшому після винесення судом ухвали від 12.05.2025 про залишення адміністративного позову без руху, а саме зазначено про недотримання норм КАС України - позивачем 26.05.2025 подано заяву про усунення недоліків із певними поясненням, знову ж таки українською мовою, таким чином вище наведені обставини свідчать про те, що позивач добре володіє українською мовою та маніпулює нормами законодавства, та зловживає процесуальним правами.

Представник відповідача керуючись статтями 43, 44, 55, 57, 59, 60, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 2, 3, 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 3773-VI, просить суд: у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

26.09.2025 представником позивача подано клопотання по заміну представника відповідача та надання часу для ознайомлення із матеріалами справи.

30.09.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача.

Так, представник відповідача зазначає, що 23 квітня 2025 у ході про ведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням у міграційній сфері у м. Ужгороді працівниками ГУ ДМС у Закарпатській області спільно з працівниками Служби безпеки України виявлено громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та у подальшому його було запрошено до приміщення ГУ ДМС у Закарпатській області для встановлення законності перебування останнього на території України. У ході з`ясування обставин перебування позивача в Україні встановлено, що позивач проживає на території України без документів на право проживання/перебування.

У зв`язку із встановлення факту проживання позивача на території України без документів на право перебування/проживання, що є порушенням норм статей 3, 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150 - позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною ст. 203 КУпАП. Винесеною постановою про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. 00 коп.

У відзиві вказано на те, що з метою дотримання прав позивача при складанні адміністративного протоколу та розгляду справи, ГУ ДМС у Закарпатській області було запрошено перекладача з Закарпатської торгово-промислової палати з англійської мови Рогаль Кароліну Юріївну , яка у подальшому здійснювала переклад. А також, що після складення протоколу про адміністративне правопорушення ПР МЗК №001817, позивачу було вручено та перекладачем доведено зміст вказаного вище протоколу, зокрема роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, а також права та обов`язки передбачені статтею 268 КУпАП, отже твердження позивача викладенні в адміністративному позові про те, що його не забезпечено перекладачем спростовано.

Представник відповідача вважає, що позивач з метою зловживання процесуальними правами маніпулює можливістю надання йому перекладача. Представник відповідача звертає увагу суду, що Позивач, незважаючи на свій іноземний статус, фактично володіє державною мовою, що підтверджується самостійним складанням та поданням процесуальних документів українською мовою.

Представник відповідача звертає увагу суду на те, що позивача не було затримано та не обмежено у будь-якому пересуванні, у зв`язку з чим і не складався протокол про адміністративне затримання, а відтак у ГУ ДМС у Закарпатській області не виникало обов`язку здійснити інформування Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадок затримання.

При цьому представник відповідача щодо права на правову допомогу, зазначає, що воно є гарантією, а не абсолютною підставою для процесуальних зловживань.

У відзиві зазначено, що даний Протокол про адміністративне правопорушення вищевказаному позивачу був наданий для ознайомлення з його змістом, під час чого вказаний іноземець ЗРОБИВ ФОТОКОПІЮ цього протоколу, яку в подальшому додав до позовної заяви, хоча вже після ознайомлення з даним протоколом про адміністративне правопорушення іноземцем, уповноважена посадова особа яка склала протокол підписала його у відведених на це графах протоколу, те ж саме зробив і вищевказаний позивач (громадянин Нігерії) після чого йому було вручено копію протоколу яка міститься в матеріалах справи в ГУДМС у Закарпатській області.

Представник відповідача керуючись статтями 43, 44, 55, 57, 59, 60, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 2, 3, 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 3773-VI, просить суд: задоволенні адміністративного позову просить суд: - відмовити повністю.

Позивач у судове засідання не з`явився, згідно наявної в матеріалах справи його заяви, розгляд справи просить провести без його участі, позов підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до положень ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Згідно з положеннями ч.2,3,4,5 ст.262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи скорочені строки розгляду даної категорії справ та положення частини 1 стаття 205 КАС України, якими передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд дійшов висновку про можливість розглядати справу без участі позивача та відповідача.

Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що постановою першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області Бердар О.М. ПН МЗК 001831 від 23.04.2025 року громадянина Нігерії ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400,00 грн.

Згідно постанови, 23.04.2025 року о 12:00 год. за адресою: вул. Солов`їна, 43 виявлено громадянина Нігерії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування в Україні, а саме перебував/проживав на території України без документів на право проживання/перебування. Місце скоєння правопорушення м.Ужгород.

