Справа № 420/17486/25
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2025-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі - відповідач), в якому позивач просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_3 , з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_3 , з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, та виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_3 , зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) з подальшим направленням його на військовий облік до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за зареєстрованим місцем проживання;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю відмови відповідача щодо звільнення позивача з військової служби у запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ. Позивач вказує, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , 04.04.2025 ОСОБА_1 особисто подав командиру в/ч НОМЕР_1 рапорт на звільнення відповідно пп. "г" абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, внаслідок онкологічного захворювання. Відповіді на рапорт не отримав. 26.04.2025 ОСОБА_1 повторно подав командиру в/ч НОМЕР_1 рапорт на звільнення. Відповіді на рапорт не отримав. 22.05.2025 після скерування адвокатського запиту, відповідач надав відповідь щодо двічі поданих рапортів ОСОБА_1 на звільнення за № 505. Відповідач прийняв рішення про відмову у його задоволенні з підстав недоведеності всіх обставин, що можуть бути підставою для звільнення з військової служби згідно підпункту "г" п.2 ч.4, абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Наявність у позивача дружини з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, дає позивачу право на звільнення з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст 26 Закону №2232-ХІІ, і додатково не вимагає від нього доведення необхідності здійснення догляду за дружиною, оскільки це навіть не відповідає критеріям встановлення ІІІ групи інвалідності. Наведене і слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом, який просить задовольнити.

Ухвалою суду від 09.06.2025 року адміністративний позов залишено без руху. Повідомлено заявника про необхідність усунути недоліки, викладені в ухвалі протягом 5-ти днів з моменту її отримання.

Ухвалою від 16.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що позивачем був поданий письмовий рапорт до командування військової частини НОМЕР_1 на звільнення його із військової служби у запас під час дії воєнного стану відповідно до абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме через необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів. Даний рапорт не погоджено начальником юридичної групи - помічником командира з правової роботи та повернуто на доопрацювання військовослужбовцю, причиною було не відповідність підстав для звільнення вимогам чинного законодавства, оскільки інвалідність 3 групи не передбачає автоматичного визнання особи такої, що потребує здійсненню стороннього догляду. За відсутності рішення МСЕК про необхідність стороннього догляду, підстав для звільнення не вбачається. Також не доведений факт спільного проживання військовослужбовця із громадянкою (дружиною) позивача ОСОБА_2 . Командиром військової частини був розглянутий рапорт позивача відповідно до термінів, зазначених у пункті 9 розділу 3 Наказу Міністерства оборони України №531 від 06.08.2924 року "Про затвердження Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України" та накладена резолюція "Повернути рапорт з додатками військовослужбовцю на доопрацювання". Солдат ОСОБА_1 отримав під підпис додатки до рапорту, що є підтвердженням його із ознайомленням з рішенням. Таким чином, позивачу не відмовлено у звільненні, а наданий час для доопрацювання документів. Згодом, поштовим засобом зв`язку від "Укрпошти" надійшов лист від ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 з рапортом на звільнення з додатками. Даний рапорт не погоджено начальником юридичної групи-помічником командира з правової роботи та повернуто на доопрацювання військовослужбовцю. А саме: у матеріалах справи доданих до рапорту відсутні належні документи, що підтверджують обґрунтованість звільнення за обставинах зазначених в абз.12 п.3 ч.12 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме - необхідність здійснювати догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи. У довідці МСЕК 10ААА № 800917 відсутній запис про те, що жінка позивача потребує догляду.

