Справа № 320/49739/25
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

09 жовтня 2025 року м. Київ 320/49739/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Жукова Є.О., ознайомившись із заявою про забезпечення позову, подану одночасно з пред`явленням позовної заяви

за позовом 1. Обслуговуючого кооперативу «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ДЕЛЬФІН» 2. ОСОБА_1
доДержавної інспекції архітектури та містобудування України
треті особи 1. Обслуговуючий кооператив «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ДЕЛЬФІН» 2. Громадська організація «ЗА ЗБЕРЕЖЕННЯ СКВЕРУ ІМЕНІ ПАВЛА ТИЧИНИ В МІСТІ КИЄВІ» 3. Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «БУДЄВРОСЕРВІС» 4. Товариство з обмеженою відповідальністю «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС»
про визнання протиправним та скасування дозволу на виконання будівельних робіт

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Савинський Сергій Миколайович, який діє в інтересах Обслуговуючого кооперативу «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ДЕЛЬФІН» та ОСОБА_1 (далі також позивачі), звернувся до Київського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову, подану одночасно з пред`явленням позовної заяви, в якій просить суд:

- зупинити дію дозволу на виконання будівельних робіт №ІУ61 від 08.09.2021, виданого Державною інспекцією архітектури та містобудування України (Ідентифікаційний до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

- заборонити ТОВ «Будівельна компанія «Будєвросервіс» (Ідентифікаційний ), ТОВ «МОНОЛІТ БУДСЕРВІС» (Ідентифікаційний % їх підрядникам/субпідрядникам, працівникам, водіям техніки, а також будь-яким іншим особам за їх дорученням вчиняти на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Івана Миколайчука, 3 (кадастровий № :90:135:0002) будь-які підготовчі чи будівельні дії, зокрема (але не виключно): заїзд/переміщення важкої будівельної техніки та спецтранспорту; знесення/демонтаж існуючих споруд, малих архітектурних форм, покриттів; улаштування/посилення/переміщення огорожі, воріт, турнікетів чи інших перешкод доступу; вирубку, пошкодження або пересадку зелених насаджень, корчування, зняття ґрунтового покриву; земляні роботи (розробка/виймання/вивезення ґрунту, копання котлованів/траншей), буріння, пальові/свайні роботи, вібраційне ущільнення, ін`єктування, випробування паль; демонтаж/перенесення інженерних мереж, підключення до мереж, прокладання тимчасових мереж; складування будівельних матеріалів, конструкцій, відходів, улаштування тимчасових складів/баз; доставку/розвантаження будматеріалів, обладнання, механізмів; будь-які інші підготовчі чи будівельні роботи, спрямовані на реалізацію спірного будівництва.

- заборонити виконавчому органу КМР (КМДА), Київській міській військовій адміністрації, Дніпровській РДА, КП «Київблагоустрій» та іншим причетним структурним підрозділам видавати, погоджувати чи продовжувати будь-які контрольні картки, ордери, дозволи, погодження, техумови та інші документи, що надають можливість здійснювати підготовчі/будівельні роботи на зазначеній ділянці (крім рішень про скасування/відкликання вже виданих).

В обґрунтування заяви зазначено, що дозвіл на виконання будівельних робіт надає замовнику та підряднику право на виконання підготовчих робіт і будівельних робіт на відповідних об`єктах будівництва, в тому числі і на вчинення будь-яких дій у межах будівельного майданчика, а тому невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реалізації запланованого проекту будівництва, що, в свою чергу, повністю знівелює можливість захисту прав і інтересів позивачів у випадку прийняття судом рішення про задоволення позову.

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 07.10.2025, заяву розподілено судді Жуковій Є.О.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, слід зазначити наступне.

У відповідності з частинами першою, другою, четвертою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Види забезпечення позову визначає стаття 151 КАС України, за змістом частини першої якої позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору (пункти 1, 2, 4 цієї частини статті).

Частиною другою цієї ж статті КАС України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України.

Як наслідок, уможливлюється виконання судового рішення на підставі принципу обов`язковості судових рішень, регламентованого в статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція), пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України», пункті 5 частини третьої статті КАС України, рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Рябих проти Росії» (§§ 51, 52), «Горнсбі проти Греції» (§ 40).

Суд враховує й те, що відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Своєю чергою, ЄСПЛ у рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Причому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У той же час, Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 (справа № 705/4587/17) сформулював правову позицію, згідно з якою, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункту 1 частини другої статті 150 КАС України.

Так, заявники у обґрунтування доцільності вжиття заходів забезпечення позову зазначають, що Державна інспекція архітектури та містобудування України видала оскаржуваний дозвіл на виконання будівельних робіт №ІУ61, на думку заявників, з порушенням вимог законодавства та з відхиленням від визначеного цільового призначення земельної ділянки. Будівництво 26 - поверхового комплексу здійснюється на території скверу ім. Павла Тичини, що має культурне та екологічне значення, а також у безпосередній близькості до існуючих житлових будинків. Зазначають, проєктні та геологічні матеріали підтверджують високий рівень ризиків для безпечного проживання мешканців через підтоплюваність ґрунтів, потребу пальових фундаментів та наявні дефекти фундаментів сусідніх будівель. Крім того, як вказують заявники, фактичне проведення робіт призвело до вирубки зелених насаджень та обмеження доступу громади до громадського простору.

Оцінюючи доводи заявників щодо наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного дозволу № ІУ61 від 08 вересня 2021 року, суд зазначає таке.

З матеріалів позовної заяви та заяви про забезпечення позову встановлено, 19 жовтня 2012 року між ТОВ «Савона» та ТОВ «Будівельна компанія «Будєвросервіс» укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: вул. Івана Миколайчука (колишня - Серафимовича), буд. 3. За договором визначено такі ідентифікаційні відомості: кадастровий номер - :90:135:0002; площа - 0,2421 га (2421 м2); цільове призначення - будівництво, експлуатація та обслуговування блоку громадського призначення з офісними приміщеннями.

Наказом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.03.2020 №345 затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва за адресою: вул. Івана Миколайчука (колишня вул. Серафимовича, 3 у Дніпровському районі м. Києва).

До матеріалів позовної заяви наданий експертний висновок (позитивний) щодо розгляду проектної документації на будівництво за проектом «Будівництво багатофункціонального комплексу по вул. Івана Миколайчука (колишня вул. Серафимовича), 3 у Дніпровському районі м. Києва», затверджений 30 квітня 2021 року.

08 вересня 2021 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України при формальному дотриманні вимог, передбачених Законом України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі Закон № 3038-VI) виданий дозвіл на виконання будівельних робіт № ІУ61, який є предметом заявленого позивачами позову.

Суд зазначає, метою забезпечення адміністративного позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, а власне сам інститут забезпечення позову є наданням позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересі, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбачених законом.

Обидві підстави забезпечення позову, визначені частиною другою статті 150 КАС України (невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю) мають бути встановлені судом у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Названі підстави є оціночними, а відтак містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням таких заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 34 Закону № 3038-VI замовник має право виконувати будівельні роботи після видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля».

Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва (частина друга статті 34 Закону № 3038-VI).

Частина перша статті 37 Закону № 3038-VI передбачає надання права замовнику та генеральному підряднику на виконання будівельних робіт на об`єктах будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля» після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

А згідно частини другої даної правової норми за наявності дозволу на виконання будівельних робіт отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт не вимагається.

Частиною шостою статті 37 Закону № 3038-VI визначений вичерпний перелік підстав для анулювання органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт подання замовником заяви про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт; наявність відомостей про ліквідацію юридичної особи, що є замовником; судове рішення, що набрало законної сили, про скасування містобудівних умов та обмежень та/або припинення права на виконання будівельних робіт.

Верховний Суд у постанові від 27 липня 2022 року у справі № 640/14616/21 зазначив, що вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття позову суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Вирішуючи питання наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, Верховний Суд неодноразово зазначав, що такі ознаки повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною 2 статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивачів до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі (постанови Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 640/17408/19, від 16 травня 2019 року у справі № 826/14303/18).

У справі № 380/4885/22 (постанова від 02 квітня 2024 року) Верховний Суд зазначив, що правомірність або протиправність оскаржуваного рішення відповідача може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності доказів у їх сукупності, що буде здійснено під час вирішення спору по суті, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Суд наголошує, що сама лише незгода позивачів із діями (рішенням) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 800/521/17 зазначила, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має встановити наявність саме таких ознак, які свідчать про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом, а не встановлювати правомірність/протиправність оскаржуваного рішення на цій стадії.

Станом на час розгляду питання про доцільність вжиття заходів забезпечення позову, оскаржуваний дозвіл не містить очевидних ознак його протиправності і не свідчить про очевидність порушення прав позивачів, а наведені у заяві про вжиття заходів забезпечення позову доводи потребують встановлення фактичних обставин справи та оцінки наявних у матеріалах справи доказів на предмет відповідності або невідповідності спірного дозволу чинному законодавству у сфері містобудівельної діяльності, що є неможливим на стадії розгляду заяви про забезпечення позову, а повинно досліджуватись під час судового розгляду адміністративної справи в порядку, визначеному КАС України.

Фактично зазначені заявниками обставини у заяві про забезпечення позову беззаперечно підтверджують лише факт проведення будівельних робіт на території земельної ділянки, що перебуває у власності третьої особи, відповідно до наданого дозволу, але не спростовують необхідності з`ясування обставин, які потребують встановлення при розгляді справи по суті.

Таким чином, вказані заявниками ознаки протиправності оскаржуваного дозволу є передчасними та не можуть вважатись підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки вони підлягають оцінці під час судового розгляду справи по суті вимог.

Тобто забезпечення позову в спосіб, визначений позивачем, призведе до фактичного ухвалення рішення та вирішення публічно-правового спору без розгляду адміністративної справи по суті. Однак, з системного аналізу наведених вище правових норм, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд позбавлений права прийняття рішення по суті позовних вимог без судового розгляду адміністративної справи в порядку, визначеному КАС України.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04 жовтня 2023 року у справі № 380/8991/22, позивач не обґрунтував та не надав доказів того, що до ухвалення рішення у справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам, з метою захисту яких він звернувся до суду, або захист цих прав та інтересів стане неможливим після набрання законної сили рішенням в даній адміністративній справі або для їх поновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, з огляду на те, що виявлення факту будівництва об`єкта без необхідних документів є підставою для знесення з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке будівництво.

При цьому у заяві не доведено, що забезпечення позову у визначений ним спосіб, сприятиме виконанню завдань інституту забезпечення позову як елементу права на судовий захист, спрямованого на недопущення незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

На переконання суду у даному випадку відсутня очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі. Також судом не здобуто доказів того, що захист прав, свобод та інтересів заявника саме в межах спору стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а запропоновані способи забезпечення позову є неспівмірними із можливими негативними наслідками правам та інтересам інших осіб.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України, Київський окружний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову адвоката Савинського Сергія Миколайовича, який діє в інтересах Обслуговуючого кооперативу «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «ДЕЛЬФІН» та ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Жукова Є.О.