При цьому зі змісту постанови вбачається, що документом що посвідчує особу є паспорт: від 05.10.2011; Серія та номер: НОМЕР_1 ;

Постановою про накладення адміністративного стягнення ПН МЗК 001831 від 23.04.2025 року, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МЗК №001817 від 23.04.2025 року відносно громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400, 00 грн, за порушення іноземцем правил перебування в Україні, що передбачено ч. 2 ст. 203 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МЗК №001817 від 23.04.2025 року головний спеціаліст Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області Лізанець Богдан Володимирович, склав протокол про те, що 23.04.2025 року о 12.00 год за адресою АДРЕСА_1 виявлено громадянина Нігерії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який порушив правила перебування в Україні, а саме перебував/проживав на території України без документів на право проживання/перебування. Місце скоєння правопорушення м.Ужгород.

Зазначені відомості про особу стосовно якої складено протокол а саме громадянина Нігерії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , документ що посвідчує особу паспорт, з датою видачі 05.10.2011, серія та номер документа НОМЕР_1 , місце проживання вказано АДРЕСА_1 .Не працює.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність

Згідно з ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 203 КУпАП адміністративна відповідальність настає за перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні не більш як на 30 днів, а так само недодержання ними встановлених законодавством вимог транзитного проїзду через територію України або вимог декларування чи реєстрації місця проживання (перебування) - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до ч.2 ст. 203 КУпАП адміністративна відповідальність настає за перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився.

Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Умови і порядок імміграції в Українуі ноземців та осіб без громадянства визначає Закон України «Про імміграцію», згідно з якого імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання (ст. 1 цього Закону).

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання (ч. 13 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі - Порядок №322), відповідно до пункту 1 якого посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до п. 7 Порядку №322 обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання (посвідка/фотокартка має пошкодження, що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, дату та місце народження, ким видана посвідка, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження серії та номера, що не дають змогу встановити реквізити посвідки, виправлення, пошкодження, які блокують можливість зчитування, а також внесення змін до інформації безконтактного електронного носія), а також у разі відсутності частини посвідки.

Згідно з пп. 4 п. 63 Порядку №322 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Пунктами 64-66 Порядку №322 передбачено, що Рішення про скасування посвідки приймається Головою ДМС або уповноваженою ним особою, керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Рішення про скасування посвідки формується засобами Реєстру за допомогою кваліфікованого електронного підпису. Після підписання рішення сканується до заяви-анкети із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС.

Копія рішення про скасування посвідки надсилається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства рекомендованим листом не пізніше ніж протягом наступного робочого дня з дня його прийняття.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 150 від 15 лютого 2012 року (далі - Порядок № 150), а саме підпункту 2 пункту 2 встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування в Україні на період існування обґрунтованих підстав для подальшого перебування. Для продовження строку перебування в Україні подаються такі документи, зокрема, заява іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочі дні до закінчення встановленого строку перебування на території України.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в свою чергу, передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Адміністративні справи про порушення законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну (статті 200, 201, 203 (крім порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України або контрольному пункті в`їзду-виїзду), згідно ст. 222-2 КУпАП розглядає центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

Згідно Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 року №360, ДМС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується КМУ через Міністерства внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції).

Пунктом 7 Положення визначено, що ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 серпня 2013 року №825, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1654/24186, передбачає, що: особами, до яких застосовуються адміністративні стягнення за статями 200, 201, частиною першою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП, є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, яким виповнилося 16 років, посадові особи установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності, до компетенції яких належить прийняття громадян, іноземців та осіб без громадянства на роботу та навчання, а також особи, які запросили в Україну іноземців або осіб без громадянства в приватних справах і надали їм житлову площу та порушили при цьому порядок їх перебування (п. 1.3. Інструкції).

Згідно з п. 2.1. Інструкції, уповноваженими посадовими особами, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення та протоколи про затримання є працівники апарату ДМС України, головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, які є державними службовцями (далі - уповноважені посадові особи).

Уповноважені посадові особи складають протокол при виявленні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 200, 201, частиною першою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП, згідно з формою, наведеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

Отже, з огляду на вищевказане, вбачається, що протокол та оскаржувана постанова були складені уповноваженими на те особами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до змісту ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МЗК №001817 від 23.04.2025 року головний спеціаліст Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області Лізанець Богдан Володимирович, склав протокол про те, що 23.04.2025 року о 12.00 год за адресою АДРЕСА_1 виявлено громадянина Нігерії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який порушив правила перебування в Україні, а саме перебував/проживав на території України без документів на право проживання/перебування. Місце скоєння правопорушення м.Ужгород.