Під час перевірки документів було виявлено, що шлюб між ОСОБА_1 та гр-кою ОСОБА_2 був зареєстрований 27.03.2025 року, саме вже під час проходження служби призваного на військову службу з 13.03.2025 року та в момент, коли солдат ОСОБА_1 дізнався про перевід в іншу військову частину, який був 07.04.2025 року. Тому, в ході особистої бесіди з військовослужбовцем ОСОБА_1 , що відбулася в присутності відповідальних осіб командування військової частини НОМЕР_1 , було встановлено наступне. На поставлені запитання щодо обставин його шлюбу, позивач не надав чітких та послідовних відповідей: не зміг пояснити обставини знайомства з особою, зазначеною як дружина ( ОСОБА_2 ), зокрема, не зміг назвати дату знайомства, обставини спілкування до моменту реєстрації шлюбу, а також не надав доказів тривалого побутового чи соціального зв`язку з нею; не надав пояснень щодо відсутності факту спільного проживання з дружиною, що є ключовим у випадку посилання на необхідність здійснення догляду; відсутня реєстрація місця проживання за однією адресою як зі сторони ОСОБА_3 , так і зі сторони його дружини. Жодна сторона не зареєстрована за адресою іншої, не ведуть спільного побуту, що підтверджує відсутність фактичного шлюбу; не було подано клопотання про зміну прізвища дружини або будь-якого індивідуалізуючого документального оформлення спільного сімейного статусу (як-от спільні банківські рахунки, заяви про податкові пільги тощо); на запитання, чи дійсно здійснює фактичний догляд за дружиною - не зміг вказати спосіб здійснення цього догляду, місце його надання, періодичність контактів, а також не зміг надати підтверджуючих документів про перебування поруч з дружиною. Відповідно командуванням військової частини був направлений запит до голови сільської ради Миколи Каськіва (Київська область, Бориспільський район, с. Щасливе) щодо перевірки доданого до рапорту солдатом ОСОБА_1 , "акту про встановлення факту спільного проживання та ведення спільного господарства". У відповіді на запит військової частини НОМЕР_1 (вх.341 від 07.05.2025 року) за вказаною адресою ніхто з подружжя, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зареєстровані та не проживають, спільного господарства не мають.

03.06.2025 представник відповідача подав клопотання про передачу адміністративної справи до Чернівецького окружного адміністративного суду за територіальною підсудністю, оскільки військова частина знаходиться у АДРЕСА_1 .

05.06.2025 представник позивача подав до суду заперечення проти передачі справи до іншого адміністративного суду, мотивуючи тим, що позивач має зареєстроване місце проживання на території АР Крим, тому справа підсудня Одеському окружному адміністративному суду.

Згідно з пунктом другим частини 1 статті 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до частини 1 статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Кодекс адміністративного судочинства України встановлює декілька видів територіальної підсудності, в тому числі: загальну (залежно від місця проживання чи місцезнаходження відповідача) та альтернативну (за вибором позивача). Відтак, якщо предметом адміністративного позову є оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної особи, то позивач може застосувати альтернативну підсудність. Тобто, такий спір може бути розглянуто адміністративним судом за вибором позивача: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача або за місцезнаходженням відповідача.

Отже, стаття 25 КАС України пов`язує підсудність справи за вибором позивача з зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача.

Натомість, з матеріалів позовної заяви вбачається адреса реєстрації місця проживання позивача АР Крим, Симферопольський район, с. Урожайне. Представник позивача стверджує, що ОСОБА_1 направлений для проходження військової служби до Хмельницької області.

Згідно розпорядження від 05.07.2022 № 36/0/9-22 Верховного Суду адміністративні справи, які територіально були підсудні окружному адміністративному суду АР Крим, передані до підсудності Одеського окружного адміністративного суду

Отже, підстав для передачі даної справи за територіальною підсудністю іншому окружному адміністративному суду немає.

Розглянувши в письмовому провадженні матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.03.2025 року №80 призваний під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 на особливий період під час дії воєнного часу, призначено на посаду водія 1 автомобільного відділення 1 автомобільного взводу роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 з 13.03.2025 по т.ч.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.04.2025 №108, наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 06.04.2025 року №680-РС солдата ОСОБА_1 призначено солдатом резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_4 , з 07 квітня 2025 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

В ході цього переміщення до військової частини НОМЕР_4 солдат ОСОБА_1 пред`явив підстави на звільнення, що, як повідомив відповідач у відзиві на позов, стало підставою для прийняття частиною НОМЕР_4 рішення про повернення даного військовослужбовця до військової частини НОМЕР_1 .

