Справа № 280/8282/25
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ВІДМОВУ У ЗАБЕЗПЕЧЕННІ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПОЗОВУ

10 жовтня 2025 рокуСправа № 280/8282/25 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., розглянувши заяву представника позивача, адвоката Хорошилова І.С. про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії, скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 2), Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач 3), у якій позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у наданні інформації за адвокатським запитом адвоката Хорошилова І.С. від 11.08.2025 року (вхідний №956 від 12.08.2025 року) щодо надання витягу з наказу про призов ОСОБА_1 та висновку військово-лікарської комісії (ВЛК);

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати адвокату Хорошилову І.С. витяг з наказу про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та висновок військово-лікарської комісії щодо придатності ОСОБА_1 до військової служби;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації з 02.04.2025 року, здійсненого під час дії бронювання, без належного повідомлення про анулювання бронювання та без розгляду підстав для відстрочки;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.04.2025 року «Про призов на військову службу під час мобілізації» в частині призову ОСОБА_1 до Збройних Сил України та направлення до військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2025 року № 93 в частині призначення ОСОБА_1 на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону та зарахування до особового складу військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2025 року № 225 в частині направлення ОСОБА_1 для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 07.08.2025 року в частині зарахування ОСОБА_1 до особового складу військової частини НОМЕР_2 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути можливість надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та пункту 60 Порядку № 560, з урахуванням його роботи на ТОВ «Трипільський пакувальний комбінат», яке є критично важливим підприємством;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 поновити ОСОБА_1 на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою суду від 06.10.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

09.10.2025 представником позивача подано заяву про забезпечення позову (вх.№50667), у якій позивач просить суд забезпечити позов шляхом заборони військовій частині НОМЕР_2 та будь-яким іншим військовим частинам в особі їхніх посадових осіб вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 до інших військових частин, відправлення в зону бойових дій або будь-які інші дії, що можуть змінити його поточне місце перебування з метою проходження військової служби, до набрання законної сили судовим рішенням у даній адміністративній справі.

10.10.2025 представник Військової частини НОМЕР_1 подав заяву, в якій заперечує щодо задоволення заяви представника позивача та зазначає, що заявник є військовослужбовцем та проходить військову службу у Збройних Силах України відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з чим, рішення щодо позбавлення можливості забороняти військовій частині НОМЕР_1 вчиняти дії, пов`язані з виконанням військовослужбовцем військових завдань, в тому числі забороняти йому визначати місце несення військової служби військовослужбовцем, так і виключення зі списків особового складу буде мати ознаки порушення дискреційних повноважень відповідача. Крім того, наразі судом не встановлено наявність очевидних ознак протиправності дій/рішень відповідачів, оскільки вказана обставина підлягає встановленню на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. Отже, відповідач 2 вважає, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для її задоволення.

10.10.2025 представник Військової частини НОМЕР_2 подав заперечення на заяву про забезпечення позову, в яких зазначив, що на теперішній час, заявник проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Позивач був прийнятий військовою частиною НОМЕР_2 на військову службу правомірно та проходить її у відповідності до норм Закону №2232-XII, інших законів та підзаконних нормативно-правових актів України. Задоволення судом заяви про забезпечення позову буде прямим втручанням у визначені законами України повноваження командира військової частини НОМЕР_2 щодо керівництва її особовим складом та виконання завдань, які покладені на військову частину НОМЕР_2 . Просить суд відмовити у задоволенні заяви про забезпеченні позову.

За правилами частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

За приписами ч.2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За приписами частини 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 КАС України).

Слід зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або встановити, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17, від 29.11.2022 у справі № 640/17821/21, від 06.12.2022 у справі № 140/8745/21.

У постанові Верховного Суду від 03.05.2023 у справі № 640/15534/22 суд звернув увагу, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

В ухвалі від 24 січня 2024 року у справі №140/1568/23 Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що інститут забезпечення адміністративного позову є складним та специфічним інструментом, призначення якого полягає у створенні можливості реального й ефективного захисту прав, свобод і законних інтересів, зокрема фізичних та юридичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, що реалізується в залежності від індивідуальних фактичних обставин конкретної справи, що й зумовлюють різні висновки щодо наявності підстав для його застосування.

Отже, вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого судового рішення, що повністю відповідає практиці ЄСПЛ.

У рішенні Євпропейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Конвенцією, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.

У рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Суд зазначив, що поняття "ефективний засіб" юридичного захисту передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

У справі "Салах Шейх проти Нідерландів" ЄСПЛ вказав, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), ЄСПЛ звернув увагу, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування.

Згідно з Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав та законних інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя у разі задоволення вимог позивача (заявника).

Тобто прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, представник позивача вказує, що ОСОБА_1 був протиправно призваний на військову службу під час мобілізації, незважаючи на наявність чинного бронювання як працівника критично важливого підприємства (ТОВ «Трипільський пакувальний комбінат», визначеного розпорядженням Київської обласної державної адміністрації № 1964 від 30.12.2024 року). Бронювання діяло з 02.02.2025 року до 30.12.2025 року, але було анульовано 01.04.2025 року без належного повідомлення, що порушує пункт 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, та пункт 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до переміщення позивача до інших військових частин або в зону бойових дій, що істотно ускладнить або унеможливить виконання судового рішення у разі його задоволення. Це також створює реальну загрозу для життя та здоров`я ОСОБА_1 , враховуючи воєнний стан, введений Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, та продовження загальної мобілізації відповідно до Указу Президента України № 69/2022.

З наданого до матеріалів справи листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипільський пакувальний комбінат» вих. №170 від 13.08.2025, судом встановлено, що ОСОБА_1 був заброньований підприємством 02.02.2025 через сервіс Дія до 30.12.2025, Бронювання від мобілізації було анульовано 01.04.2025 згідно п. 31 Постанови №76. Стаом на дату надання відповіді ОСОБА_1 не має бронювання від мобілізації на зазначеному підприємстві.

Отже, з наведених у заяві про забезпечення позову обставин, вбачається, що у зв`язку із призовом на військову службу та зарахуванням до особового складу Військової частини НОМЕР_2 позивач набув статусу військовослужбовця.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Так, надаючи правову оцінку доводам заявника, суд зазначає, що в даному випадку, як слідує з матеріалів справи, заявником не було підтверджено належними та достатніми доказами, в розумінні ст.ст. 73-76 КАС України, обставини, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову завдадуть значної шкоди правам останнього або в подальшому унеможливлять їх захист.

Крім того, суд зазначає, що визначений позивачем спосіб забезпечення адміністративного позову фактично спрямований на майбутнє.

Також, що стосується посилань позивача на протиправність рішень відповідача, то суд зазначає, що останні мають оціночний характер, тобто суб`єктивний характер з його боку, а отже підлягають встановленню та дослідженню судом при розгляді справи по суті.

Крім того, представник позивача не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що командир військової частини НОМЕР_2 має намір направити позивача до іншої військової частини для виконання військових завдань до завершення розгляду справи судом чи вирішення питання про його звільнення з військової служби, а заборона вчиняти дії командирам та уповноваженим посадовим особам інших військових частин Збройних сил України, тобто не визначених учасниками справи, суперечить приписам Розділу I Глави 10 КАС України.

Отже, перевіривши зазначені у заяві про забезпечення позову доводи на предмет їх відповідності вищевикладеним нормам та з`ясованим судом обставинам, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої заяви та, як наслідок, про відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.150, 151, 154, 241, 243, 248 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , адвоката Хорошилова Івана Сергійовича, про забезпечення позову (вх.№50667 від 09.10.2025) - відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 10.10.2025.

Суддя М.О. Семененко