Зазначені відомості про особу стосовно якої складено протокол а саме громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документ що посвідчує особу паспорт, з датою видачі 05.10.2011, серія та номер документа НОМЕР_1 , місце проживання вказано АДРЕСА_1 .Не працює.

Згідно постанови, 23.04.2025 року о 12:00 год. за адресою: вул. Солов`їна, 43 виявлено громадянина Нігерії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який порушив правила перебування в Україні, а саме перебував/проживав на території України без документів на право проживання/перебування. Місце скоєння правопорушення м.Ужгород.

Постановою про накладення адміністративного стягнення ПН МЗК 001831 від 23.04.2025 року, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МЗК №001817 від 23.04.2025 року відносно громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400, 00 грн, за порушення іноземцем правил перебування в Україні, що передбачено ч. 2 ст. 203 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МЗК №001817 від 23.04.2025 року в ньому зазначено дату та час виявлення скоєного адміністративного правопорушення іноземцем, викладено обставини скоєного правопорушення та суть адміністративного правопорушення. В протоколі також зазначено нормативно-правовий акт, яким передбачена відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення. Протокол підписаний уповноваженою особою яка його склала та особою стосовно якої він складений, якому також роз`яснені його права, а також перекладачем. При цьому останнім будь-яких зауважень до протоколу не внесено.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення ПР МЗК №001817 від 23.04.2025 року вбачається, що позивач своїм особистим підписом засвідчив факт роз`яснення змісту ст. 63 Конституції України, а також його прав та обов`язків, передбачених ст. 268 КУпАП, що міститься на другому аркуші зазначеного протоколу. Позивач власноручно здійснив запис у протоколі та отримав другий примірник протоколу, а також клопотання про розгляд справи про адміністративне правопорушення без його участі. Під час розгляду справи було залучено перекладача Рогаль Кароліна Юліївна.

Питання про дотримання вимог щодо залучення перекладача слід вирішувати у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи не призвело це до порушення принципу «рівності можливостей» та несправедливості розгляду справи в цілому у розумінні положень ст. 6 Конвенції.

Суд відноситься критично до сумнівів позивача, що на момент винесення оскаржуваних рішень, перекладач, що був залучений органами ДМС володів англійською мовою на належному рівні, чи мав відповідну освіту та чи включений він до Довідково-інформаційного реєстру перекладачів.

Крім цього, згідно долученого представником відповідача акту-674 від 08.05.2025 року згідно якого виконавцем Закарпатською торгово-промисловою палатою в особі президента Ковчара О.О., та замовником ГУ ДМС України в Закарпатській області в особі начальника управління, з іншої сторони, проведено прийом-передачу послуг, Послуг усного послідовного перекладу з англійської мови на українську мова та з української мови на англійську (2 години).

В той же час, від позивача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не надійшло жодних заяв або клопотань, зокрема стосовно необхідності використання юридичної допомоги.

Як вбачається з постанови серії ПН МЗК 001831 від 23.04.2025 року, остання містить дату та час виявлення скоєного адміністративного правопорушення іноземцем, викладено обставини скоєного правопорушення та суть адміністративного правопорушення. В постанові також зазначено нормативно-правовий акт, яким передбачена відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення. Постанова підписана уповноваженою особою яка її винесла та вручена особі яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Про ознайомлення з вимогами приписів законодавства громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 розписався в протоколі, без жодних клопотань та заперечень. При цьому, до суду подав позов та процесуальні заяви на українській мові підписані ним особисто.

Отже, суд вважає, що дії працівників органу міграційної служби у Закарпатській області під час оформлення і та винесенні рішення про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Нігерії були спрямовані на дотримання вимог законодавства що регулює порядок перебування іноземців на території України.

В той же час, стороною позивача не додано доказів які б свідчили законність перебування позивача на території України. Так, сам факт наявності на території України позивача, не дає підстави вважати, що позивач перебуває на території України на законних підставах, оскільки останнім не надано суду посвідку на тимчасове проживання, отримання якої у такому випадку є обов`язковим.

Згідно із ч. 22 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Іноземець або особа без громадянства у разі втрати або обміну паспортного документа, а так само втрати чи викрадення посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання повинні протягом трьох робочих днів письмово повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Позивачем не надано суду доказів що він будь-яким чином намагався легалізувати своє становище в України, а також доказів подачі позивачем заяви про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно долученого до матеріалів позовної заяви копії сторінки паспорта № НОМЕР_2 громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такий було видано на період з 21.12.2018 року до 20.12.2023 року.

Таким чином, оскільки станом на 23.04.2025 року у позивача не було законних підстав на перебування на території України, то в діянні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 містилися ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, а тому суб`єктом владних повноважень 23.04.2025 року правомірно складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за вказаною статтею КУпАП.

Варто зауважити, що Верховний Суд у постанові від 23.01.2020 року при розгляді справи № 343/2242/16-а, наголосив на такому: «посилання позивача на те, що рішення про примусове повернення було оголошено позивачу без перекладача, як на підставу скасування такого рішення колегія суддів відхиляє, оскільки відсутність перекладача не свідчить про протиправність рішення. Крім того, перекладач та законний представник надаються на вимогу затриманого, якої в даному випадку не було».

Частиною третьою статті 19 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» встановлено, що якщо особа належить до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги і письмово повідомляє про це особу або її законного представника, а також суд, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься представництво інтересів особи.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Суд зазначає, що вимога надання правової допомоги з моменту затримання особи є обов`язком, встановленим Законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №473/4762/19.

Поряд з цим, відомостей про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в адміністративному порядку затримувався відсутні, відомості що особисті речі у тому числі мобільний телефон у нього відбирався також відсутні.

Щодо доводів сторони позивача про те, що відповідачем було порушено право позивача на безоплатну вторинну правову допомогу, суд зазначає, що наведені твердження не доводять факту протиправності вказаного рішення відповідача, а стосується виключно процедури його оскарження, якою позивач і скористався оскарживши рішення про притягнення до адміністративної відповідальності у судовому порядку, у зв`язку з чим, на думку суду, вказана обставина не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги громадянина Нігерії ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Окрім того, відповідачем дотримано вимог законодавства і при винесенні оспорюваної постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача, оскільки посадовою особою, яка винесла постанову, враховано характер вчиненого правопорушення, особу позивача, і накладено штраф у розмірі, передбаченому санкцією статті.

Зміст викладеної фабули оскаржуваної постанови відображає диспозицію, викладену ч. 2 ст. 203 КУпАП з посиланням на відповідну норму закону.

Твердження позивача про те, що було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд не бере до уваги, так як протокол про адміністративне правопорушення від 23.04.2025 року був складений у присутності позивача, з даного протоколу вбачається, що розгляд справи відбудеться 23.04.2025 року.

Доводи позивача про те, що позивачу не було роз`яснено права та надано перекладача, не можуть бути взяті до уваги, оскільки спростовуються підписом позивача в протоколі та відміткою про участь перекладача.

До того ж процедурні порушення не повинні сприйматись як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення рішення. Варто зауважити, що вчинені відповідачем процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та наслідки. На переконання суду, навіть у випадку встановлення процедурних порушень прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності посадовими особами відповідача не може бути підставою для скасування постанови у випадку встановлення відповідачем адміністративного правопорушення з боку позивача, факт вчинення якого підтверджено під час розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 203 КУпАП, оскільки оскаржувана постанова відповідає вимогам КУпАП, винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення, на підставі та в межах повноважень наданих відповідачу, за наявністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

При прийнятті рішення суд враховує, що в ході розгляду справи позивачем належних та допустимих доказів поважності причин неможливості звернутися до міграційних органів протягом визначеного періоду з питань узаконення свого перебування на території України не надано.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати позивачу не компенсуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 26, 33, 68 Конституції України, ст. ст. 7, 9, 203, 245, 251, 252, 280, 281, 283 КУпАП, ст. ст. 1, 3, 4, 9, 17, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Законом України «Про імміграцію», Положенням про Державну міграційну службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360, Порядком, оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 322, ст. ст. 2, 5, 6, 8, 9, 10, 16, 20, 72-79, 90, 94-95, 139, 241-246, 257-263, 286, 293-297, 15.5) Перехідних положень КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МЗК 001831 від 23.04.2025 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач: громадянини Нігерії, ОСОБА_1 , ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ЗАКАРПАТСЬКІЙ ОБЛАСТІ, ел. пошта , адреса: 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Івана Коршинського, буд. 12А,

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош