Справа № 440/6418/22
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 р. Справа № 440/6418/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 (суддя Головко А.Б.; м. Полтава) по справі № 440/6418/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2022 у справі №440/6418/22 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром під час її перерахунку на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18 грудня 2020 року №12/849/фп 65778.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18 грудня 2020 року №12/849/фп 65778, з урахуванням уже виплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.01.2025 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №440/6418/22 задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати упродовж 90 днів з дати отримання цієї ухвали звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2022 у справі №440/6418/22.

17.04.2025 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшов звіт про результати виконання рішення суду, в якому Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області просило прийняти звіт про виконання рішення суду від 14.11.2022 у справі №440/6418/22.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про результати виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2022 у справі №440/6418/22.

Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області новий строк для подання звіту про виконання рішення суду у справі № 440/6418/22 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у строк протягом двох місяців з дня отримання цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2022 у справі №440/6418/22.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції:

- перевірити законність і обґрунтованість ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 р. в адміністративної справі № 440/6418/22 на заяву від 25.12.2024 р. позивача ОСОБА_1 , поданою в порядку встановленому статтею 382 КАС України з урахуванням частин 1, 2 статті 6, частин 1, 2, 3, 5 статті 7 КАС України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини як частину правової системи України;

- визнати затримку у виплаті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області заборгованості по пенсії з боку відповідача відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/6418/22 від 14.11.2022, надмірною з урахуванням правової позиції Європейського суду з прав людини в пілотному Рішенні по справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15.10.2009, (п.53) - затримка, яка становила один рік і чотири місяці, у виплаті грошової компенсації, призначеної судовим рішенням, винесеним проти державного органу, Суд визнав надмірною;

- скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 по справі № 440/6418/22 повністю через втручання у право позивача на мирне володіння майном, що порушує права позивача як людини і ухвалити нове судове рішення на підставі статті 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: (Заборона зловживання правами) та норм міжнародного права як джерела права з урахуванням обставин по справі, яки виникли під час загального провадження через надмірну затримку виконання рішення суду у справі №440/6418/22 від 14.11.2022, тому як на теперішній час, з боку начальника головного управління Фонду відсутні будь - які дії, щодо виконання рішення суду по факту, тобто виконання рішення суду залишається фактично без руху;

- з урахуванням незаперечних обставин у справі №440/6418/22, які виникли після судового розгляду з вини відповідача, у зв`язку з продовженням надмірно тривалого загального провадження, визнати зловживання відповідачем правами позивача, дії якого суперечать завданню адміністративного судочинства, та у зв`язку з виникненням нових обставин у справі, керуючись нормою міжнародного права, яка передбачає Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (див. згадані вище рішення у справах Скордіно, пп.203-204, та Вассермана, п. 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу, тому є підстави в рамках загального провадження стягнути на користь позивача відшкодування моральної шкоди в сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленим судом на підставі норм міжнародного права, а саме - Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 10.03.2011 року (пп. 38, 100) та Рішення Європейського Суду з прав людини "Кечко проти України" від 08.11.2005 року (п.26), де Суд констатував, - Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (див. mutatis mutandis, рішення у справі "Бурдов проти Росії" (980_045), N 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-III), Рішення Європейського Суду з прав людини від 27.07.2004 р. по справі "Ромашов проти України", де Суд присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди, а також згідно до вимог статей 17, 19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини N 3477-IV від 23.02.2006 р..

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на тривале невиконання відповідачем судового рішення, яке набрало законної сили. На переконання позивача, відповідачу, як колегіальному державному органу в межах загального провадження, вже було надано судом достатньо часу, згідно норм міжнародного права, для виконання рішення суду належним чином. А тому зобов`язання судом в ухвалі, після двох років бездіяльності, подати відповідачу, протягом дев`яноста днів, а потім протягом двох місяців, звіт про виконання рішення суду є таким, що саме і підтверджує неефективність судових рішень. Вказує, що судом не розглядалося право позивача на отримання пенсійної виплати, яка визначається безпосередньо Законом № 2262-ХІІ, а тому підпадає під дію статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо захисту права власності, тому як відповідні недоотримані суми доплати до пенсії вважаються майном у значенні цього положення, оскільки позивач отримав право на вказані суми виплат, яке було і є передбаченим Законом № 2262-ХІІ, але не виконувалося відповідачем. Отже, невиплата вказаних вище сум пенсійного забезпечення є порушенням законних сподівань і втручанням у право позивача на мирне володіння майном, що порушує права позивача як людини. Позивач вважає, що відповідачем не наведено обставин і не доведено належними та допустимими доказами вжиття достатніх й вичерпних заходів для виплати пенсії в повному обсязі в розумний строк.

Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ст. 311, 312 КАС України, за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з вимогами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано статтями 382 382-3 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду).

За приписами ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 382-1 КАС України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 382-2 КАС України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.

Звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається звіт; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає звіт, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); 4) номер справи, в межах якої ухвалено відповідне судове рішення; 5) відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання; 6) у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення; 7) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому.

За приписами ч. 1-3, 10, 11 ст. 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

У разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.

Отже, судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, може встановити суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.

Розглядаючи звіт суб`єкта владних повноважень про виконання рішення, суд повинен перевірити, чи досягнуто мети, задля якої постановлено судове рішення, тобто, чи відбулося фактичне відновлення порушеного права.

Приймаючи звіт відповідача суд першої інстанції врахував викладені ГУПФУ в Полтавській області в заяві про прийняття звіту доводи про те, що виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2022 у справі №440/6418/22 зазначило, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду Головним управлінням проведено з 01.04.2019 перерахунок пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18.12.2020 №12/849/фп65778, з урахуванням раніше виплачених сум. Рішення суду виконано в межах покладених на Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зобов`язань з урахуванням норм чинного законодавства та відповідно до документів пенсійної справи. Датою внесення до черги в реєстр судових рішень є 15.12.2022. Вказану заборгованість обліковано в Головному управлінні за номером справи та датою набрання рішення законної сили за порядковим №359093. З метою повного виконання рішення суду Головне управління зверталося до Пенсійного фонду України із запитом від 14.04.2025 № 1600-0404-5/29463, у якому містилося прохання розгляду питання виплати заборгованості, нарахованої на виконання рішення суду. Фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили, зазначені кошти входять до складу запланованих асигнувань з державного бюджету по бюджетній програмі за КПКВК 2506080 "Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду". Головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділяються на забезпечення виплат по зазначеній бюджетній програмі, є Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України - відповідальний виконавець і розпорядник коштів нижчого рівня. Пенсійний орган вказував, що виплата коштів на виконання вищезазначеного рішення суду позивачу буде здійснена в межах затверджених бюджетних призначень здійснення відповідних виплат, виділених на цю мету.

За висновком суду, звіт ГУ ПФУ в Полтавській області складений з дотриманням ст. 382-2 КАС України та містить обґрунтування обставин, які ускладнюють виконання судового рішення (відсутність фінансування) та заходи, які вжиті відповідачем для виконання судового рішення (обліковано заборгованість в Пенсійному фонді за № 359093, подано звернення до Пенсійного фонду України від 14.04.2025 щодо виплати заборгованості пенсії, нарахованої на виконання рішення суду від 14.11.2022 у справі №440/6418/22).

З цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для прийняття звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Надаючи оцінку висновку суду першої інстанції колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про прийняття поданого відповідачем звіту суд першої інстанції мав перевірити чи здійснив боржник усі можливі та залежні від нього дії задля виконання судового рішення, чи наявні реальні об`єктивні причини його невиконання, які не залежать від боржника. З`ясування вказаних обставин має безпосередній вплив на правильне вирішення питання щодо прийняття звіту ГУПФУ в Полтавській області.

Разом з тим, приймаючи до уваги наведені у звіті ГУПФУ в Полтавській області обґрунтування обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність відповідного фінансування), суд першої інстанції не дослідив та не перевірив докази, якими ця обставина підтверджується станом на день подання відповідачем звіту.

