Справа № 480/5385/25
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 жовтня 2025 року Справа № 480/5385/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5385/25 за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області до Середино-Будського районного суду Сумської області, третя особа - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу
В С Т А Н О В И В:
Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Середино-Будського районного суду Сумської області від 13.06.2025 № 4-к "Про припинення збереження середнього заробітку ОСОБА_1 ".
Вимоги мотивує тим, що Указом Президента України "Про призначення суддів" від 17 липня 2020 року № 279/2020 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Середино-Будського районного суду Сумської області. Наказом голови Середино-Будського районного суду Сумської області від 06 серпня 2020 року № 2-к зараховано до штату суддів Середино-Будського районного суду Сумської області.
Наказом голови суду Середино-Будського районного суду Сумської області від 17 березня 2022 року № 1-к відповідно до статті 119 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", статті 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ОСОБА_1 увільнено від виконання обов`язків судді з 18 березня 2022 року у зв`язку із проходженням військової служби у Збройних силах України, зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку.
До 18 липня 2022 року ОСОБА_1 отримував середню щомісячну суддівську винагороду по місцю роботи.
Однак, 19 липня 2022 набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин". Так, у частині третій статті 119 Кодексу законів про працю України слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінені на слова "зберігаються місцем роботи і посада".
Наказом виконуючого обов`язки голови суду Середино-Будського районного суду Сумської області від 21 липня 2022 року № 4-к у зв`язку зі змінами, внесеними до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, третій особі припинено нараховувати та виплачувати середній заробіток, а також нараховувати стаж для щорічної відпустки починаючи з 19 липня 2022 року.
Наказом виконуючого обов`язки голови суду Середино-Будського районного суду Сумської області від 09 серпня 2022 року № 5-к відповідно до статей 135, 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 1, 2 Рішення Ради суддів України від 05.08.2022 № 24 зазначений вище наказ скасовано. Продовжено нараховувати та виплачувати середній заробіток, а також нараховувати стаж для щорічної відпустки починаючи з 19 липня 2022 року. Копію цього наказу було надіслано до відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітного ТУ ДСА в Сумській області.
ТУ ДСА в Сумській області з 19 липня 2022 року виплачує середній розмір суддівської винагороди ОСОБА_1 відповідно до наказу виконуючого обов`язки голови суду Середино-Будського районного суду Сумської області від 09 серпня 2022 року № 5-к та рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року у справі № 480/8164/22
Проте, виконуючий обов`язки голови Середино-Будського районного суду Сумської області видав Наказ від 13.06.2025 № 4-к, в п. 1 якого зазначено: "Припинити нараховувати та виплачувати середній заробіток ОСОБА_2 , судді Середино-Будського районного суду Сумської області, починаючи з 13 червня 2025 року на час проходження ним військової служби у Збройних силах України".
ТУ ДСА України вважає зазначений наказ протиправним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки порядок виплати суддівської винагороди регламентується виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Ухвалою суду від 11.07.2025 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивачем усунено недоліки позовної заяви у встановлений строк.
Ухвалою суду від 18.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Після ознайомлення з листом ТУ ДСА України в Сумській області з метою уникнення порушень та захисту інтересів судді, щодо виплати суддівської винагороди у разі увільнення у зв`язку із призовом на військову службу, на адресу ради суддів України було направлено листа за № 01-40/25 від 25.04.2025 з проханням дослідити вказане питання та роз`яснити порядок дій у ситуації що склалась.
Також, даним листом було визначено, що з огляду на положення діючого законодавства України, яким регулюються гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, суддя поступивши на військову службу, здійснює функції притаманні цьому виду публічної служби і така служба підлягає оплаті відповідно до умов, передбачених законом для неї.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що Указом Президента України "Про призначення суддів" від 17 липня 2020 року № 279/2020 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Середино-Будського районного суду Сумської області. Наказом голови Середино-Будського районного суду Сумської області від 06 серпня 2020 року № 2-к зараховано до штату суддів Середино-Будського районного суду Сумської області.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан.
Наказом голови суду Середино-Будського районного суду Сумської області від 17 березня 2022 року № 1-к відповідно до статті 119 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", статті 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ОСОБА_1 увільнено від виконання обов`язків судді з 18 березня 2022 року у зв`язку із проходженням військової служби у Збройних силах України, зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку.
До 18 липня 2022 року ОСОБА_1 отримував середню щомісячну суддівську винагороду по місцю роботи.
19 липня 2022 набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин". Так, у частині третій статті 119 Кодексу законів про працю України слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінені на слова "зберігаються місцем роботи і посада".
Наказом виконуючого обов`язки голови суду Середино-Будського районного суду Сумської області від 21 липня 2022 року № 4-к у зв`язку зі змінами, внесеними до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, третій особі припинено нараховувати та виплачувати середній заробіток, а також нараховувати стаж для щорічної відпустки починаючи з 19 липня 2022 року.
Наказом виконуючого обов`язки голови суду Середино-Будського районного суду Сумської області від 09 серпня 2022 року № 5-к відповідно до статей 135, 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 1, 2 Рішення Ради суддів України від 05.08.2022 № 24 зазначений вище наказ скасовано. Продовжено нараховувати та виплачувати середній заробіток, а також нараховувати стаж для щорічної відпустки починаючи з 19 липня 2022 року. Копію цього наказу було надіслано до відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітного ТУ ДСА в Сумській області.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 у справі № 480/8164/22 позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними, стягнення суддівської винагороди та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області щодо не здійснення нарахування та виплати середнього заробітку судді Середино-Будського районного суду Сумської області ОСОБА_1 починаючи з 19 липня 2022 року. Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Сумській області нараховувати та виплачувати судді Середино-Будського районного суду Сумської області ОСОБА_1 суддівську винагороду щомісячно, починаючи з 19 липня 2022 року.

ТУ ДСА в Сумській області з 19 липня 2022 року виплачує середній розмір суддівської винагороди ОСОБА_1 відповідно до наказу виконуючого обов`язки голови суду Середино-Будського районного суду Сумської області від 09 серпня 2022 року № 5-к та рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року у справі № 480/8164/22

Виконуючий обов`язки голови Середино-Будського районного суду Сумської області видав Наказ від 13.06.2025 № 4-к, в п. 1 якого зазначено: "Припинити нараховувати та виплачувати середній заробіток ОСОБА_2 , судді СерединоБудського районного суду Сумської області, починаючи з 13 червня 2025 року на час проходження ним військової служби у Збройних силах України".

ТУ ДСА України вважає зазначений наказ протиправним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки порядок виплати суддівської винагороди регламентується виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Статус судді визначено Конституцією України (статті 126-129) та Законом № 1402-VIII.

Так, відповідно до частини першої статті 52 зазначеного Закону суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Особа, призначена на посаду судді указом Президента України, набуває повноважень судді із здійснення правосуддя, включаючи право на отримання доплат до посадового окладу, за умов зарахування у штат відповідного суду, складення присяги судді і проходження початкової підготовки у випадках та порядку, встановлених цим Законом. Датою набуття суддею повноважень із здійснення правосуддя визначається дата виконання останньої з цих умов (стаття 81 Закону № 1402-VIII).

Повноваження судді припиняються виключно з підстав, визначених частиною сьомою статті 126 Конституції України (стаття 119 цього ж Закону).

Частиною першою статті 48 Закону № 1402-VIII закріплено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Незалежність судді забезпечується правовими гарантіями, перелік яких наведено в частині п`ятій статті 48 Закону № 1402-VIII, зокрема належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Передбачене законом матеріальне забезпечення судді означає виплату суддівської винагороди, яка, як це встановлено частиною першою статті 135 Закону № 1402-VIII, регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Той факт, що суддівська винагорода отримала такий правовий захист також на рівні конституційної норми [статтею 130 Конституції України визначено, зокрема, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів, а розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій], свідчить про неабияке значення суддівської винагороди у забезпеченні незалежності судді.

На це неодноразово звертав увагу Конституційний Суд України в низці своїх рішень. Так, у Рішенні від 04.12.2018 № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018 (4062/15) (справа за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") Конституційний Суд України зазначив, що суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу. Згідно з висновком у цьому рішенні системний аналіз положень Конституції України свідчить, що ними встановлено обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, у тому числі, розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність. При цьому Конституційний Суд України звернув увагу, що така його позиція збігається з приписами Європейської хартії щодо статусу суддів від 10.07.1998, у підпункті 6.1 пункту 6 якої зазначено, що суддям, які здійснюють суддівські функції на професійній основі, надається винагорода, рівень якої встановлюється з тим, щоб захистити їх від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше - на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність.

Згідно із частиною другою статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу (частина десята цієї статті).

Частину десяту статті 135 Закону № 1402-VIII слід застосовувати з урахуванням висновку Конституційного Суду України в Рішенні від 04.12.2018 № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018 (4062/15) щодо неконституційності (невідповідності статті 126 Конституції України) аналогічних за змістом положень частини десятої статті 133 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" для цілей застосування окремих положень Закону № 1402-VIII - частини першої статті 55 (щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду); частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 (щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації); частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 (щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді).

Наведені положення Закону № 1402-VIII стосуються випадків, коли суддя не здійснює правосуддя з незалежних від нього причин, які безпосередньо пов`язані з організацією судочинства.

