Справа № 140/10088/25
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року ЛуцькСправа № 140/10088/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі Військова частина НОМЕР_2 , відповідач) про визнання протиправними дій, щодо ненарахування та невиплати щомісячної доплати у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, в період перебування на лікуванні з 19.06.2024 по 30.05.2025, у зв`язку із отриманими пораненнями (тяжкими) та зобов`язати здійснити нарахування та виплату в повній мірі щомісячної доплати у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, за період перебування на лікуванні з 19.06.2024 по 30.05.2025, у зв`язку із отриманими пораненнями (тяжкими), з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з 26.02.2022 по 03.06.2025 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. 11.06.2024 під час виконання бойового завдання в районі АДРЕСА_1 отримав вибухову травму. З 19.06.2024 по 30.05.2025 проходив тривале стаціонарне лікування з діагнозом цефалгічний та вестибулярний синдром, акубаротравма. Однак, за період стаціонарного лікування позивач не отримав додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн, передбачену пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Просив суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10.09.2025 прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, відповідно до приписів статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 29.09.2025 відповідач позов не визнав та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки перебування позивача на лікуванні в період з 26.06.2024 по 30.05.2025 у медичних закладах надання психіатричної допомоги є лікуванням психіатричних розладів, а не прямо залежним від поранення, контузії, травми чи каліцтва передбачених Постановою КМУ №168.

Інших заяв чи клопотань по суті справи від сторін не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 26.02.2022 по 03.06.2025 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України №162 від 03.06.2025 позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини.

11.06.2024 під час виконання бойового завдання в районі с.Роботине Запорізької області в наслідок мінометного обстрілу ОСОБА_1 отримав міно вибухову травму, що підтверджується витягом з журналу бойових дій НОМЕР_3 батальйону оперативного призначення НОМЕР_4 бригади оперативного призначення (військової частини НОМЕР_5 ) Національної гвардії України. Діагноз: Посттравматичний цефалогічний синдром. Вестибулоактичний синдром, що підтверджується також первинною медичною карткою форми №100 від 19.06.2024.

З 19.06.2024 по 30.05.2025 позивач проходив тривале стаціонарне лікування з діагнозом: цефалгічний та вестибулярний синдром, акубаротравма.

За період стаціонарного лікування позивач не отримав додаткову винагороду у розмірі передбачену пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Вважаючи дії відповідача щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення у період перебування па лікуванні протиправними, у зв`язку із чим звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою-другою статті 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 06 липня 1999 року №8-рп/99, зауважив, що «служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо».

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ).

За приписами статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІобумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, строк дії якого продовжується і на момент розгляду справи.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Абзацом 4 пункту 1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Аналіз наведених норм Постанови №168 дає підстави для висновку про встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості періодів перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисті Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.

До того ж, такої умови, як безперервність перебування на лікуванні, для виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн. приписами Постанови №168 не передбачено.

Відтак, у спірних правовідносинах по даній справі підлягають застосуванню саме приписи постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168.

Відповідно до довідки про обставини травми від 21.08.2025 №50/14111/5-182 вбачається, що позивач під час захисту Батьківщини у складі військової частини НОМЕР_1 перебуваючи у засобах індивідуального захисту, отримав бойове травмування.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач в період з 19.06.2024 по 30.05.2025 перебував на стаціонарному лікуванні:

з 19.06.2024 по 26.06.2024 в КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» м.Запоріжжя після обстеження встановлено діагноз: Струс головного мозку 11.06.2024, цефалгічний та вестибулярний синдром. Акубаротравма. Поперековий остехондроз, люмбалгія, больовий та мязово-тонічний с-ми. F43.0 Гостра реакція на стрес. F07.2 Посттравматичний синдром (посткоптузійний, акубартравма), що підтверджується випискою №14288;

з 26.06.2024 по 19.07.2024 в КІП І «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізька обласної ради, діагноз: І 43.1 - ПТСР. F07.2 - Посткоптузійний синдром, що підтверджується випискою від 19.07.2024;

з 25.07.2024 по 30.08.2024 в КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради, діагноз: Посттравматичний стресовий розлад, тривожний варіант F43.1, що стверджується випискою №5685;

з 03.09.2024 по 27.09.2024 в ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Волинській області», що стверджується випискою №24/1023(1029/1023);

з 01.10.20224 по 01.11.2024 в КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради, що стверджується випискою №7625;

з 09.11.2024 по 12.11.2024 в КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради, що стверджується випискою №8809;

з 20.11.2024 по 05.12.2024 в ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Волинській області», що стверджується випискою №24/1365;

18.12.2024 медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Волинській області» проведено огляд солдата ОСОБА_1 , встановлено діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузію, каліцтво): Стан після перенесеної вибухової травми (11.06.2024): 34 МТ, струсу головного мозку, акубаротравми у вигляді наслідків 34МТ, струсу головного мозку з цефалгічним та церебрастенічним синдромом; двобічної хронічної сенсоневральної приглухуватості справа тяжкого ступеню, зліва легкого ступеню. Травма (поранення), ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Тяжкість травми: ТЯЖКА.

