Справа № 240/14396/25
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Житомир справа № 240/14396/25

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому просить:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо відмови у призначенні, нарахуванні та виплаті пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ч. 2 ст. 55, ч. 2 ст. 56 Закону №796, із 07.05.2025;

- зобов`язати відповідача призначити та здійснювати нарахування та виплату пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ч. 2 ст. 55, ч. 2 ст. 56 Закону №796, із 07.05.2025.

В обґрунтування позову вказує, що є потерпілим від наслідків Чорнобильської катастрофи 3 категорії. Вказує, що 25 квітня 2025 року подав заява Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області про призначення дострокової пенсії за віком (внаслідок досягнення 54 річного віку) на підставі статті 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 07 травня 2025 року ГУ ПФУ в Житомирській області листом за № 0600-0211-8/41845, було відмовлено у призначенні дострокової пенсії зі зниженням пенсійного віку, а саме рішення комісією не приймалося, так як в письмовій заяві просив надіслати таке рішення комісії. На переконання позивача, відповідач безпідставно не врахував наявне посвідчення та не повідомив про інші докази щодо не врахування статусу позивача у контексті, позаяк не мотивує втручання; згідно із законом, відповідно до легітимної мети та необхідності у демократичному суспільстві - у спірному рішенні від 07.05.2025, не йдеться ні про постійне проживання та роботу посвідчення, проживання в.м.Коростені, що свідчить про несприяння ОСОБА_1 у реалізації її прав на пенсійне забезпечення. Позивач вказує, що надати довідку про проживання у м. Коростені не є можливим, оскільки будинкова книга знищена, а листи прибуття та вибуття з даного населеного пункту також знищені, паспортні столи ліквідовані, а паспорти старого зразка у 1991 році були замінені, а тому місце реєстрації в м. Коростені з 1986 року не збереглися. Позивач у позові стверджує, що з народження та на момент аварії на ЧАЕС проживав у м. Коростені. Має посвідчення третьої категорії, з огляду на що вважає, що сукупність вказаних факторів свідчить про наявність у позивача права на зниження пенсійного віку на 6 років. Просить позов задовольнити.

Суддя своєю ухвалою від 02.06.2025 постановила прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи, зобов`язати відповідача надати до суду копії матеріалів відмовної пенсійної справи позивача.

Ухвалою суду від 02.06.2025 постановлено залучити Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області до участі у справі №240/14396/25, як другого відповідача.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов до суду 20.06.2025. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що за результатами розгляду документів наявних в електронній пенсійній справі станом на 01.01.1993 період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення відсутній, тому підстави для застосування до особи положень статті 55 Закону № 796-XII щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відсутні. Зазначає, що до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1988 по 19.06.1993 згідно диплому НОМЕР_1 від 25.06.1993 в Київському електромеханічному технікумі залізничного транспорту ім. М.Островського, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової строкової служби тому потребує уточнення. Також, звертає увагу, що зазначене ім`я в дипломі ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 . За наданими документами та згідно даних індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку страховий стаж становить 33 роки 07 місяців 06 днів. Інші документи, відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993р. № 637 відсутні. Враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви та наданих документів щодо призначення пенсії за віком здійснено структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 02.05.2025 №60 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796, в зв`язку з відсутністю факту постійного проживання/роботи в зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки. Вважає дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області правомірними та вмотивованими. Просить відмовити у задоволенні позову.

До відзиву додано копії матеріалів відмовної пенсійної справи позивача.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшов до суду 10.07.2025. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що за змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796 для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки постійне проживання або робота в зоні гарантованого добровільного відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, з 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року. Аналогічна правова позиція щодо встановлення початкової величини зниження пенсійного віку висловлена Верховним Судом в постанові від 6 лютого 2018 року у справі №556/1153/17. За наданими документами до страхового стажу не враховано період навчання з 01.09.1988 по 19.06.1993 згідно з дипломом НОМЕР_1 від 25.06.1993р., оскільки навчання перетинається з проходженням військової служби строкової. Позивача повідомлено, що період навчання потребує уточнюючої довідки. За результатами розгляду документів, доданих до заяви перебування в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року складає 02 роки 01 місяць 21 день (менше необхідних 3-х років). Враховуючи вище зазначене, на переконання відповідача, відсутні підстави для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку із відсутністю необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року. Враховуючи вище зазначене, позовні вимоги ОСОБА_1 , викладені в позовній заяві, є незаконними, безпідставним, а отже не підлягають задоволенню.

У період із 30.06.2025 по 18.07.2025 та із 06.08.2025 по 26.08.2025 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 25.04.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону №796 (а.с. 60).

Після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, за принципом екстериторіальності, розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду заяви прийнято рішення № 60 від 02.05.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796 (а.с. 67). У рішенні вказано:

" Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за поданими документами перебування в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993р. складає 2 роки 1 місяць 21 день (менше 3-хроків);

за доданими документами до загального страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1988р. по 19.06.1993р. згідно з дипломом НОМЕР_1 від 25.06.1993р., оскільки навчання перетинається з проходженням військової служби строкової. Період навчання потребує уточнюючої довідки.

Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 відповідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки факт проживання або роботи в зоні гарантованого добровільного відселення (ІІІ зона) станом на 01.01.1993р. складає менше 3-хроків."

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 07.05.2025 №0600-0211-8/41845 повідомило ОСОБА_1 про рішення, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені в статті 55 Закону № 796-XII.

Абзацом першим частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що особа отримує право на призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII у випадку дотримання таких умов:

- наявності у такої особи статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи;

- наявності у такої особи необхідного періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення, який станом на 1 січня 1993 року повинен становити не менше 3 років.

Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до абзацу дев`ятого підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 (в редакції, на момент спірних правовідносин) потерпілими від Чорнобильської катастрофи до заяви про призначення пенсії додаються такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:

- документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Під час розгляду справи судом встановлено, що на виконання вимог п. 2.1 Порядку №22-1 та для підтвердження наявності у нього права, як у особи, яка проживала/працювала у зоні гарантованого добровільного відселення, на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII, позивач до заяви про призначення йому пенсії додав, зокрема, наступні документи:

- посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_2 , видане 10.12.1993 (а.с. 66);

- довідку Органу самоорганізації населення - Спілки голів окружних будинкових, вуличних комітетів від 18.04.2025 №25/суд у якій вказано, що ОСОБА_1 з 10.01.1980 по 08.06.1989 проживав без реєстрації в м. Коростень (а.с. 58);

- довідку №2031 від 10.12.1993 (додаток №6 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи), у якій вказано, що ОСОБА_1 постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення: з 1971 року по 1988 рік, з 1993 року (а.с. 59);

- довідку №1048 від 01.04.2025, у якій казано, що ОСОБА_1 із 01.09.1980 по 16.06.1988 навчався в Коростенській середній загальноосвітній школі №9 (а.с. 56);

- диплом НОМЕР_1 , який містить інформацію про те, що ОСОБА_1 у 1988 році вступив до Київського електромеханічного технікуму залізничного транспорту ім. М. Островського, та у 1993 році закінчив його (а.с. 55);

- військовий квиток, у якому вказано, що у період із 08.07.1989 по 31.05.1991 ОСОБА_1 проходив строкову службу (а.с. 54)

Щодо посвідчення.

На момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи були врегульовані Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (далі - Порядок №501).

Пунктом 2 Порядку №501 (в редакції від 30.03.1994, що діяла станом на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, наявність у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, підтвердженого відповідним посвідченням надає йому право користуватися пільгами, в тому числі й щодо пенсійного забезпечення, передбаченими Законом №796-ХІІ.

Водночас, визначеними в абзаці 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-XII умовами, які надають особі право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є не тільки наявність статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, а ще й проживання або робота такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3-х років.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ (в редакції від 29.06.1993, що була чинна станом на 30.05.1993 - на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема:

- особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій (пункт 2 частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ);

- особи, які постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (пункт 3 частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ).

В свою чергу, пунктом 5 Порядку № 501 (в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Зміст вказаних правових норм свідчить, що статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи, який пов`язаний саме із зоною гарантованого добровільного відселення, надався наступним категоріям осіб:

1) особам, які постійно проживали на територіях зони гарантованого добровільного відселення на день аварії (тобто на 26.04.1986);

2) особам, які прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

3) особам, які постійно проживають у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року вони прожили у цій зоні не менше трьох років.

4) особам, які постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року вони відпрацювали у цій зоні не менше трьох років.

Відповідно до довідки №2031 від 10.12.1993 (додаток №6 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи), ОСОБА_1 постійно проживав у зоні гарантованого добровільного відселення: з 1971 року по 1988 рік, з 1993 року (а.с. 59).

Наявна у зазначеній довідці інформація свідчить, що з моменту аварії на Чорнобильській катастрофі (26.04.1986) по 1988 рік позивач проживав на території гарантованого добровільного відселення менше трьох років, що свідчить на користь висновку, що посвідчення № НОМЕР_3 , яке було видане на підставі довідки №2031 від 10.12.1993, ОСОБА_1 видавалось з підстав, що позивач постійно проживав на територіях зони гарантованого добровільного відселення на день аварії, тобто 26.04.1986.

Отже, є помилковим та таким, що спростовується належними доказами, твердження позивача, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує, його проживання на території, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, протягом трьох років з моменту аварії на ЧАЕС.

Щодо періоду проживання на території радіоактивного забруднення, суд зазначає наступне.

Позивачем до заяви про призначення пенсії за віком додано довідки, які на його переконання підтверджують період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення з дати аварії по 01.01.1993 не менше трьох років, а саме:

- довідку Органу самоорганізації населення - Спілки голів окружних будинкових, вуличних комітетів від 18.04.2025 №25/суд у якій вказано, що ОСОБА_1 з 10.01.1980 по 08.06.1989 проживав без реєстрації в м. Коростень (а.с. 58);

- довідку №2031 від 10.12.1993 (додаток №6 до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи), у якій вказано, що ОСОБА_1 постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення: з 1971 року по 1988 рік, з 1993 року (а.с. 59)

- довідку №1048 від 01.04.2025, у якій казано, що ОСОБА_1 із 01.09.1980 по 16.06.1988 навчався в Коростенській середній загальноосвітній школі №9 (а.с. 56)

- диплом НОМЕР_1 , який містить інформацію про те, що ОСОБА_1 у 1988 році вступив до Київського електромеханічного технікуму залізничного транспорту ім. М. Островського, та 19.06.1993 закінчив його (а.с. 55);

- військовий квиток, у якому вказано, що у період із 08.07.1989 по 31.05.1991 ОСОБА_1 проходив строкову службу (а.с. 54)

Судом досліджено надані довідки та встановлено наступне.

із 01.09.1980 по 16.06.1988 - навчання в Коростенській середній загальноосвітній школі №9;

із 01.09.1988 по 19.06.1993 навчання в Київського електромеханічного технікуму залізничного транспорту ім. М. Островського;

із 08.07.1989 по 31.05.1991 строкова військова служба.

При цьому, довідка Органу самоорганізації населення - Спілки голів окружних будинкових, вуличних комітетів від 18.04.2025 №25/суд містить інформацію, що ОСОБА_1 з 10.01.1980 по 08.06.1989 проживав без реєстрації в м. Коростень.

Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23 виснував, що оскільки військова служба та навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).

В той же час, враховуючи приписи Порядку № 22-1, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення. Тобто наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17 та від 17 червня 2020 року у справі №572/456/17, від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23.

Також, у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості.

Враховуючи інформацію про період навчання ОСОБА_1 в Київському електромеханічному технікумі залізничного транспорту ім. М. Островського із 01.09.1988 по 19.06.1993 (підтверджується також записами у трудовій книжці НОМЕР_4 ), довідка Органу самоорганізації населення - Спілки голів окружних будинкових, вуличних комітетів від 18.04.2025 №25/суд в частині, що стосується періоду проживання позивача на території радіоактивного забруднення із 18.09.1988 по 08.06.1989 є такою, що суперечить доданию до заяви та до суду доказам, а тому судом до уваги не береться та обґрунтовано не враховано зазначений період Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області при розгляді заяви позивача від 25.04.2025 про призначення пенсії за віком.

На переконання суду, належними доказами підтверджується проживання позивача на території радіоактивного забруднення в зоні гарантованого добровільного відселення із 26.04.1986 (день аварії на Чорнобильській АЕС) по 31.08.1988 (день, що передує дню початку навчання в Київському електромеханічному технікумі залізничного транспорту ім. М. Островського), що становить 2 роки 4 місяці 6 днів.

Оскільки наданими до заяви про призначення пенсії документами не підтверджується, що станом на 01 січня 1993 року ОСОБА_1 постійно проживав чи працював у зоні гарантованого добровільного відселення протягом не менше 3-х років, то суд приходить до висновку, що права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" він не має.

Правову позицію аналогічного змісту викладено у постанові Верховного Суду від 11 березня 2024 року в адміністративній справі №500/2422/23.

Враховуючи вищезазначене правове регулювання та встановлені судом обставини справи суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02.05.2025 №60 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яке було обґрунтоване саме відсутністю у нього станом на 01.01.1993 необхідного строку проживання/роботи у зоні гарантованого добровільного відселення, є правомірним та не підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області (пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов, Харків, Харківська область, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

09.10.25