В позовній заяві зазначається про подання ОСОБА_1 особисто рапорту 04.04.2025 командиру В/Ч НОМЕР_5 про звільнення з доданими документами.

До позову копії такого рапорту не надано.

Натомість у доданих до відзиву документах є копія рапорту ОСОБА_1 від 14.04.2025 на адресу командира 1 автомобільного взводу (вх.№927 від 14.04.2025 року) на звільнення його із військової служби під час дії воєнного стану у запас відповідно до абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів. Копії документів, доданих до рапорту, відповідач суду не надав.

Даний рапорт не погоджено начальником юридичної групи - помічником командира з правової роботи та повернуто на доопрацювання військовослужбовцю, зазначено "підстави для звільнення не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки інвалідність 3 групи не передбачає автоматичного визнання особи такої, що потребує здійсненню стороннього догляду. За відсутності рішення МСЕК про необхідність стороннього догляду, підстав для звільнення не вбачається. Також не доведений факт спільного проживання військовослужбовця із громадянкою (дружиною) ОСОБА_2 ". Накладена 24.04.2025 резолюція "повернути в/с на доопрацювання" посадовою особою без вказівки прізвища та посади. На зворотній стороні рапорту є підпис ОСОБА_1 про отримання додатків на 15 аркушах.

Сторонами надана суду копія іншого рапорту від 26.04.2025 до військової частини НОМЕР_1 на звільнення з додатками (вх.317т від 30.04.2025 року). В рапорті позивач зазначає підставу на звільнення його із військової служби під час дії воєнного стану у запас відповідно до абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів. Просить звільнити та виключити його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 за сімейними обставинами. До рапорту були додані наступні документи: нотаріально завірені копія свідоцтва про шлюб (Серія НОМЕР_6 від 27 березня 2025 року); копія Довідки МСЕК (серія 10ААА №800918); Копія паспортних даних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 № НОМЕР_7 .

Даний рапорт не погоджено начальником юридичної групи - помічником командира з правової роботи та повернуто на доопрацювання військовослужбовцю, у висновку від 12.05.2025 підставою зазначено відсутність документів, що підтверджують обґрунтованість звільнення за обставинах зазначених в абз.12 п.3 ч.12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме необхідність здійснювати догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи.

Доказів прийняття командиром військової частини рішень за розглядом рапортів позивача, які надійшли до військової частини 14.04.2025 та 30.04.2025, немає.

На адвокатський запит представника позивача адвоката Руднєвої І.С. № 901 від 16.05.2025 відповідач надав відповідь від 22.05.2025 № 505р, в якій визнає факт отримання рапорту позивача 04.04.2025, який був розглянути та на рапорт надана відповідь 24.04.2025 «НЕ ПОГОДЖЕНО: Підстави для звільнення не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки інвалідність ІІІ групи не передбачає автоматичного визнання особи такою, що потребує стороннього догляду. За відсутності рішення медико - соціальної експертної комісії про необхідність стороннього догляду, підстав для звільнення не вбачається. Також не доведений факт спільного проживання військовослужбовця із громадянкою ОСОБА_2 . Повернути документи військовослужбовцю на доопрацювання". 24.05.25 року солдат ОСОБА_1 був ознайомлений із відповіддю на рапорті і отримав додатки про що свідчить його особистий підпис. Також у відповіді зазначається про отримання рапорту позивача засобами поштового зв`язку (вх. №317 т від 30.04.25) від ОСОБА_1 на звільнення та додаткамидо нього. 12.05.2025 на рапорт солдата ОСОБА_1 була надана відповідь: "НЕ ПОГОДЖЕНО": У матеріалах доданих до рапорту відсутні належні документи, що підтверджують обґрунтованість звільнення за обставинами вказаних у абз. 12 п. 3 ч.12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу, повернути рапорт на доопрацювання".

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у звільненні його з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон №2232-ХІІ (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статею1 цього Закону визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (ч.2 ст.2).

Згідно з ч.ч.3 і 4 ст.2 Закону №2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені ч.4 цієї статті.

Пунктом 1 визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а п.2 - під час воєнного стану.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє до тепер.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 року постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: 2) під час дії воєнного стану : г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану : а саме: через необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

Згідно з частиною 7 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Положення №1153/2008). Відповідно до пунктів 6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Пунктом 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється:

2) під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

- у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них...

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Як передбачено пунктами 241, 242 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Відповідно до пункту 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут) із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно з абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10 квітня 2009 року №170, (далі - Інструкція №170) в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Як передбачено абзацом 13 пункту 14.10 Розділу XIV Інструкції №170, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Отже, звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або наявність інших поважних причин здійснюється шляхом подання військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, рапорту та документів, які підтверджують наявність правових підстав для звільнення його з військової служби, і такий рапорт має бути адресований вищій посадовій особі.

Подання рапорту по команді означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

Суд зазначає, що право військовослужбовця на реалізацію свого права зазначеному у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт. Розглянутим, на переконання суду, вважається рапорт той, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

Наслідком подання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту із зазначенням її підстави.

У відповідності до пункту 2 розділу ІІІ Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 року за № 531 (далі - Порядок № 531), командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.

У Додатку 1 до Порядку "Вимоги до оформлення резолюції (рішення) до рапорту військовослужбовця" передбачено такі резолюції безпосереднього командира та прямого командира як "ПОГОДЖЕНО" або "НЕ ПОГОДЖЕНО" (зазначається правова підстава та обґрунтування) посада прямого командира (начальника) військове звання , підпис, Ім`я, ПРІЗВИЩЕ.

Згідно п.3 розділу ІІІ Порядку № 531 непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку. Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.

Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті (п.4 розділу ІІІ). Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника)(п.5 розділ ІІІ).

Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:

1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.(п.9 розділу ІІІ)

Оглянувши надані суду копії рапортів позивача про звільнення , зареєстровані 14.04.2025 та 30.04.2025, суд встановив, що на рапортах відсутні докази будь-які резолюції командира військової частини "НЕ ПОГОДЖЕНО" із зазначенням правової підстави та обґрунтування, посади прямого командира (начальника), його військового звання, підпису, ім`я, прізвище. Наявні на копіях рапортів резолюції помічника командира з правової роботи капітана юстиції Дмитра ГАВРИЛЮКА " НЕ ПОГОДЖЕНО" та покликання його на відсутність документів, що підтверджують необхідність здійснення догляду за дружиною з інвалідністю, не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, уповноваженого приймати рішення щодо звільнення позивача з військової служби.

Інших доказів того, що рапорти ОСОБА_1 були розглянуті командиром військової частини та за наслідком цього розгляду прийняті рішення про відмову у звільненні суду також не надано.

Наявні на долучених до відзиву на позовну заяву копіях рапортів резолюцій невідомої посадової особи про "повернення на доопрацювання" (що не відповідає вимогам до оформлення резолюції, визначених у додатку 1 до Порядку №531) , як і висновок помічника командира з правової роботи, не можуть свідчити про надання обгрунтованої відмови у задоволенні рапортів. Повернення документів на доопрацювання не може вважатися належною відмовою у вирішенні питання, поставленого у рапорті (а саме щодо звільнення позивача з військової служби), оскільки не містить мотивів та підстав її прийняття.

Відповідачем було порушено принципи адміністративної процедури при розгляді рапортів позивача, зокрема, принципу пропорційності та дотриманням необхідного балансу між наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких були спрямовані дії військової частини НОМЕР_1 , оскільки відповідачем не було ані задоволено рапорти, ані відмовлено у звільненні з військової служби , а фактично рапорти повернуті без розгляду. Це вказує на протиправну бездіяльність - не вчинення у встановлений законом строк дії, яку суб`єкт владних повноважень повинен вчинити.

