Справа № 527/2238/25
Суддя: Левицька Т. В.
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 527/2238/25
провадження 2-а/527/21/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області

у складі головуючого - судді Левицької Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Папенко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним адміністративним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він 13.07.2025 о 07:29 год м. Глобине, вулиця Героїв Крут будинок 11 керував транспортним засобом обладнаним засобом пасивної безпеки, при цьому не був пристебнутий ременем безпеки та не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії. Як наслідок його притягнуто до відповідальності лише за ч. 5 ст. 121 КУпАП, що зазначено у постанові. Натомість, ч. 5 ст. 121 КУпАП визначає відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами. Водночас п. 2.3 в Правил дорожнього руху України визначає, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними. І хоча він не порушував ПДР України, був пристебнутий паском безпеки, працівники поліції так і не змогли надати конкретику його дій в користуванні засобами пасивної безпеки, оскільки в цьому ж пункті конкретно вказано лише, шо не можна перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Не дивлячись на те, що його було притягнуто до відповідальності лише за ч. 5 ст. 121 КУпАП вважаю, що постанова в частині відсутності при собі посвідчення водія відповідної категорії також є незаконною. Так, посвідчення водія в нього було і про це він говорив поліцейським, він його не пред`явив, а тому мотивувальна частина не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 126 КУпАП. Зазначає, що його вина не доведена наявними у справі доказами, а тому просить позов задовольнити.

01.08.2025 судом зареєстровано відзив на позовну заяву від Головного управління національної поліції в Полтавській області, в якому відповідач позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити з підстав зазначених у ньому.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача прохав у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, розглянувши справу, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Судом установлено, що 13.07.2025 інспектором Відділу №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області рядовим поліції Задоркіним О.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5208576, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 13.07.2025 о 07 год 29 хв в місті Глобине, по вул. Героїв Крут, керував транспортним засобом ВАЗ 212140, номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, при цьому був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги 2.3 в ПДР, в ході перевірки документів було встановлено, що водій не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 ПДР.

Як вбачається з позовної заяви, позивач категорично заперечив обставини викладені у вищевказаній постанові щодо вчинення ним правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 №580-УІП, поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 цього ж закону поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично дорожній мережі.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Статтею 222 КУпАП встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, зокрема, і за частиною 5 статті 121, частиною 1 статті 126 КУпАП.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (в даному випадку відповідач) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ

За змістом ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 №1306 ( із змінами і доповненнями).

Згідно з вимогами п. 1.1 ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Судом встановлено, що згідно оскаржуваної постанови позивачу ставиться у вину те, що він 13.07.2025 о 07.29 год в місті Глобине по вул. Героїв Крут, 11 керував транспортним засобом ВАЗ 212140, номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, при цьому не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги 2.3 в ПДР, в ході перевірки документів було встановлено, що водій не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1.а та п. 2.3.в ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Диспозиція ч. 5 ст. 121 КУпАП України передбачає відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність зокрема за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії.

Щодо доводів позивача, викладених у позовній заяві, суд такі відхиляє, оскільки твердження позивача не знайшли свого підтвердження та спростовується наявними по справі доказами.

На відеозаписі з відеореєстратора службового автомобіля працівників поліції та нагрудної боді-камери поліцейського чітко зафіксовано рух транспортного засобу під керуванням позивача, а також те, що водій керував автомобілем будучи не пристебнутим ременем безпеки. Під час перевірки документів у водія, встановлено, що він не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії.

Крім того, на відеозапису зафіксовано, факт відсутності у позивача посвідчення водія на момент керування, що ним і не заперечується.

Щодо правомірності зазначеного відеозапису як доказу, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (є тому числі в мережі Інтернет).

Беручи до уваги, що поданий до суду DVD-диск містить відеозаписи (електронні документи у цифровій формі), які містять інформацію щодо предмету доказування та дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування, суд приходить до висновку, що останні є належними та допустимими доказами з точки зору положень ст.ст. 74, 99 КАС України.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи факт порушення, позивачем ОСОБА_1 вимог п.2.3 (в) ПДР, а саме порушення водієм правил користування ременями безпеки та вимог п. 2.1 (а) ПДР, яким передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачем в повній мірі доведено факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Постанова по справі про адміністративне правопорушення складена з дотриманням норм чинного законодавства, повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, поліцейський при винесенні постанови діяв на підставі закону та в межах наданих йому повноважень, стягнення застосовано відповідно до вимог ст. 36 КУпАП, в межах санкції ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, тому підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Таким чином, заперечення позивача щодо безпідставності винесення постанови спростовуються вищевказаними доказами та звернення його до суду пов`язане не із захистом порушених прав у сфері публічно-правових відносини, а є обраним останнім способу захисту на уникнення адміністративної відповідальності. Самі лише заперечення не мають юридичної сили, оскільки свою позицію та невинуватість позивач, мав би довести шляхом надання доказів на спростування обставин викладених у оскаржуваній постанові, адже відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом; ч. 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Втім, доказів, які мали б спростувати факт наявності адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем надано не було і судом таких обставин не встановлено.

Приймаючи рішення, суд враховує, що визначений правовою нормою ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі № 520/2261/19.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позову без задоволення.

Також відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати, а саме судовий збір йому не відшкодовується.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72, 77, 143, 241-246, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 121, 247, 251, 252 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 );

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Полтавській області (місцезнаходження: 36000, Полтавська область, м. Полтава, вул. Пушкіна, 83).

Суддя Т. В. Левицька