з 19.12.2024 по 08.01.2025 в МРЦ «Пуща-Водиця», що стверджується випискою №2062/242141;

з 16.01.2025 по 13.02.2025 в КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради, що стверджується випискою №527;

з 13.02.2025 по 05.03.2025 в КП «Луцька центральна районна лікарня» ГІІдгайцівської сільської ради, що стверджується випискою №1003;

з 05.03.2025 по 07.04.2025 в КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради, що стверджується випискою №2173 від 07.04.2025;

з 07.04.2025 по 22.04.2025 в КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради, що стверджується випискою №2173 від 22.04.2025;

з 05.05.2025 по 30.05.2025 в ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Волинській області», що стверджується випискою №25/0565.

Водночас, вищевказаною довідкою ВЛК встановлено інші захворювання, які не пов`язані із захистом Батьківщини, а саме: Вертоброгенна цервікалгія, люмбалгія з корінцевим синдромом, стійким больовим та помірним мязево-тонічним синдромом, стадія нестійкої ремісії на ґрунті остеохондрозу поперекового відділу хребта, протрузії диска LSз порушенням функції хребта в незначній мірі. Хронічний гастрит, стадія ремісії та інші.

Таким чином, судом констатується факт наявності у позивача як травм, пов`язаних із захистом Батьківщини (в тому числі посттравматичний стресовий розлад), так і супутніх захворювань, які такого зв`язку не мають.

З огляду на вищезазначене, та на підставі аналізу медичних документів, судом встановлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 03.09.2024 по 27.09.2024, з 20.11.2024 по 05.12.2024, з 13.02.2025 по 05.03.2025, з 07.04.2025 по 22.04.2025 та з 05.05.2025 по 30.05.2025 з діагнозом (захворюванням), який не пов`язаний з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) під час захисту Батьківщини.

Отже, позивачем не підтверджено, що період лікування з 03.09.2024 по 27.09.2024, з 20.11.2024 по 05.12.2024, з 13.02.2025 по 05.03.2025, з 07.04.2025 по 22.04.2025 та з 05.05.2025 по 30.05.2025 був пов`язаний саме з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), отриманим при захисті Батьківщини, як того вимагає Постанова №168.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачу протиправно не нараховано та не виплачено відповідачем збільшену до 100 000 гривень винагороду за період з 19.06.2024 по 26.06.2024, з 26.06.2024 по 19.07.2024, з 01.10.2024 по 01.11.2024, з 09.11.2024 по 12.11.2024, з 19.12.2024 по 08.01.2025, з 16.01.2025 по 13.02.2025, протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу, додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 19.06.2024 по 26.06.2024, з 26.06.2024 по 19.07.2024, з 01.10.2024 по 01.11.2024, з 09.11.2024 по 12.11.2024, з 19.12.2024 по 08.01.2025, з 16.01.2025 по 13.02.2025, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, збільшену до 100000 гривень, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, за період з 19.06.2024 по 26.06.2024, з 26.06.2024 по 19.07.2024, з 01.10.2024 по 01.11.2024, з 09.11.2024 по 12.11.2024, з 19.12.2024 по 08.01.2025, з 16.01.2025 по 13.02.2025 у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», у зв`язку з несвоєчасною виплатою додаткової винагороди за період з 19.06.2024 року по 30.05.2025, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, то суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач заперечував саме право позивача на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн., за період з 19.06.2024 по 30.05.2025, така винагорода позивачу на час його звернення до суду не нарахована та не виплачена, а отже будь-які правовідносини щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасністю виплати зазначених сум між сторонами не виникли, тобто відсутній спір між сторонами з даного предмету.

Відтак, вказана позовна вимога є передчасною, оскільки може бути пред`явлена лише після фактичного нарахування та виплати відповідачем спірної додаткової винагороди.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Виходячи з заявлених позовних вимог, положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 гривень на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 19.06.2024 по 26.06.2024, з 26.06.2024 по 19.07.2024, з 01.10.2024 по 01.11.2024, з 09.11.2024 по 12.11.2024, з 19.12.2024 по 08.01.2025, з 16.01.2025 по 13.02.2025.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, збільшену до 100 000,00 гривень, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, за період з 19.06.2024 по 26.06.2024, з 26.06.2024 по 19.07.2024, з 01.10.2024 по 01.11.2024, з 09.11.2024 по 12.11.2024, з 19.12.2024 по 08.01.2025, з 16.01.2025 по 13.02.2025 у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський