Справа № 460/7418/25
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2025 року м. Рівне №460/7418/25
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі іменується відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, (далі іменується відповідач 2), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про відмову у проведені перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 17.04.2024 року №66; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком з 09.04.2024 відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На обґрунтування спірних правовідносин зазначив, що він є особою, яка постраждала від аварії на Чорнобильській АЕС (4 категорія), перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію по інвалідності 3 групи відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вважає, що має право перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", проте відповідач відмовив йому у призначенні такої пенсії. Вказує, що причиною такої відмови стало відсутність необхідного страхового стажу 29 років. За таких обставин, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 28.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позиція відповідача №1 викладена у відзиві на позовну заяву, відповідно до змісту якого представник заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає що , які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. Позивач ОСОБА_1 на дату звернення за перерахунком 09.04.2024 досяг пенсійного віку 61 рік, тому заяву про перехід на інший вид пенсії (з інвалідності на вік) розглянуто відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зазначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу : з 01.01.2022 по 31.12.2022 не менше 29 років. Відповідно аналізу електронної пенсійної справи ОСОБА_1 встановлено, що страховий стаж позивача складає 27 років 09 місяців 05 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. За таких обставин, просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідач №2, належним чином повідомлений про розгляд справи, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, причини неможливості подання відзиву суду не повідомив. Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням (категорії 4) серії НОМЕР_1 , виданим 05.10.1993.Перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію по інвалідності.

Довідкою, виданою Вирівською сільською радою Сарненського району Рівненської області, від 29.08.2024 №891 підтверджено, що позивач дійсно був зареєстрований та проживав в с. Чудель Сарненського району Рівненської області з 13.12.1984 по 25.12.1987роки.

Відповідно до довідки виданої Центром надання адміністративних послуг Сарненської міської Рівненської області позивач дійсно був зареєстрований та проживав в м. Сарни Рівненської області з 25.12.1987 по 14.02.1995, та з 22.06.1995 по 24.03.2017 роки.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 106 від 23.07.1991 м. Сарни відносилось до зони посиленого радіоекологічного контролю 4 зони до 01.01.2015

Позивач 09.04.2024 звернувся до відповідача з письмовою заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За принципом екстериторіальності заяву передано на розгляд Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням 17.04.2024 №66 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії переході з пенсії по інвалідності на пенсію за віком. В якості підстави зазначено: відсутність необхідного страхового стажу 29 років відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Не погоджуючись з відмовою відповідача в перерахунку йому пенсії, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Розділом І врегульовано порядок звернення за призначенням (перерахунком), виплатою пенсії.

Зокрема, відповідно до пункту 1.1 розділу І заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Відповідно до абз. 7 п. 1.8 розділу І Порядку №22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням, продовженням виплати пенсії, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отриманням пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням), початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, припиненням виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Відповідно до пункту 1.9. розділу І особам, які одержують пенсію, призначену за іншими законами, або допомогу, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.8 цього розділу Порядку №22-1.

Як зазначалось вище судом, позивач виявив бажання перейти на пенсію за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон №796), подавши заяву до Пенсійного органу від 09.04.2024.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені у Законі №796.

Згідно з ст. 9 Закону № 796 (тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт.

Статтею 49 Закону №796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 55 Закону №796-XII, визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до абз. 1 ст.55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абз.5 п.2 ст.55 Закону №796-XII особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні радіоактивного забруднення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років.

Із аналізу наведеної правової норми встановлено, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 не менше 4 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до пп.5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами внесеними згідно з Постановою правління Пенсійного фонду України №13-2 від 30.07.2015, далі Порядок №22-1), документом, що засвідчує особливий статус особи, зокрема є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 14 Закону №796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (ч.3 ст.65 Закону №796-XII).

Відповідно до статті 15 Закону №796-XII, довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17 та від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 №398/494/17.

Таким чином, факт видачі позивачу уповноваженим органом посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання або роботи останньої станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого радіоактивного забруднення не менше чотирьох років.

Доказів скасування або анулювання виданого позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, до суду надано не було та матеріали справи не містять.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що разом із заявою про перерахунок пенсії позивач подав Пенсійному органу, зокрема, довідку органу місцевого самоврядування про період його проживання у зоні радіоактивного забруднення.

Так, судом встановлено, що позивач дійсно був зареєстрований та проживав м. Сарни Рівненської області з 25.12.1987 по 14.02.1995, та з 22.06.1995 по 24.03.2017 роки, відповідно до довідки виданої Центром надання адміністративних послуг Сарненської міської Рівненської області. Дані обставини не заперечується відповідачем.

Оскільки позивач з моменту аварії (26.04.1996) був зареєстрований та проживав в зоні гарантованого добровільного відселення, а саме с. Чудель Сарненського району Рівненської області, в тому числі з моменту аварії по 31.07.1986, то початкова величина до позивача не застосовується.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами у їх сукупності достеменно підтверджено, що станом на 01.01.1993 позивач проживав у зоні радіоактивного забруднення не менше 4-х років, що надає йому право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-XII та станом на 01.01.2015 становить більше 10 років, що дає позивачу право на зниження пенсійного віку на 3 роки.

Суд зауважує, що перевірка змісту та належного оформлення документів віднесено до повноважень працівників Пенсійного Фонду відповідно до п 4.2 Порядку №22-1.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідач у рішенні про відмову у перерахунку пенсії вказав, що страховий стаж позивача становить 27 років 09 місяців 05 днів. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу не менше 29 років позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Всупереч зазначеному орган Пенсійного фонду України не надав оцінку відсутності підстав у позивача щодо переведення на пенсію по ст.55 Закону №796-XII.

Відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі-Закон № 796) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Статтею 26 Закону №1058 зазначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу : з 01.01.2022 по 31.12.2022 не менше 29 років.

Отож, страховий стаж позивача з врахуванням зниження повинен становити не менше 26 років (29-3 років).

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами за змістом поданих ними заяв по суті, що на момент подання заяви про перерахунок пенсії «Перехід на інший вид пенсії» (09.04.2024) страховий стаж позивача становив 27 років 09 місяців та 05 днів.

Тому, підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позивач 09.04.2024 досяг віку, визначеного статтею 26 Закону №1058-IV, з урахуванням пенсійного віку (понад 60 років), має необхідний страховий стаж (понад 26 років з урахуванням права на пониження) та підтвердив необхідний період проживання у зоні радіоактивного забруднення, а відтак, має право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

З урахуванням встановлених вище обставин справи у їх сукупності, суд вважає, що відповідач-1, відмовивши позивачу у перерахунку пенсії, діяв не на підставі, не у межах та не у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, а спірне рішення про таку відмову не відповідає критеріям правомірності, визначеним у частині другій статті 2 КАС України. Крім того відповідач №1 не розглянув заяву позивача по суті.

Таким чином, суд зазначає, що на момент прийняття ГУ ПФУ у Донецькій області оскаржуваного рішення про відмову у перерахунку пенсії, ОСОБА_1 відповідав критеріям, визначеним статтею 55 Закону №796-XII та статтею 26 Закону №1058-IV, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо протиправності дій відповідача-1 із відмови у перерахунку позивачу пенсії «Перехід на інший вид пенсії» (за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ).

Оскільки відповідач №1 розглянув заяву відповідно до ст.26 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", без врахування норм статті 55 Закону №796-XII, відтак, належним способом захисту порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача є визнання протиправним і скасування судом спірного рішення відповідача-1 про відмову у переході на інший вид пенсії та зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з врахуванням висновків суду.

Щодо строків звернення до суду.

У свою чергу, позивач за змістом поданої ним позовної заяви вказав, що фактично він дізнався про згадане вище рішення ГУ ПФУ у Донецькій області лише 08.04.2025, після отримання листа ГУ ПФУ в Рівненській області від 08.04.2025, що підтверджується листом відповідача.

З наведеного слід дійти обґрунтованого висновку, що про порушення свого права на належне пенсійне забезпечення позивач повинен був і міг дізнатися після отримання ним листа ГУ ПФУ в Рівненській області від 08.04.2025, тобто починаючи з квітня 2025 року.

Матеріалами справи підтверджується, що із позовною заявою позивач звернувся до суду 23.04.2025 (дата поштового штемпеля про отримання конверта із позовною заявою та доданими до неї матеріалами відділенням поштового зв`язку), а тому, на переконання суду, такий позов позивачем подано в межах шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС України.

Враховуючи викладене, твердження відповідачів щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із цим адміністративним позовом не заслуговують на увагу суду.

Інші доводи та аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи по суті.

Положеннями частини першої статті 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами частини другої статті 6 КАС України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Також, згідно пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За правилами частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі вищевикладеного, зважаючи на встановлені у ході судового розгляду справи обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачі як суб`єкти владних повноважень не довели правомірності своїх дій у спірних правовідносинах, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення та необхідність його скасування судом, що відповідає меті адміністративного судочинства при вирішенні спорів цієї категорії. Натомість, доводи та аргументи позивача, якими остання обґрунтовувала заявлені нею позовні вимоги, знайшли своє підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області 17.04.2024 року №66 про відмову у переході з пенсії по інвалідності на пенсію по віку ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.04.2024 про перерахунок пенсії «Перехід на інший вид пенсії» відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 13 жовтня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3,м. Слов`янськ, Донецька обл.,384121, ЄДРПОУ/РНОКПП 13486010)

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя В.В. Щербаков