Крім того, вказуючи на те, що звіт відповідача містить посилання на заходи, які вжиті відповідачем для виконання судового рішення (обліковано заборгованість в Пенсійному фонді за № 359093, подано звернення до Пенсійного фонду України від 14.04.2025 щодо виплати заборгованості пенсії), суд першої інстанції не навів мотивованого висновку, чи вважає він вжиті відповідачем заходи достатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення, адже у протилежному випадку, якщо суд вважає такі заходи недостатніми, суд відмовляє у прийнятті поданого звіту відповідно до ч. 2 ст. 382-3 КАС України.

При цьому колегія суддів враховує, що запит, на який посилається відповідач, був складений ГУПФУ в Полтавській області 14 квітня 2025 року, тобто за три дні до подання до суду звіту про виконання судового рішення. Разом з тим, судовий контроль за виконанням судового рішення був встановлений ухвалою суду від 28.01.2025 та відповідачу був наданий строк тривалістю 90 календарних днів для подання до суду звіту про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.11.2022 у справі №440/6418/22. Однак обставини вжиття відповідачем необхідних заходів, спрямованих на виконання судового рішення в частині виплати позивачу заборгованості, що утворилася за результатом перерахунку пенсії, протягом установленого судом строку з дати отримання ухвали суду від 28 січня 2025 року до 14 квітня 2025 року (звернення до Пенсійного фонду України щодо виплати заборгованості пенсії, нарахованої на виконання рішення суду або розгляду питання щодо можливості фінансування виплати нарахованої позивачу доплати для виконання рішення суду тощо) не були з`ясовані судом першої інстанції.

У свою чергу, перевірка цих обставин (вжиття всіх залежних від нього заходів для виплати заборгованості та вчинення ним всіх дій спрямованих на виконання судового рішення у цій справі, враховуючи при цьому тривалість установленого судом строку для подання звіту) є необхідною умовою для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для прийняття звіту про повне виконання відповідачем рішення суду внаслідок вчинення чи невчинення останнім усіх можливих дій, спрямованих на виконання такого рішення суду.

Колегія суддів зазначає, що невиконання рішення суду формує недовіру людини до суду, що недопустимо в демократичній державі. Водночас суб`єкт владних повноважень, який є стороною у справі, має бути зразком для громадськості щодо належного виконання рішення суду, не чекаючи при цьому примусового виконання такого рішення суду або встановлення судового контролю щодо виконання рішення суду.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі Шмалько проти України від 20.07.2004 зазначив, що право на судовий захист, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, що остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося. Одним з механізмів, спрямованих на забезпечення ефективності судового рішення, тобто на його виконання, є судовий контроль.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі Сокур проти України (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Окрім того, Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідно до рішень ЄСПЛ Кечко проти України (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та Ромашов проти України (заява № 67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Зокрема, у справі Кечко проти України (заява № 63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях ЄСПЛ у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України (заява № 70297/01) та у справі Бакалов проти України (заява № 14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

Також суд зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 1 лютого 2022 року у справі № 420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17, від 7 лютого 2022 року у справі № 200/3958/19-а.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на повному з`ясуванні обставин та причин невиконання судового рішення у справі № 440/6418/22. При цьому судом не надана оцінка долученим документам та не наведено мотивованих висновків, за яких суд дійшов висновку про вжиття боржником, протягом установленого судом строку для подання звіту, тривалістю 90 календарних днів, усіх можливих та достатніх заходів для виконання судового рішення.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого та передчасного висновку про наявність підстав для прийняття звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Колегія суддів зауважує, що основним призначенням стадії виконання судового рішення є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, доводи апеляційної скарги стосовно неповного з`ясування судом обставин та доказів, що мають значення для справи, з наведених підстав, спростовують висновки суду першої інстанції та колегією суддів приймаються до уваги.

Решта доводів та вимог апеляційної скарги позивача виходить за межі завдань та повноважень суду, передбачених ст. 382, 382-2, 382-3 КАС України, під час здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, а тому не підлягають задоволенню.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права.

Враховуючи сукупність наведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направлення справи до суду першої інстанції для продовження належного розгляду.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 по справі № 440/6418/22 - скасувати.

Справу № 440/6418/22 направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова Я.В. П`янова