Справа № 240/9443/25
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Житомир справа № 240/9443/25

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши в електронній формі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

установив:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася у суд через систему «Електронний суд» з позовом, у якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Житомирській області) щодо не застосування при обрахунку пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передували року звернення за призначенням пенсії (2021 2023 роки) та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням такого показника з 30 січня 2025 року. Також просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення з одного виду пенсії на інший згідно частини 3 статті Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон України №1058-IV), а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії пенсії за віком. Отже, відповідач протиправно при призначенні позивачу пенсії за віком з 27 серпня 2024 року застосував показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески та який враховано для обчислення пенсії, за 2014 2016 роки.

Ухвалою суду від 07 квітня 2025 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у електронній формі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

30 квітня 2025 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Ураховуючи вищезазначене, застосування для обчислення пенсії показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021 2023 роки у зв`язку з переходом з пенсії за вислугу років на пенсію за віком відповідно до Закону, чинним законодавством не передбачено.

Ухвалою суду від 04 червня 2025 року витребувані докази та зупинено провадження у справі.

На виконання вимог ухвали суду подано витребувані судом докази.

Ухвалою суду від 26 червня 2025 року поновлено провадження у справі, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом осіб, які беруть участь у справі на 17 липня 2025 року, продовжено строк розгляду справи на більш тривалий, розумний термін.

У судовому засіданні представник відповідача наполягав на відмові в задоволенні позову. Зауважував на тому, що пенсія позивача вперше призначено згідно Закону України №1058-IV, а тому відсутні правові підстави для висновку про те, що позивачу пенсія призначена на підставі іншого Закону.

Позивач у судове засідання не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки до суду не повідомила.

Відповідно до приписів статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України 17 липня 2025 року суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження розгляду справи у порядку письмового провадження та зобов`язав представника Житомирського РТЦК надати суду протягом двох робочих днів у письмовому вигляді доводи, зазначені під час виступу у суді.

У період з 18 по 22 липня 2025 року, з 07 по 11 серпня 2025 року, з 11 по 15 вересня 2025 року та з 03 по 08 жовтня 2025 головуюча суддя перебувала у відпустці, з 29 липня по 01 серпня 2025 року на підвищенні кваліфікації, а з 17 по 29 вересня 2025 року у стані тимчасової непрацездатності.

25 серпня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наполягає на задоволенні позову.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Суд установив, що відповідно до заяви від 20 липня 2009 року позивачу з вказаної дати призначено пенсію за вислугу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі Закон України №1788-ХІІ), обчислену за нормами Закону України №1058-IV.

З 31 травня 2024 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України № 1058.

При цьому відповідачем при обрахунку пенсії застосовано середній заробіток (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014 2016 роки.

Уважаючи такі дії протиправними, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 46 Основного Закону закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України №1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами частини 2 статті 40 цього Закону заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Ключовим у цій справі є питання наявності у позивача, якому призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України № 1788-XII, що обчислена відповідно до положень Закону України № 1058-IV, права на призначення пенсії за віком відповідно до приписів статті 40 Закону України № 1058-IV після досягнення пенсійного віку.

Згідно з частиною 3 статті 45 Закону України №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, у постанові від 16 червня 2020 року у справі №127/7522/17 Верховний Суд зазначив, що за змістом частини 3 статті 45 Закону України №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Разом з тим, позивачу з 20 липня 2009 року було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України № 1788-ХІІ, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України № 1058-ІV вона звернулася вперше 31 травня 2024 року.

Верховний Суд України вже аналізував подібні правовідносини і у постанові від 29 листопада 2016 року у справі №133/476/15-а (№21-6331а15) обґрунтовано зазначив, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України №1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною 3 статті 45 Закону України №1058-IV.

Зазначена правова позиція Верховного Суду України була підтримана і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у праві № 577/2576/17.

З урахуванням наведеного, суд приходить висновку про наявність у позивача права на нарахування та виплату територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком відповідно до Закону України №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме: за 2021 2023 роки.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31 січня 2025 року у справі № 200/1478/24 та від 11 березня 2025 року у справі № 560/15252/23.

Згідно приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, виходячи із наданих частиною 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України повноважень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом прийняття рішення про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Житомирській області щодо не застосування при обрахунку пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передували року звернення за призначенням пенсії (2021 2023 роки) та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням такого показника з 30 січня 2025 року.

Розглядаючи питання про розподіл судових витрат, суд уважає за необхідне зазначити таке.

Пунктом 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1 та 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною 3 цієї правової норми для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що витрати на правничу допомогу саме адвоката підлягають відшкодуванню.

Разом із позовною заявою суду надано копію договору №0508 про надання правової допомоги від 05 серпня 2024 року.

Згідно пункту 2.1.1 названого договору адвокатське бюро «представляє у встановленому порядку інтереси клієнта в представляти права та законні інтереси клієнта в судах загальної юрисдикції з усіма правами сторони передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кримінальним процесуальним кодексом України.».

У пункті 4.1 названого договору вартість наданих юридичних послуг адвокатське бюро визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги та виставляє клієнту відповідний рахунок.

Згідно пункту 4.5 договору «підтвердженням належного надання правової допомоги, є складання та подання адвокатським бюро відповідних документів до відповідного суб`єкту (фізична особа, юридична особа, державний орган, суд та інш.), або перебування представника у відповідного му органі, судовому засіданні. За результатами надання юридичної допомоги у разі необхідності може бути складено акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої АДВОКАТСЬКИМ БЮРО юридичної допомоги і її вартість. Акт надсилається КЛІЄНТУ АДВОКАТСЬКИМ БЮРО факсимільним зв`язком або поштою. На письмову вимогу КЛІЄНТА АДВОКАТСЬКЕ БЮРО може надавати Акти про надання юридичної допомоги, в яких буде вказано перелік наданої юридичної допомоги із ідентифікацією.».

Також надано копію розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу №1 від 05 серпня 2024 року, згідно якого надано консультації (витрачено 5 годин), вартість яких складає 4000,00 грн. При цьому зазначено, що вартість підготовки позовної заяви про зобов`язання ГУ ПФУ вчинити дії, представництво в суді, виконання рішення суду складає в рахунок гонорару успіху.

Суд зауважує, що жодних доказів на підтвердження того, що виконання зазначеного договору пов`язане з розглядом цієї справи суду, не надано.

При цьому, консультації не є відповідною правовою допомогою, яку необхідно відшкодовувати за рахунок відповідача. При цьому доказів підготовки позовної заяви про зобов`язання ГУ ПФУ вчинити дії, представництво в суді, виконання рішення суду по справі №240/9443/25 суду не надано.

Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, що правові підстави для стягнення витрат на правову допомогу відсутні.

На підставі положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не застосування при обрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передували року звернення за призначенням пенсії (2021 2023 роки).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 30 січня 2025 року перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески (єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2021 2023 роки, відповідно до вимог частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

10.10.25