Законом № 1402-VIII не врегульовано, чи виплачується суддівська винагорода в разі проходження суддею, повноваження якого не припинені, військової служби, зокрема за призовом по мобілізації до лав Збройних Сил України в особливий період. Вочевидь суддя у такому випадку не виконує свій професійний обов`язок щодо здійснення правосуддя з незалежних від нього причин, які також не пов`язані з організацією судочинства.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом (положення частини другої зазначеної статті).

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частини третя, четверта статті 2 Закону № 2232-ХІІ в порядку викладення).

Гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами (стаття 40 Закону № 2232-ХІІ).

Додатково частиною другою статті 39 цього ж Закону встановлено, що громадяни України, які проходять базову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 КЗпП, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України "Про освіту", частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України "Про фахову передвищу освіту", частиною другою статті 46 Закону України "Про вищу освіту".

Частиною третьою статті 119 КЗпП (зі змінами, внесеними Законом № 2352-ІХ, який набрав чинності з 19.07.2022) установлено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

У редакції, чинній до 19.07.2022, частина третя статті 119 КЗпП передбачала збереження за визначеним нею колом осіб також середньої заробітної плати.

При співвідношенні норм частини третьої статті 119 КЗпП та статті 135 Закону № 1402-VIII слід мати на увазі, що вони є самостійними, регулюють різні правовідносини, а тому при їх застосуванні неприйнятні правила щодо застосування загальної та спеціальної норми.

Як уже зазначено вище, у правовому регулюванні статусу судді немає норми, яка б визначала, які гарантії має суддя, якщо він, виконуючи військовий обов`язок по захисту Батьківщини, поступив на військову службу.

У такому випадку суддя отримує також статус військовослужбовця з поширенням на нього гарантій правового і соціального захисту військовослужбовців, встановлених законом.

Як і здійснення правосуддя, військова служба є публічною. Суддя, поступивши на військову службу, здійснює функції, які притаманні цьому виду публічної служби, і така служба підлягає оплаті відповідно до умов, передбачених законом для неї. Засада оплати праці - "праця оплачується за виконану роботу (трудову функцію)" [це відповідає визначенню заробітної плати як винагороди за виконану роботу згідно з частиною першою статті 1 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці"] - застосовна і в цьому випадку. Виконання одного виду публічної служби із застосуванням порядку оплати трудової функції, встановленого для іншого виду публічної служби, навпаки, суперечило б такій засаді.

Статтею 7 КАС установлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України (частини перша, друга цієї статті).

Застосування у правовідносинах, які виникають у зв`язку з проходженням публічної служби і які окремо не врегульовані законодавством, яке регулює цей вид публічної служби, норм КЗпП, що регулюють подібні за змістом правовідносини, цілком правомірне з огляду на їх спорідненість з нормами, які регулюють публічну службу. Такий підхід Велика Палата Верховного Суду вже застосувала, зокрема, в постанові від 11.07.2024 у справі № 990/156/23 при вирішенні питання про застосування норми частини другої статті 233 КЗпП у правовідносинах зі стягнення грошової винагороди за виконання публічної служби.

Призначення і звільнення судді з посади охоплюється сферою публічних відносин, разом з тим у нього виникають трудові відносини з відповідним судом, про що прямо зазначено в статті 125 Закону № 1402-VIII, згідно з якою припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових відносин з відповідним судом, про що голова суду видає наказ. Ці відносини виникають на підставі наказу про зарахування судді до штату відповідного суду, про що також ідеться в статті 81 зазначеного Закону.

Отже, в разі коли суддя призваний для проходження військової служби, зокрема за призовом під час мобілізації, на особливий період, трудові відносини між ним і судом регулюються нормою частини третьої статті 119 КЗпП, оскільки в Законі № 1402-VIII немає норми, яка б по-іншому регулювала ці відносини.

Наведене вище дає підстави визнати Середино-Будського районного суду Сумської області від 13.06.2025 № 4-к "Про припинення збереження середнього заробітку ОСОБА_1 " таким, що відповідає діючому законодавству, правомірним. Відповідач діяв на підставі закону, зокрема частини третьої статті 119 КЗпП, та у межах своїх повноважень.

Поступивши на військову службу, ОСОБА_1 не втратив статусу судді, його повноваження судді збереглися в силу норм частини сьомої статті 126 Конституції України та статті 119 Закону № 1402-VIII. Одночасно він набув статусу військовослужбовця. Будучи увільненим від виконання обов`язків зі здійснення правосуддя на період проходження військової служби, позивач у цей період не має права на отримання суддівської винагороди як винагороди за виконання професійного обов`язку судді. Він вступив у публічні правовідносини з державою щодо проходження військової служби на умовах, зокрема й щодо забезпечення (грошового, матеріального), які встановила держава для цього виду публічної служби. У зв`язку із цим припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди є правомірним.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області до Середино-Будського районного суду Сумської області, третя особа - ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал