Справа № 320/31103/24
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
УХВАЛА

08 жовтня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Кузьменка В.В., Мєзєнцева Є.І.,

при секретарі: Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів при розгляді апеляційних скарг Верховного Суду, Верховного Суду України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду, Верховного Суду України про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Верховного Суду, Верховного Суду України, в якій, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Верховного Суду України від 11 липня 2018 року № 109-к про звільнення ОСОБА_1 , Начальника управління забезпечення діяльності Судової палати в адміністративних справах, 12 липня 2018 року із займаної посади у зв`язку з ліквідацією Верховного Суду України;

- визнати протиправною відмову Верховного Суду, оформлену листом Верховного Суду від 01 лютого 2024 року № 567/0/2-24, у переведенні ОСОБА_1 на посаду державної служби до апарату Верховного Суду;

- зобов`язати Верховний Суд перевести ОСОБА_1 з посади Начальника управління забезпечення діяльності Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України (посада державної служби категорії «Б») на рівнозначну посаду державної служби в апараті Верховного Суду.

Позов обґрунтований тим, що з листопада 1996 року Позивачка перебувала у трудових відносинах з Верховним Судом України.

21 листопада 2023 року Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 щодо забезпечення безперервності здійснення правосуддя найвищим судом у системі судоустрою України» № 3481-IX, яким розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) доповнено пунктом такого змісту:

« 42. Працівники апарату Верховного Суду України, повноваження яких не припинені, за особистою заявою переводяться на рівнозначні посади в апараті Верховного Суду, за умови наявності рівнозначних вакантних посад, у порядку, встановленому законом, без обов`язкового проведення конкурсу.

Працівники апарату Верховного Суду України, зазначені в абзаці першому цього пункту, протягом 30 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 щодо забезпечення безперервності здійснення правосуддя найвищим судом у системі судоустрою України» подають особисту заяву про переведення на рівнозначну вакантну Посаду в апараті Верховного Суду.».

Закон № 3481-IX набрав чинності 27 грудня 2023 року.

23 січня 2024 року Позивачка подала до Верховного Суду заяву про переведення її на рівнозначну посаду в Апарат Верховного Суду.

Така заява була залишена без задоволення та листом від 01 лютого 2024 року № 567/0/2-24 за підписом Керівника служби управління персоналом Верховного Суду Олени Неділько, повернута Позивачці з доданими до неї документами.

Підставою для залишення заяви без задоволення в листі вказано, що за інформацією Голови комісії з припинення Верховного Суду України Позивачку звільнено з посади Начальника управління забезпечення Діяльності Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України (наказ від 11 липня 2018 року № 109-к). Будь-яких інших підстав для відмови в задоволенні заяви Позивачки лист від 01 лютого 2024 року не містить.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з такою відмовою Верховного Суду у переведенні її на посаду державної служби в Апарат Верховного Суду, посилається на те, що Керівник служби управління персоналом Неділько О.М. не мала повноважень розглядати подану нею заяву по суті, оскільки приймати рішення про переведення осіб на роботу до апарату суду чи відмову в переведенні - це виключна компетенція керівника апарату й виконання такого виключного повноваження не може бути доручено іншій посадовій особі апарату суду.

Також вказує, що посилання в листі від 01 лютого 2024 року № 567/0/2-24 на те, що вона нібито звільнена з роботи у Верховному Суді України на підставі наказу від 11 липня 2018 року № 109-к не відповідає дійсності та є грубим порушенням вимог трудового законодавства.

Навіть якщо такий наказ від 11 липня 2018 року № 109-к про звільнення Позивачки з роботи все ж таки існує, то він не має юридичної сили та ознак індивідуального акту, є нікчемним за правовими наслідками, оскільки прийнятий не уповноваженою на це особою та з порушенням Закону України «Про державну службу».

Позивачка наголошує, що Верховний Суд протиправно відмовив їй у реалізації права на працю та безперервність державної служби.

Позивачка також наголосила, що вона не попереджалась про звільнення в установленому порядку, спірний наказ в установленому законом порядку їй не вручався, не видавалась трудова книжка та не проводився остаточний розрахунок, та по теперішній час вона перебуває у трудових відносинах з Верховним Судом України та працює на посаді Начальника управління забезпечення діяльності Судової палати в адміністративних справах, виконує роботу, подає декларації як державний службовець, отримує відзнаки та заохочення на роботі, про що свідчать наявні в матеріалах справи відповідні накази Верховного Суду України.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Верховного Суду України від 11 липня 2018 року № 109-к про звільнення ОСОБА_1 , Начальника управління забезпечення діяльності Судової палати в адміністративних справах, 12 липня 2018 року із займаної посади у зв`язку з ліквідацією Верховного Суду України та поновлено ОСОБА_1 на посаді Начальника управління забезпечення діяльності Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України з 12 липня 2018 року.

Визнано протиправною відмову Верховного Суду у формі листа від 01 лютого 2024 року № 567/0/2-24 щодо переведення ОСОБА_1 на посаду державної служби до апарату Верховного Суду.

Зобов`язано Верховний Суд повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23 січня 2024 року про переведення її на рівнозначну посаду в Апарат Верховного Суду з урахуванням висновків суду в даній справі.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Верховний Суд подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог; позовну заяву в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Верховного Суду, Верховного Суду України про визнання протиправним та скасування наказу Верховного Суду України від 11 липня 2018 року № 109-к про звільнення ОСОБА_1 , Начальника управління забезпечення діяльності Судової палати в адміністративним справах, 12 липня 2018 року із займаної посади у зв`язку з ліквідацією Верховного Суду України, залишити без розгляду з підстав, визначених частинами 3, 4 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України; у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Також, не погоджуючись з таким судовим рішенням, Верховний Суд України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційних скаргах Верховний Суд, Верховний Суд України посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга Верховного Суду мотивована тим, що помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що початок перебігу місячного строку звернення до суду з вимогами про визнання протиправним та скасування наказу Верховного Суду України від 11 липня 2018 року № 109-к необхідно обраховувати з 12 листопада 2024 року, тобто з дати коли Позивачка отримала оспорюваний наказ про звільнення.

Так, наказом Верховного Суду України від 11 липня 2018 року № 109-к ОСОБА_1 звільнена із займаної посади Начальника управління забезпечення діяльності Судової палати в адміністративним справах і з цього ж часу їй була припинена виплата заробітної плати.

Верховним Судом зауважено, що з моменту звільнення Позивачки та невиплати їй заробітної плати остання мала об`єктивну можливість дізнатись про порушення своїх прав та вчасно звернутись до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування наказу Верховного Суду України про звільнення з посади.

Також, Відповідачами наголошено, що листом від 01 лютого 2024 року за підписом керівника служби управління персоналом Верховного Суду Олени Неділько, правомірно та обґрунтовано залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 та повернуто її останній з тих підстав, що вона не є працівником апарату Верховного Суду України, та згідно з інформацією, наданою Головою комісії з припинення Верховного Суду України, Позивачку звільнено з посади Начальника управління забезпечення діяльності Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України (наказ від 11 липня 2018 року № 109-к).

Отже, оскільки повноваження ОСОБА_1 , як працівника апарату Верховного Суду України станом на 23 січня 2024 року (подання заяви) були припинені, підстав для вирішення питання щодо її переведення до Апарату Верховного Суду відповідно до вимог пункту 42 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону № 1402-VIII, у Верховного Суду не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 та 14 серпня 2025 року, зокрема відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Верховного Суду, Верховного Суду України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду, Верховного Суду України про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії.

Витребувано з Київського окружного адміністративного суду адміністративну справу № 320/31103/24.

До Шостого апеляційного адміністративного суду з Київського окружного адміністративного суду надійшла вказана адміністративна справа.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 07 жовтня 2025 року.

07 жовтня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду представником ОСОБА_1 - адвокатом Ісаєнко Олександром Васильовичем подано клопотання про витребування доказів, в якому зазначено, що позиція Верховного Суду України зокрема зводиться до того, що Позивачка була звільнена у 2018 році та повинна була про це знати, що не відповідає дійсності та підтверджується матеріалами особової справи.

Адвокатським запитом від 01 жовтня 2025 року було витребувано у Верховного Суду України: копію особової справи Позивачки; Довідку про заробітну плату ОСОБА_1 за останні 2 місяці. Проте станом на 07 жовтня 2025 року витребувані документи Верховним Судом України на адвокатський запит надані не були.

Колегія суддів звертає увагу, що положеннями ч.ч. 1, 4 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 76-77 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 КАС України про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 6 ст. 80 КАС України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В контексті наведених положень, суд апеляційної інстанції має право досліджувати докази, які стосуються обставин справи.

Крім того, аналізуючи викладені вище норми КАС України та засади адміністративного судочинства, суд зобов`язаний належно з`ясовувати обставини справи, досліджувати та оцінювати докази з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Відтак, з метою повного та всебічного розгляду справи, колегія суддів вважає за необхідне витребувати у Верховного Суду України: завірену належним чином копію особової справи ОСОБА_1 ; довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 , розраховану за останні два місяці роботи перед звільненням, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100.

Керуючись ст. ст. 80, 241, 242, 243, 248, 311, 321, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів - задовольнити.

Зобов`язати Верховний Суд України надати:

- завірену належним чином копію особової справи ОСОБА_1 ;

- довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 , розраховану за останні два місяці роботи перед звільненням, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100.

Зазначені докази надати в строк до 03 листопада 2025 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду (м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корпус 30, суддя Мельничук В.П.).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: В.В. Кузьменко

Є.І. Мєзєнцев