Таким чином, у спірних правовідносинах відповідач, не вживши будь-яких дій щодо належного розгляду рапорту позивача, порушив вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Положення №1153/2008 та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України щодо порядку звільнення військовослужбовців, які бажають звільнитися з військової служби за сімейними обставинами.

Суд звертає увагу на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі N 342/158/17 від 17.04.2019, в якій суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд вважає, що відповідачем у спірних правовідносинах допущено протиправну бездіяльність, оскільки військовою частиною не прийнято мотивованого рішення за наслідками подання рапортів ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, порядок та поетапність прийняття якого врегульовано рядом підзаконних нормативно-правових актів.

Що стосується відповіді на адвокатський запит представника позивача адвоката Руднєвої І.С. № 901 від 16.05.2025 , в якій викладено правову позицію військової частини про відсутність підстав для звільнення позивача, то суд не вважає таку відповідь відмовою військової частини у погодженні рапорту позивача про звільнення, оскільки позивач помилково ототожнює поданий адвокатський запит щодо надання інформації про розгляд рапортів військовослужбовця із зверненням військовослужбовця для прийняття рішення про звільнення. Частина перша статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає адвокатський запит - як письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. Відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом. Виходячи з наведених правових норм, адвокатським запитом є письмове звернення адвоката спрямоване до суб`єктів владних повноважень, інших юридичних осіб, метою якого є отримання необхідної адвокату інформації для надання правової допомоги клієнту. Враховуючи правову природу "адвокатського запиту", та зважаючи на порушені питання в адвокатському запиті , останній не є зверненням військовослужбовця щодо вирішення питання про звільнення з військової служби.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 , з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та похідної вимоги про зобов`язання прийняти рішення про звільнення, оскільки факт такої відмови при розгляді справи не підтвердився.

Одночасно, застосовуючи механізм належного захисту прав позивача та їх відновлення, користуючись повноваженнями, наданими частиною 2 статті 9 та частиною 2 статті 245 КАС України, суд вважає, що правильним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26.04.2025 (вх.317т від 30.04.2025 року) про звільнення з військової служби за сімейними обставинами та прийняти рішення про звільнення або мотивовану відмову в звільненні. Суд вважає, що зобов`язувати відповідача розглянути повторно рапорт від 14.04.2025 (вх.№927 від 14.04.2025 року) є недоцільно та не має достатньо підстав через відсутність додатків до вказаного рапорту в матеріалах справи.

При цьому суд не досліджує, чи має позивач право на звільнення, констатуючи, що давати оцінку наявності або відсутності у позивача права на звільнення відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" є передчасним, сам по собі факт порушення процедури розгляду рапортів позивача командуванням військової частини та залишення рапортів без розгляду унеможливлює задоволення позову або відмову в його задоволенні в цій частині. Суд звертає увагу відповідача на те, що помічник командира з правової роботи ОСОБА_4 у рапортах позивача здійснив висновок про відсутність підстав для звільнення, аргументуючи відсутністю документів, що підтверджують необхідність здійснення догляду за дружиною з інвалідністю, разом з тим, з конструкції норми абз.12 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ слідує, що законодавець поєднав сполучником "або" дві підстави звільнення військовослужбовців за сімейними обставинами або через інші поважні причини, як-от:

-необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або

- наявність у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

На що не звернуто увагу помічника командира та у відповіді на адвокатський запит, розглядаючи тільки першу підставу для звільнення, ігноруючи наявність у дружини позивача інвалідності 3-групи загальне захворювання та онокологічної хвороби.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 243, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) щодо не розгляду та не прийняття рішення за рапортом від 26.04.2025 (вх.317т від 30.04.2025 ) ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" .

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) розглянути повторно рапорт від 26.04.2025 (вх.317т від 30.04.2025 ) ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та за наслідком розгляду прийняти рішення про звільнення з військової служби або мотивовану відмову у звільненні.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА