Справа № 300/4281/25
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2025-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2025 р. справа № 300/4281/25

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Гомельчука С.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (далі- відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.03.2025 №0-0916-UA0011203.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.03.2025 позивач отримав засобами поштового зв`язку податкове повідомлення-рішення від 12.03.2025 №0-0916-UА0011203 від Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, яким ОСОБА_1 зобов`язано сплатити 30 543,56 грн податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (Укрпошта: трекінг 862). Вказане рішення ОСОБА_1 вважає протиправним та просить скасувати, з огляду на те, що контролюючим органом було нараховано податок на нерухоме майно за 2024 рік (майно: «54/100 частки приміщення телятника №2, загальною площею 1593,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 »). Разом з тим Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області не взято до уваги факт звернення стягнення на майно та відчуження (реалізації) вищенаведеного майна Долинським відділом державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області. Позивач наголосив, що згідно із нормами чинного законодавства, він не має повноважень зареєструвати право власності на майно (54/100 частки приміщення телятника №2, загальною площею 1593.3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ) за покупцем (переможцем торгів - ПП «ВЕСТХІМ ()», крім того державний реєстратор не може погасити запис в Реєстрі прав власності без звернення ПП «ВЕСТХІМ», яке не зареєструвало право власності та може зареєструвати у будь-який момент. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 23.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в порядку письмового провадження.

15.07.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не належать до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачем обліковується об`єкт нерухомого майна: нежиле приміщення (приміщення телятника №2), загальною площею 1593,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 (частка власності 54/100). ГУ ДПС в Івано-Франківській області проведено розрахунок податку на зазначений об`єкт нерухомого майна за 2024 рік та винесено ППР від 12.03.2025 №0-0916-UА0011203 на суму 30 543,56 гривень. Станом на 15.07.2025 - речове право не припинено. У разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності. Платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу для проведення звірки даних щодо об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток. У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган проводить перерахунок суми податку і вручає йому нове податкове повідомлення-рішення. Відповідач наголосив, що податковим органом не було допущено протиправних дій при формуванні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки ГУ ДПС керувалося наявною у реєстрі інформацією, а позивачем, в свою чергу, не було вчинено жодних дій щодо вчасної актуалізації такої інформації.

Ухвалою суду від 05.08.2025 вирішено здійснювати подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 16 вересня 2025 року о 10:00 год.

16.09.2025 в судовому засіданні закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 02.10.2025 о 10:30 год.

У судовому засіданні 02.10.2025 представники сторін підтримали правові позиції, викладені у заявах по суті справи. Представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі. Представниця відповідача проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Судом вирішено перейти до стадії прийняття рішення. Вступну та резолютивну частини судового рішення ухвалено до проголошення на 03.10.2025.

03.10.2025, у зв`язку із неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, на підставі ч.4 ст. 250 КАС України, судом підписано скорочене рішення без його проголошення.

Відтак, розглянувши справу за правилами загального позовного провадження, заслухавши пояснення сторін, дослідивши позовну заяву, відзив на позов, інші заяви та в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, суд встановив таке.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 12.03.2025 №0-0916-UA0011203 відповідачем нараховано ОСОБА_1 податок на нерухоме майно за 2024 рік щодо 54/100 частки приміщення телятника №2, загальною площею 1593,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13).

Разом з тим, як зазначив позивач, 22.06.2022 головним державним виконавцем Сверидою В.Р. складено Акт про проведені електронні торги, що затверджений начальником Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Дяків М.М., на підставі виконавчого листа №300/4013/20 від 24.05.2021, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом, щодо стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в дохід бюджету податкового боргу в сумі 59328 грн. 18 коп. Як вбачається з акту, на підставі протоколу про проведення електронного аукціону №571551 від 02.06.2022 та документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, ПП «Вестхім» () є покупцем майна: 54/100 частки приміщення телятника №2, загальною площею 1593,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , яке належало боржнику ОСОБА_1 .

Вважаючи, що відповідачем неправомірно нараховано позивачу податок на нерухоме майно за 2024 рік, яке є реалізованим, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про скасування повідомлення-рішення від 12.03.2025 № 0-0916-UA0011203.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом (далі - ПК України).

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно до пунктів 36.1 - 36.3 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

За змістом пункту 10.1 статті 10, пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю є податком на майно та належать до місцевих податків.

Стаття 266 ПК України регулює питання, пов`язані з податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, згідно із підпунктом 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості.

До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

У силу положень підпункту 266.3.1 статті 266 цього ж кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до положення підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Таким чином, законодавцем чітко визначено порядок обчислення податковою службою бази оподаткування об`єктів нерухомості платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на підставі відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та документів на право власності, які надаються такими платниками податків.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України).

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України).

Згідно із підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Пунктом 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України визначено, що платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Відповідно до підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

У ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12.03.2025 відповідачем було нараховано позивачу податкове зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2024 рік на суму 30 543,56 грн, про що свідчить податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0-0916-UA0011203 (а.с.13), за об`єкт нерухомого майна: нежиле приміщення (приміщення телятника №2), загальною площею 1593,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 (частка власності 54/100).

Підставою для нарахування податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2024 рік стали дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 15.07.2025 ОСОБА_1 є власником 54/100 частки приміщення телятника №2, загальною площею 1593,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 з 09.12.2004 (а.с. 39-41).

Докази припинення права власності на вищевказане майно відсутні.

За таких обставин, доводи представника позивача про те, що ОСОБА_1 не є власником даного об`єкта нерухомого майна протягом 2024 року (періоду, за який контролюючим органом визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) через його реалізацію за результатами торгів ПП «Вестхім, а відтак не має обов`язку сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, безпідставні та спростовуються матеріалами справи.

Суд зазначає, що об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. При цьому, саме власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (фізичні та юридичні особи) є платниками цього податку. Для обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючий орган використовує: (1) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; або (2) відомості з оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документи на право власності; або (3) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та документів, наданих платником, у сукупності.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 27.02.2024 у справі №440/9997/22.

Разом з тим, будучи обізнаним про реалізацію належного позивачу майна в результаті його продажу на аукціоні (а.с.14) за наслідками виконавчого провадження 22.06.2022, ОСОБА_1 , за відсутності оригіналів документів вчиненого правочину (свідоцтва про придбання (переможцем торгів) майна з прилюдних торгів (аукціонів)), не скористався правом на скасування державної реєстрації належних йому прав на таке майно.

Відповідно до пп.8 п.4 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141 (далі Порядок №1141) ведення Державного реєстру прав передбачає: внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, внесення відомостей про скасування рішень державного реєстратора.

Пунктом 51 Порядку №1141 встановлено, що внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні/скасуванні відповідних записів, виключно у випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 46 Порядку №1141 записи про скасування державної реєстрації прав, відомості про скасування рішення державного реєстратора вносяться до Державного реєстру прав та записи Державного реєстру прав скасовуються виключно на підставі рішення державного реєстратора.

Отже, підставою для скасування державної реєстрації прав слугує рішення державного реєстратора.

Крім того, згідно з ч.3 ст. 347 ЦК України у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Позивач, заперечуючи обов`язок сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у періоді, за який нараховано податок (2024 рік), не довів, що не був власником об`єкту нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , яке підлягає оподаткуванню в силу положень статті 266 ПК України. За твердженням позивача, він почав вживати дії щодо виключення його з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно як власника майна лише 09.04.2025. Рішенням державного реєстратора від 09.04.2025 (а.с.22) ОСОБА_1 відмовлено в проведенні реєстраційних дій та зазначено, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Докази оскарження даного рішення в матеріалах справи відсутні.

На час розгляду справи речове право не припинено.

Частиною 1 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

За вказаних обставин, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення 12.03.2025 №0-0916-UA0011203 винесене відповідачем на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені законодавством України, відповідають критеріям, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, що, в свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для його скасування.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ураховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гомельчук С.В.

Повний текст судового рішення складено 10.10.2025.