Справа № 360/1644/25
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

09 жовтня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/1644/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Пупиніна Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18 серпня 2025 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Пупиніна Олександра Миколайовича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати противоправною бездіяльність Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2016 рік у кількості 14 діб, додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 діб, додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 діб, щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік у кількості 07 діб, загальною кількістю 63 доби;

зобов`язати Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2016 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2023 рік, 07 діб щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік, загальною кількістю 63 доби;

стягнути з Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » судові витрати на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 з 26.08.1996 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 14.07.2025 - в Національній поліції України.

У період з 07.11.2015 по 31.03.2023 позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області, з 01.04.2023 по 14.07.2025 - Департаменті поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Відповідно до наказу Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 14.07.2025 №634 о/с, позивача було звільнено з посади командира батальйону № 2 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за п.2 (за станом здоров`я (через хворобу)) ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», із 14 липня 2025 року.

Представник позивача звернувся із запитом від 17.07.2025 № 86/25 до відповідача на отримання інформації, а також просив здійснити грошову компенсацію невиплачених відпусток.

Однак відповідачем у виплаті позивачу компенсації за невикористані додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2022 та 2023 у кількості 14 діб кожна та щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік у кількості 07 діб, згідно відповіді № 10638-2025 від 31.07.2025, відмовлено.

Відповідачем було компенсовано позивачу лише 08 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік, а 07 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік не компенсовано.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати при звільненні на його користь компенсації за невикористані відпустки, противоправною, внаслідок чого звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 22.08.2025 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем надано відзив від 26.08.2025 на позовну заяву, відповідно до якого зазначено таке.

Полковника поліції ОСОБА_1 (0121297) наказом Національної поліції України від 27.03.2023 № 407 о/с призначено на посаду командира батальйону № 2 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") ДПОП "ОШБ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з 01.04.2023.

Відповідно до витягу із наказу Департаменту від 14.07.2025 № 634 о/с позивача було звільнено зі служби в поліції (за станом здоров`я) через хворобу із 14 липня 2025 року з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні, а також із виплатою компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки.

Разом із цим, наказ про звільнення Департаменту від 14.07.2025 № 634 о/с позивач не оскаржив та погодився, що йому буде сплачено компенсацію за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки. Даний наказ не скасований в судовому порядку.

Позивач не проходив службу в ДПОП "ОШБ "Лють" у 2015-2022 роках, адже на той час Департаменту взагалі не існувало. У свою чергу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 30 від 13 січня 2023 року Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є юридичною особою публічного права міжрегіональним територіальним органом Національної поліції.

Поряд із цим у відповідності до пункту 1 Розділу І «Загальні Положення» Положення про ДПОП «ОШБ «Лють», затвердженого наказом Національної поліції України від 31.01.2023 № 66 (зі змінами) (далі Положення - № 66) Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України у складі поліції особливого призначення, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України на підставі пропозицій Голови Національної поліції України в установленому законодавством України порядку.

Департамент є юридичною особою публічного права , має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, та установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки з власними реквізитами, необхідні для здійснення його діяльності. ДПОП «ОШБ «Лють» є новоствореною юридичною особою, яку було створено за форс-мажорних обставин у зв`язку із збройною агресією рф проти України для виконання бойових завдань шляхом безпосереднього ведення бойових дій поліцейськими особливого призначення.

У свою чергу щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за відповідні роки відповідач зазначає, що виплата грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток статтею 83 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про відпустки» не передбачена.

Додаткова відпустка учасникам бойових дій визначена статтею 16-2 розділу III «Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням. Творча відпустка. Відпустка для підготовки та участі в змаганнях. Додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності» Закону України «Про відпустки», тому вона не належить до категорії щорічних відпусток, а отже на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток. Така відпустка, на відміну від щорічної, надається незалежно від відпрацьованого в році часу, один раз протягом календарного року на підставі заяви працівника та посвідчення учасника бойових дій або інваліда війни. Невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься. Право на неї працівник може реалізувати протягом календарного року, конкретний період та черговість її надання визначається за погодженням між працівником і роботодавцем.

Додаткова відпустка не належить до категорії щорічних і надається понад тривалість щорічної відпустки та інших видів відпусток. Вона надається у календарному році, а не за робочий рік, тобто незалежно від стажу роботи. У разі невикористання зазначеної додаткової відпустки, її не можна перенести на наступний календарний рік, не можна подовжити у разі хвороби працівника та не можна ділити на частини. Таким чином компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, яка надається відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551 XII, законодавством не передбачена.

Спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій у зв`язку із звільненням позивача виникли у період дії воєнного стану в Україні.

Отже, у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки та за всі не використані ним дні додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Вказаний перелік відпусток, за які у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану виплачується грошова компенсація, є вичерпним та до вказаного переліку не відноситься додаткова відпустка учасникам бойових дій, встановлена пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

З огляду на вищенаведене додаткова відпустка учасникам бойових дій, встановлена пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" не належить до врегульованого Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" та статтею 24 Закону України "Про відпустки" вичерпного переліку відпусток, за які у разі звільнення працівнику у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація.

Позивач звільнився в середині календарного року, а саме: 14.07.2025, а отже не має підстав для компенсації за цей рік, адже рік не закінчений і позивач мав право протягом року, у разі не звільнення, реалізувати своє право на відпустку. У разі невикористання зазначеної додаткової відпустки, її не можна перенести на наступний календарний рік, не можна подовжити у разі хвороби працівника та не можна ділити на частини.

Отже, законодавством не передбачено можливості заміни зазначеної додаткової відпустки грошовою компенсацією. Додаткова відпустка УБД надається тривалістю 14 календарних днів на рік і не переноситься на наступний рік, тому її слід використати до звільнення, а не вимагати компенсацію за невикористані дні, якщо вона не була використана у поточному році.

Крім того, ДПОП «ОШБ «Лють» вважає витрати на правничу допомогу в розмірі 5,000 грн не розумними та необґрунтованими, оскількт справа є справою незначної складності і розглядається судом в спрощеному провадженні. В даній справі відсутні судові засідання. У свою чергу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, обґрунтованим та пропорційним до предмету спору із наданням доказів за частиною 7 статті 139 КАС України.

Враховуючи складність справи, не майновий характер заявленого спору, сторони по справі міжрегіонального органу, що фінансується із Державного бюджету, відповідач вважає нерозумним розмір адвокатських послуг у справі та просить суд відмовити в стягненні таких витрат.

Перелік наданих послуг та кількість витраченого часу на надання відповідних послуг адвоката не зафіксована у деталізаціях рахунків, які є суто внутрішніми документами, а отже не містять відмітки про погодження клієнтом цих робіт (наданих послуг), з огляду на що неможливо достеменно встановити, який обсяг послуг був прийнятий клієнтом, зважаючи також і на те, що відсутній підписаний між адвокатом та клієнтом акт здачі-прийняття виконаних робіт, все це також не фіксує перелік та кількість послуг, наданих за договором про адвокатські послуги.

Не визначення у договорі про надання правової допомоги порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, виключає об`єктивну можливість встановити домовленість між адвокатом та клієнтом.

Саме такий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19.

На підставі вищенаведеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також, представником відповідача надано додаткові пояснення від 27.08.2025 щодо вимог в частині зобов`язання Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 07 діб щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік.

Зокрема зазначено, що відповідно до витягу із наказу Департаменту від 14.07.2025 № 634 о/с позивача було звільнено зі служби в поліції (за станом здоров`я) через хворобу із 14 липня 2025 року з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні, а також із виплатою компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки.

Згідно даного наказу ОСОБА_1 було компенсовано за 2025 рік - 09 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 08 діб додаткової оплачуваної відпустки (загальна кількість - 17 діб). Суму компенсації за всі дні невикористаної щорічної та додаткової оплачуваної відпустки було виплачено позивачеві у повному обсязі, що підтверджується довідкою УФЗБО Департаменту від 26.08.2025 № 682.

Натомість позивач "відслужив" в 2025 році лише пів року, тобто не повний календарний рік.

У разі надання працівникові зазначених щорічних відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, за винятком випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті (частина шоста статті 10 Закону України "Про відпустки").

Так, спірні відносини, що склалися між сторонами регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 05.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580), який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин дев`ятої та десятої статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Відповідно до пункту 8 Розділу ІІІ Порядку № 260 визначено, що виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

За таких обставин відповідач, на думку представника, правомірно визначив в наказі про звільнення кількість діб компенсації за відпустку, а також виплатив таку компенсацію з урахуванням місяця звільнення позивача - липень 2025.

Представником позивача 29.08.2025 надано відповідь на відзив, відповідно до якого позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

Представником відповідача 01.09.2025 надано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

Дослідивши матеріали судової справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є учасником бойових дій згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 08.10.2015, з 07.08.1999 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 по 14.07.2025 - в Національній поліції України.

Наказом ГУНП в Луганській області від 07.11.2015 №8 о/с, відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України „Про Національну поліцію" призначено тих, що прибули з Міністерства внутрішніх справ, з присвоєнням спеціальних звань поліції в порядку переатестування та установленням посадових окладів згідно штатного розпису, з 07 листопада 2015 року по батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Луганській області, зокрема, ОСОБА_1 (М-107344), який мав спеціальне звання підполковник міліції, старшим інспектором батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Луганській області, присвоївши йому спеціальне звання підполковник поліції.

Наказом Національної поліції України від 27.03.2023 № 407 о/с полковника поліції ОСОБА_1 (0121297) призначено на посаду командира батальйону № 2 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") ДПОП "ОШБ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", з 01.04.2023.

Наказом ГУНП в Луганській області від 01.04.2023 №77 о/с, на підставі наказу Національної поліції України від 27.03.2023 № 407 о/с, переведено для подальшого проходження служби за ст. 65, п. п. 8, 9 Закону України «Про Національну поліцію» до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", з 01.04.2023, полковника поліції ОСОБА_1 (0121297), командира роти № 2 батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Луганській області, установивши розмір премії за березень 2023 року 172,467 %. Щорічну чергову оплачувану відпустку за 2023 рік не використав. Щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2023 рік не використав. Додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій за 2023 рік не використав.

Наказом Департаменту від 14.07.2025 № 634 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції (за станом здоров`я) через хворобу, з 14 липня 2025 року з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні, а також із виплатою компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки.

Згідно вищевказаного наказу стаж служби позивача в поліції складає 28 років 10 місяців 19 днів.

Отже, позивач в період з 07.11.2015 по 31.03.2023 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області, з 01.04.2023 по 14.07.2025 - в Департаменті поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Луганській області від 10.07.2025 № 2017/111/19-2025 вбачається, що за наявними обліковими даними УКЗ ГУНП в Луганській області, ОСОБА_1 за період проходження служби в ГУНП в Луганській області надавались наступні відпустки, зокрема, додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій:

за 2017 рік - 14 днів;

за 2018 рік - 14 днів;

за 2019 рік - 14 днів;

за 2020 рік - 14 днів;

за 2021 рік - 14 днів.

Під час проходження служби у ГУНП в Луганській області ОСОБА_1 не використав, зокрема:

за 2015 рік - додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій у кількості 14 днів;

за 2016 рік - додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій у кількості 14 днів;

за 2022 рік - додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій у кількості 14 днів.

Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції в Луганській області від 09.07.2025 № 383/111/22-2025 вбачається, що виплата компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки не нараховувалась та не сплачувалась позивачу, у зв`язку із відсутністю підстав для її нарахування.

Наказом ГУНП в Луганській області від 01.04.2023 №77 о/с, підтверджено, що додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій за 2023 рік позивач не використав.

Отже, за період 2015, 2016, 2022, 2023 роки позивач не використав додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення, як учасник бойових дій та не отримав грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки при звільненні, як і не отримав грощової компенсації за 07 діб щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік, що стало підставою для звернення до суду.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі Закон № 504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР визначено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону № 504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України.

Статтею 5 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII), що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-XII учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до абзацу першого частини першої, частини третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції (стаття 60 Закону № 580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість щорічної відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час щорічної відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції за власним бажанням, за віком, за станом здоров`я (через хворобу) або у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, у році звільнення, за їх бажанням, надається щорічна основна відпустка з наступним звільненням, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Датою звільнення поліцейського в цьому разі є останній день відпустки. При звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. У разі загибелі (смерті) поліцейського таке відрахування не проводиться. Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. У разі загибелі (смерті) поліцейського грошова компенсація за всі невикористані ним дні відпусток, передбачених абзацами другим і третім цієї частини, виплачується членам його сім`ї, зазначеним в абзаці третьому частини шостої статті 94 цього Закону, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а в разі їх відсутності такі кошти входять до складу спадщини. Відкликання поліцейського із щорічної відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із щорічної відпустки здійснюється за письмовим наказом

Частинами першою та другою статті 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260), визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим-десятим пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу I цих Порядку та умов, і призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення (призупинення), крім премії.

Суд звертає увагу, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Водночас, зазначені вище норми фактично встановлюють право поліцейського, який є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації поліцейським невикористаної відпустки як учаснику бойових дій, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Вказані норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-XII.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19, який відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковим для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд зауважує, що у справі, що розглядається, положення Закону № 3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 200/13837/19-а та від 11 листопада 2021 року у справі № 200/1175/20-а.

Твердження відповідача про те, що внаслідок зміни правового регулювання спірних правовідносин через внесення змін до частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII та її викладення в іншій редакції, застосуванню підлягають виключно положення цього Закону як спеціального, якими не визначено право поліцейських на отримання грошової компенсації за невикористані ними дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій, то суд відхиляє як безпідставні, з огляду на таке.

Редакція частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII, яка діяла до 05 жовтня 2023 року, також не визначала права поліцейських учасників бойових дій на отримання грошової компенсації за невикористані ними дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій. Разом з цим Верховний Суд у вище наведених постановах таке право поліцейських підтвердив і у подальшому від своєї правової позиції не відступав.

Відтак зміна редакції частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII, якою знову ж таки не врегульовано спірне питання, жодним чином не нівелює правові висновки Верховного Суду щодо права поліцейських на отримання такої грошової компенсації.

Вищеописаними матеріалами справи підтверджено, що позивач під час проходження служби в Національній поліції України не використав додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових за 2015 рік 14 діб, за 2016 рік 14 діб, за 2022 рік 14 діб, за 2023 рік 14 діб, а всього 56 діб, тому при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за такі дні невикористаної нею відпустки.

Згідно зі статтею 78 Закону № 580-VIII стаж служби в поліції дає право, зокрема, на надання додаткової оплачуваної відпустки.

Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.

Відповідно до ч.3 ст.92 Закону № 580- VIII за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Як вбачається з наказу про звільнення, стаж служби позивача в поліції складає 28 років. За 2025 рік позивачу нараховано та виплачено грошову компенсацію за 09 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 08 діб додаткової оплачуваної відпустки.

Оскільки вислуга років позивача складає 28 років, то тривалість невикористаної позивачем, відповідно до ч. 3 ст. 93 Закону №580-VIII щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік складає 15 днів.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що щорічна додаткова оплачувана відпустка надається за стаж служби в поліції, і не залежить від кількості відпрацьованого за рік часу.

При цьому, відповідачем було компенсовано позивачу лише за 08 діб, а не за 15 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік.

Отже, відповідач всупереч вище наведених правових норм не визначив у наказі про звільнення зі служби в поліції виплату позивачу грошової компенсації за дні невикористаної ним додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а також невикористаних 15 діб щорічної додаткової оплачуваної відпустки та не виплатив позивачу грошову компенсацію за такі відпустки, чим допустив протиправну бездіяльність.

При цьому суд вважає, що відсутність в наказі про звільнення зі служби в поліції, інформації про виплату компенсації за невикористані позивачем у спірному періоді днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій та щорічної додаткової оплачуваної відпустки, не звільняє відповідача від обов`язку нарахувати та виплатити позивачу таку грошову компенсацію.

Доводи представника відповідача про те, що позивач не проходив службу в ДПОП "ОШБ "Лють" у 2015-2022 роках, який не існував на той час, суд вважає незмістовними з огляду на те, що компенсація за додаткову відпустку, як учаснику бойових дій виплачується у випадку звільнення особи.

Матеріалами справи підтверджено, що звільнення позивача відбулося безпосередньо з ДПОП "ОШБ "Лють".

Таким чином, саме ДПОП "ОШБ "Лють" має здійснити нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015, 2016, 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Посилання відповідача на відсутність в наказі про звільнення позивача визначеної кількості днів невикористаної відпустки, та не оскарження такого наказу позивачем, суд вважає незмістовними, з огляду на таке.

За приписами п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Наказ відповідача, за своєю правовою природою є актом індивідуальної дії, оскільки не змінює, не припиняє (не скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і не розрахований на довгострокове та неодноразове застосування, а є актом одноразового застосування, дія якого має визначений строк.

При вирішенні цієї справи, суд враховує рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 у якому визначено, що ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Ненормативні правові акти є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання.

Суд зазначає, що наявність такої інформації в наказі є доцільною у випадку визначення її відповідачем при звільненні для подальшої виплати позивачу, однак, оскільки сама виплата компенсації в даній справі є предметом спору, то достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки. У такому випадку рішення суду є достатньою підставою для виплати компенсації.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (пункти перший, другий частини сьомої статті 139 КАС України).

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката, які позивач сплатив у зв`язку з розглядом справи, суду надано: договір про надання юридичних послуг від 03 липня 2025 року № 161, Додаток №1 до договору про надання правничої допомоги № 161 від 03 липня 2025 року, акт здачі-приймання наданої правничої допомоги від 15 серпня 2025 року № 49, квитанцію від 15 серпня 2025 року № 49.

Дослідженням договору про надання юридичних послуг від 03 липня 2025 року № 161 встановлено, що адвокат Пупинін О.М. (далі Юрист) та ОСОБА_1 (далі Клієнт) уклали цей договір про таке:

за цим договором Юрист зобов`язується: представляти інтереси ОСОБА_1 в усіх судах України; робити запити до підприємств, установ, організацій для збору доказів по справі; надавати усні та письмові консультацій з питань, що стосується даної справи; готувати позови, заяви, скарги, відзиви, заперечення, клопотання для досягнення позитивного результату по даній справі (пункт 2.1 Договору);

за роботу, виконану Юристом, Клієнт здійснює оплату згідно умов викладених у Додатку № 1 до цього Договору, але це не позбавляє Клієнта права здійснювати оплату шляхом внесення авансових платежів в розмірі узгодженому Сторонами (пункт 3.1 Договору);

факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг (пункт 3.2 Договору);

гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок Юриста (пункт 3.3 договору);

цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє невизначений час до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань або його розірвання за ініціативою любої з Сторін (пункт 4.1 Договору);

моментом виконання зобов`язань Юристом є винесення рішення судом касаційної інстанції (пункт 4.2 Договору).

У додатку № 1 до договору про надання юридичних послуг № 161 від 03 липня 2025 року визначено такі тарифні ставки винагороди (гонорару): попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, консультація 500,00 грн; складання і направлення адвокатського запиту, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів 500,00 грн; підготовка процесуальних документів по справі (позовна заява, апеляційна скарга, касаційна скарга) 3000,00 грн; підготовка процесуальних документів по справі (відповідь на відзив, клопотання, заява, відповідь на апеляційну скаргу, тощо ) 1000,00 грн; представництво в судах усіх інстанцій за 1 годину представництва 500,00 грн.

Згідно з актом здачі-приймання наданої правничої допомоги від 15 серпня 2025 року № 49 Юрист та Клієнт склали цей акт про те, що на підставі договору про надання юридичних послуг № 161 від 03 липня 2025 року Юристом надана правнича допомога при підготовці адміністративного позову Клієнта до Департаменту, а саме: попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, консультація 500,00 грн; складання і направлення адвокатського запиту від 04.07.2025 вих. № 81/25 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів 500 грн; складання і направлення адвокатського запиту від 04.07.2025 вих. № 80/25 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Луганській області, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів 500 грн; складання і направлення адвокатського запиту від 17.07.2025 вих. №86/25 до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів 500 грн; підготовка процесуального документу по справі (позовна заява) 3000 грн, а всього 5000,00 грн.

Також в акті зазначено, що підписанням цього акта Клієнт підтверджує факт належного отримання послуг відповідно до положень Договору про надання юридичних послуг № 161 від 03 липня 2025 року, а також не має претензій до Юриста стосовно отриманих від нього послуг, вказаних у цьому Акті.

Квитанцією від 15 серпня 2025 року № 49 підтверджено отримання Юристом від Клієнта 5000,00 грн за надану послугу відповідно до акта здачі-приймання наданої правничої допомоги № 161 від 03 липня 2025 року.

Департамент у відзиві заперечує щодо стягненння витрат на правничу допомогу.

Судом установлено, що витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 5000,00 грн підтверджені належними та допустимими доказами, стосуються справи, що розглядається, у них наявні необхідні дані, які підтверджують обсяг та перелік наданих послуг і виконаних робіт, здійснених адвокатом.

Суд вважає такі витрати співмірними із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), витраченим на їх виконання часом, обсягом наданих послуг тощо, а тому не знаходить підстав для їх зменшення.

Оскільки позов підлягає задоволенню, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивачка згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Пупиніна Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати противоправною бездіяльність Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2022, 2023 роки (56 днів) та грошової компенсації за невикористані 07 діб щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Зобов`язати Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2022, 2023 роки (56 днів) та грошову компенсацію за невикористані 07 діб щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Є. Петросян