Справа № 200/5806/25
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2025 року Справа№200/5806/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача, щодо відмови у звільненні позивача з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі абз.13 п.3 ч. 12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

зобов`язати відповідача звільнити позивача з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

В обґрунтування позову посилається на те, що позивач надав відповідачу достатні докази для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю особою з інвалідністю IІ групи та відсутності інших членів її сім`ї, зокрема другого ступеня споріднення, які б могли здійснювати такий догляд. У сукупності вищенаведеного, позивач мав право на звільнення з військової служби, а відмова відповідача у звільненні з військової служби є протиправною.

11.08.2025 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався.

У ч.6 ст.162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

19.07.2025 позивач подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 щодо його звільнення з військової служби у запас відповідно до п.п. «г» п.2 ч.4 та п.3 ч.12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

27.07.2025 у висновку помічника командира ВЧ НОМЕР_1 , яким розглянуто рапорт позивача, визначено, що питання правомірності звільнення з військової служби військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 , у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю І чи II групи. на підставі пп. г п.2 ч.4 та п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу, відкласти до 18.08.2025. Запропоновано позивачу надати до 10.08.2025 додаткові документи.

Тобто фактично рішення про звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами на час розгляду справи відповідачем не прийнято. Зворотного сторонами суду ненадано.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон №2232-ХІІ (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У ч.1 та 5 ст.1 цього Закону визначено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

За змістом ч.1ст.2 Закону №2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з ч.ч.3 і 4 ст.2 Закону №2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до абз. 2 п.п. 2 п. 225 розд. XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, встановлено, що під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) звільнення з військової служби військовослужбовців у військових званнях до майстер- сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами, передбаченими ч.3, п.2 ч.4, п.3 ч.5 та п.3 ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", здійснюється командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них, а згідно абз. 3 п.п. 2 п. 225 розд. XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, встановлено, що під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) звільнення з військової служби військовослужбовців у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно, за всіма вказаними вище підставами, здійснюється командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

19.07.2025 позивач подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 щодо його звільнення з військової служби у запас відповідно до п.п. «г» п.2 ч.4 та п.3 ч 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом Міністерства Оборони України від 06.08.2024 № 531 передбачено строки розгляду рапортів військовослужбовців Збройних Сил України, як особистого звернення військовослужбовця з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).

Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:

невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту. (п.9 розділу ІІІ)

Тобто, рапорт на звільнення з військової служби повинен бути розглянутий у строк не більше ніж 14 днів.

Проте у висновку відповідача, яким розглянуто рапорт позивача, визначено, що питання правомірності звільнення з військової служби позивача, у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю І чи II групи. на підставі пп.г п.2 ч.4 та п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу, відкласти до 18.08.2025.

Тобто фактично рішення про звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами на час розгляду справи відповідачем не прийнято.

У контексті спірних у даному спорі відносин суд зазначає, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі /або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

За наведеного, слідує висновок, що не вчинення відповідачем визначених законодавством дій є протиправною бездіяльністю, а не діями, як вважає позивач, яка призвела до порушення його прав як особи, що звернулася із рапортом про звільнення з військової служби.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», то такі є передчасними, оскільки у справі, що розглядається, як зазначено вище, уповноваженим органом не приймалося відповідного рішення за рапортом позивача від 19.07.2025. Застосування ж судом способу захисту у цій адміністративній справі, про який просить позивач, шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії по звільненню позивача з військової служби, не відповідатиме завданню адміністративного судочинства, яке, насамперед, полягає у здійсненні судового контролю за правомірністю рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які ним прийняті, вчинені чи допущені.

Слід зазначити, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом допущено бездіяльність та не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, у спірному випадку, належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача розглянути рапорт позивача від 19.07.2025 про звільнення його з військової служби за п.п. «г» п. 2 ч.4 та п.3 ч. 12 ст.26 Закону №2232-ХІІ, а саме: у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, при зверненні до адміністративного суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 968, 96 грн. Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 968, 96 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.9,19-20,22,25-26,90,139,229,241-246,250,251,255,295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 19.07.2025 вх.№4786 про звільнення його з військової служби за п.п. «г» п. 3 ч.4 та п. 4 ч. 12 ст.26 Закону №2232-ХІІ.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 19.07.2025 вх. №4786 про звільнення його з військової служби за п.п. «г» п. 3 ч.4 та п. 4 ч. 12 ст.26 Закону №2232-ХІІ із прийняттям відповідного рішення згідно з вимогами законодавства, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн.

Повний текст рішення складено та підписано 13.10.2025.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Шинкарьова