Справа № 120/13244/25
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

14 жовтня 2025 р. Справа № 120/13244/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Ухвалою суду від 29.09.2025 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та запропоновано позивачу у 10- ти денний строк з часу отримання копії цієї ухвали усунути виявлені судом недоліки, шляхом:

- надання суду доказів сплати судового збору в сумі 2422,4 грн;

- надання відповідної заяви про залучення до участі в справі третьої особи;

- надання доказів надсилання відповідачу копії позовної заяви з додатками за адресою: АДРЕСА_1 ;

- надання доказів звільнення відповідача з військової служби, а також докази відмови особи від добровільного відшкодування шкоди.

09.10.2025 на адресу суду від позивача надійшла заява на усунення недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі від 29.09.2025.

Зокрема, позивач частково усунув виявлені судом недоліки, втім не надав доказів відмови ОСОБА_2 від добровільного відшкодування шкоди та доказів сплати судового збору.

Водночас представник позивача заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору до завершення розгляду справи, посилаючись на відсутність у військової частини НОМЕР_2 коштів на оплату судового збору. При цьому просить врахувати, що військова частина вжила необхідних заходів для отримання додаткового фінансування, направивши до вищестоящого командування відповідний запит.

У разі незадоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору, представник позивача на підставі положень статті 121 КАС України просить продовжити строк на усунення недоліків позовної заяви.

Вирішуючи заявлені позивачем клопотання, суд зазначає таке.

Судовий збір, як складова частина судових витрат, виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функцію. Компенсаційна функція полягає у відшкодуванні коштів, витрачених державою на здійснення правосуддя, а також коштів, витрачених особами, що звертаються до суду або вчиняють певні процесуальні дії. Превентивна функція полягає в попередженні необґрунтованих звернень до судів, у забезпеченні виконання юридично зацікавленими в результаті справи особами своїх процесуальних обов`язків. Соціальна функція проявляється в тому, що судові витрати покликані забезпечити фактичну доступність до правосуддя.

Якщо компенсаційна функція судового збору лежить за межами судового процесу, то від виконання превентивної та соціальної функції судового збору безпосередньо залежить виникнення та розвиток судового процесу.

Питання звільнення від сплати судового збору як складової судових витрат, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення його сплати регулюються частиною першою статті 133 КАС, відповідно до якої суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Крім того, питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України "Про судовий збір", норма якої є спеціальною.

Як видно зі змісту цієї норми, існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (частина перша статті 8 Закону України "Про судовий збір"), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (частина друга цієї ж статті):

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Насамперед варто зауважити, що Законом України "Про судовий збір" визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у статті 5 зазначеного Закону та є вичерпним.

З аналізу ж статті 8 Закону України "Про судовий збір" чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію "суд, враховуючи майновий стан сторони, може…", тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

На цьому також наголошено у пункті 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18, за змістом якого юридична особа має право звернутися з клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, і суд за результатами розгляду цього клопотання не обмежений у праві на власний розсуд відстрочити або розстрочити таку сплату.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" право на суд не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

У даному випадку про відстрочення сплати судового збору клопоче орган державної влади.

Відтак суд зауважує, що фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів з державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

Як зазначено у пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 (з наступними змінами), під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

Враховуючи наведене та беручи до уваги, що юридична особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб`єктами владних повноважень тощо не є безумовною підставою для звільнення (відстрочення, розстрочення) від такої сплати.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд в ухвалах від 18.05.2021 у справі № 440/6530/20 та від 20.05.2021 у справах № 520/13132/2020, № 320/1831/1, № 520/4916/2020.

Крім того, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 28.04.2021 у справі № 640/3393/19.

Так, у вказаній постанові зазначено, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду.

Відсутність бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень право в будь-який час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

Таким чином, факт відсутності в державного органу коштів, необхідних для сплати судового збору, не визнаний Великою Палатою Верховного Суду як поважна причина навіть в цілях поновлення строку на апеляційне оскарження.

Представник позивача у своїй заяві про відстрочення сплати судового збору посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 09040/2276/18 та вказує на те, що військова частина (як роботодавець) сплачує військовослужбовцю (як працівнику) грошове забезпечення, працівник та роботодавець наділяються трудовими правами та обов`язками, то позивач має право на відстрочення сплати судового збору на певний строк, оскільки вищевказані обставини мають ознаки трудових правовідносин, тобто предметом цього позову є трудові відносини.

Зокрема, як зазначає представник позивача, Велика Палата Верховного Суду у згаданій постанові зробила висновок про те, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Втім, суд критично оцінює посилання представника позивача про можливість застосування до спірних правовідносин положень п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", оскільки ініційований позивачем в межах цієї справи спір не має ознак трудового та не стосується захисту трудових прав, а пов`язаний зі стягнення з відповідача за зверненням суб`єкта владних повноважень.

З огляду на викладене клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Окрім того, суд наголошує, що згідно ч. 5 п. 5 ст. 160 КАС України визначено, що в позовні заяві зазначається, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до приписів п. 4 ст. 161 позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Згідно ст.10 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі №160-IX, відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

При цьому, статтею 12 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі встановлено те, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Тобто, обов`язковою умовою для відшкодування шкоди завданої державі в судовому порядку є прийняття відповідного наказу та відмова особи від добровільного відшкодування шкоди.

Отже, позивач повинен запропонувати відповідачу добровільно відшкодувати завдану шкоду. В разі відмови особи добровільно здійснити відшкодування завданої матеріальної шкоди та його звільнення з військової служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку.

Таким чином, підстави звернення до суду з відповідним позовом в позивача виникають за наявності сукупності чітко визначених обставин, а саме:

- звільнення військовослужбовця з військової служби;

- відмова добровільно відшкодувати завдану матеріальну шкоду.

Відтак, позивачу слід надати до суду докази повідомлення ОСОБА_1 про необхідність добровільного відшкодування шкоди та/або відмови від такого відшкодування (з наданням доказів надсилання відповідного повідомлення на адресу місця реєстрації останнього).

Разом з тим відповідно до ч. 2 ст. 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи вищевикладене, а також відхилення судом клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору та з метою забезпечення права особи на звернення до суду, суд вважає за необхідне продовжити позивачу строк виконання ухвали суду від 29.09.2025.

Керуючись ст.ст. 121, 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору відмовити.

Продовжити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви згідно з ухвалою суду від 29.09.2025 на 5 днів з моменту отримання цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна