Справа № 932/7441/25
Суддя: Рибкін О. А.
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 932/7441/25
Провадження № 2-а/932/167/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Рибкіна О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Коровай Артем Анатолійович, до інспектора 2 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Мартиненко Євгенії Сергіївни, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Коровай Артем Анатолійович, звернувся з адміністративним позовом до інспектора 2 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Мартиненко Євгенії Сергіївни, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, в обґрунтування якого зазначив, що позивач 14.06.2025 року об 23:35 год., рухаючись на автомобілі TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Вартових Неба в місті Дніпрі, був зупинений працівниками патрульної поліції в Дніпропетровській області за начебто порушення правил дорожнього руху при переїзді перехрестя з вул. Січових Стрільців. На місці зупинки працівниками поліції жодних документів не складалось, доказів правопорушення не надавалось, а лише було запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер», на що водій надав своєю згоду. Після невдалих спроб не з його вини застосування газоаналізатора «Драгер» працівниками поліції йому було запропоновано для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння проїхати до медичного закладу на вул. Новосільній в місті Дніпрі, куди його і було доставлено і де він провів декілька годин. Також у медичному закладі будь-якого провадження у справах про адміністративне правопорушення, передбаченого розділом IV КУпАП, не проводилось.

Пізніше ОСОБА_1 працівники поліції повернули на вул. Вартових Неба, де знаходився його автомобіль, при цьому ніяких документів (ані постанови, протоколу) йому не вручалось.

Представником позивача адвокатом Короваєм А.А. 19.06.2025 року було надіслано адвокатський запит до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області для отримання інформації та належним чином завірених копій документів, які підтверджують факт правопорушення/правопорушень, в разі їх скоєння, які були складені (винесені) відносно ОСОБА_1 14-го та/або 15-го червня 2025 року.

У відповіді на запит, який отриманий від Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області на електронну пошту адвоката, листом № 340аз/41/19/02- 2025 від 24.06.2025 року УПП повідомило, що згідно даних інформаційного порталу Національної поліції України, 14.06.2025 о 23:35 год. за адресою м. Дніпро, вул. Вартових Неба, біля буд. №32, за порушення Правил дорожнього руху України, а саме порушення вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», було зупинено транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , де на місці зупинки транспортного засобу було винесено постанову серії ЕНА №4979209 за ч.1 ст.122 КУпАП, також було складено протокол серії ЕПР1 №362207 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Також у відповіді наданої УПП в Дніпропетровській області було зазначено про направлення адвокату копії постанови серії ЕНА №4979209 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.1 ст.122 КУпАП, та копію протоколу серії ЕПР1 №362207 про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , однак в додатках до зазначеної вище відповіді УПП, нічого долучено не було.

На повторне звернення на електронну пошту Відповідача-2 25.06.2025 року ним було надіслано адвокату копію постанови серії ЕНА№4979209 від 14.06.2025 та копію протоколу серії ЕПР1 №362207 від 15.06.2025 року.

Постанова серії ЕНА № 4979209 від 14.06.2025 року винесена відносно ОСОБА_1 за скоєння ним адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, а саме за порушення вимог дорожнього знаку пріоритету 2.1 «дати дорогу», чим порушив п.8.4.б) ПДР України.

Сама постанова в день її складання вручена не була, а отримана після звернення адвоката з відповідним запитом до УПП в Дніпропетровській області тільки 25.06.2025 року, що підтверджується датою самої відповіді УПП та роздруківкою з електронної пошти адвоката. Тому десятиденний термін на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень відповідно до ч.2 ст.286 КАС України розпочався з дати отримання зазначеної постанови, а саме з 25.06.2025 року.

Із вказаною постановою позивач не згоден, вважає її такою, що прийнята із порушенням вимог закону, оскільки винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій та вини водія, а отже підлягає скасуванню.

Крім того, позивачу не було належним чином роз`яснено підстави здійснення зупинки, незважаючи на відповідні вимоги, що суперечить положенням ст.ст. 252, 279 КУпАП, інспектор патрульної поліції не дотримувався принципів обґрунтованості свого рішення та принципу презумпції невинуватості позивача, а складаючи оскаржувану постанову, позивача взагалі було позбавлено права на правову допомогу.

Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, є незаконним та необґрунтованим, оскільки інспекторами не було надано жодних доказів порушення ним ПДР України.

В оскаржуваній постанові зазначено, що позивач порушив вимоги дорожнього знаку пріоритету 2.1 «дати дорогу», чим порушив п.8.4.б) ПДР України.

Дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» є знаком пріоритету. Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.

Також дорожнім знаком пріоритету є і дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено». Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Тож з аналізу вимог знаків пріоритету 2.1 та 2.2 можна дійти висновку, що при наявності знаку 2.2. водію забороняється проїзд перехрестя без зупинки тобто при під`їзді до нерегульованого перехрестя, водій зобов`язаний зупинитися в любому випадку. У випадку коли стоїть дорожній знак 2.1. така зупинка не є обов`язковою, а вона лише має місце у разі наближення до перехрестя транспортних засобів, що рухаються головною дорогою.

Правилами дорожнього руху України, пунктом 1.10 визначено терміни, що наведені у цих Правилах та мають значення, зокрема: «дати дорогу» - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість.

Пунктом 16.11 ПДР України передбачено, що на перехресті нерівнозначних доріг (нерегульоване перехрестя), водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Тобто з аналізу зазначених пунктів правил, можна дійти висновку, що водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен не продовжувати та не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких інших маневрів, дати дорогу транспортним засобам, які рухаються по головній дорозі та наближаються до даного нерегульованого перехрестя, виключно якщо такий рух призведе до зміни напрямку руху, швидкості учасників дорожнього руху, які мають перевагу, тобто в разі відсутності наближаючихся транспортних засобів, надавати дорогу не потрібно.

Таким чином, водій автомобіля TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , рухаючись по вул. Вартових Неба, яка є другорядною дорогою, проїжджаючи нерегульоване перехрестя з вулицею Січових Стрільців, яка є головною дорогою, повинен був би дати дорогу, у разі наближення до цього перехрестя транспортних засобів, що рухалися по вул. Січових Стрільців, а у разі відсутності або знаходження їх на великій відстані від перехрестя, спокійно продовжити рух.

В матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які фактичні дані, які б були підтверджені відповідними належними доказами про наближення транспортних засобів до нерегульованого перехрестя по вулиці Січових Стрільців, які б змінили напрямок руху або швидкість свого транспортного засобу.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Вважає, що в діях позивача відсутній склад та подія адміністративного правопорушення, а тому відсутні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності. Просить постанову відповідача від 14.06.2025 року серії ЕНА №4979209 у справі ро адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП скасувати, а адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП закрити.

Ухвалою судді від 07.07.2025 позовна заява була залишена без руху та позивачеві надано строк для усунення недоліків.

Після усунення позивачем недоліків ухвалою судді від 22.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача надав до суду відзив, в якому зазначив, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову серії ЕНА №4979209 від 15.06.2025 року, винесену відносно нього за ч.1 ст.122 КУпАП. На думку позивача, його було зупинено безпідставно, докази правопорушення відсутні, постанова винесена з порушенням процесуальних норм, а строк звернення до суду ним не пропущено.

Зазначені твердження не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України, тому адміністративний позов підлягає відхиленню в повному обсязі.

14.06.2025 року о 23:35 працівниками патрульної поліції було зупинено транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача з підстави порушення вимог дорожнього знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу» (п. 8.4.6 ПДР України).

Під час спілкування з водієм поліцейські виявили в нього явні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка яка не відповідає обстановці, нечітку мову.

Водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер». Однак позивач свідомо неодноразово переривав тестування, дув крізь губи, що унеможливлювало отримання достовірного результату. У зв`язку з цим його було доставлено до закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду.

У медичному закладі позивач відмовився надати письмову згоду на проведення медичного огляду, а також протягом майже трьох годин не здав біологічні зразки, пояснюючи, що «хоче, але не може».

З огляду на це працівниками поліції у закладі охорони здоров`я було винесено постанову серії ЕНА №4979209 від 15.06.2025 року за ч.1 ст.122 КУпАП та складено протокол серії ЕПР 1 №362207 за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі медичного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України, позов щодо оскарження постанови у справах про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху може бути подано протягом десяти днів з дня її ухвалення.

Постанову винесено 15.06.2025 року. Позивач був обізнаний про винесення постанови та відмовився від її отримання, що належним чином зафіксовано працівниками поліції також до відзиву долучено відео розгляду справи.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що відмова особи від отримання копії постанови не є підставою для перенесення початку перебігу строку оскарження. Відтак строк оскарження почався саме з 15.06.2025 р., а не з моменту отримання копії адвокатом, і був пропущений без поважних причин. Таким чином, строк звернення позивачем пропущено, а клопотання про його поновлення не подано.

Щодо правомірності зупинки зазначає, що підставою зупинки було порушення вимог знаку 2.1 «Дати дорогу». Відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» така підстава є законною і достатньою. Відео з бодікамери підтверджує факт порушення.

Щодо правомірності притягнення за ст. 122 КУпАП зазначає, що порушення знаку пріоритету саме по собі є складом правопорушення. Верховний Суд у своїй практиці зазначає, що створення небезпеки не є обов`язковою умовою притягнення до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, достатній сам факт порушення вимоги знаку.

Позивач у своєму адміністративному позові посилається на те, що його процесуальні права під час розгляду справи були порушені, зокрема, нібито не роз`яснено права, розгляд відбувався у закладі охорони здоров`я, а також він не мав можливості належним чином реалізувати своє право на захист. Вказані твердження є безпідставними та не відповідають дійсності з таких підстав.

Відеозапис розгляду справи підтверджує, що перед початком провадження працівником поліції було роз`яснено всі права, передбачені ст.268 КУпАП.

Позивач підтвердив, що йому зрозумілі його права та не заявляв жодних зауважень з цього приводу.

Щодо місця винесення постанови зазначає, що КУпАП не містить імперативної вимоги щодо конкретного місця винесення постанови у справах про адміністративні правопорушення. Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа), який розглядає справу, має встановити обставини та вирішити справу по суті, однак місце такого розгляду закон не обмежує.

Постанову було винесено у закладі охорони здоров`я з огляду на те, що саме там проводився огляд на стан алкогольного сп`яніння. Така практика узгоджується з вимогами ст.266 КУпАП, яка прямо передбачає проведення огляду в медичних закладах.

Щодо права на захист зазначає, що позивачу було надано можливість скористатися допомогою захисника. Відповідно до відеозапису та матеріалів справи, позивач був проінформований про це право. Однак позивач не наполягав на виклику адвоката та не заявляв клопотань про відкладення розгляду для забезпечення правової допомоги.

Відсутність адвоката-захисника під час розгляду справи не є порушенням права на захист, якщо особі було роз`яснено відповідне право, а вона добровільно не скористалась ним.

Щодо принципу справедливого судового розгляду зазначає, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ (справи «Енгель та інші проти Нідерландів», «Мальє проти Франції»), провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно відповідати принципам справедливості, неупередженості та рівності сторін.

В даній справі позивач мав усі передбачені законом процесуальні гарантії: йому були роз`яснені права, надано можливість надати пояснення та докази, користуватися правовою допомогою, а також він має можливість оскаржити постанову в суді.

Таким чином, жодних порушень процесуальних прав позивача під час розгляду справи не було, право позивача на захист було забезпечене у повному обсязі, а доводи про протилежне є безпідставними та зводяться лише до спроб уникнути відповідальності.

Усі доводи позивача про нібито незаконність постанови, порушення процесуальних прав та відсутність доказів є безпідставними, не підтверджені матеріалами справи та законодавством. Постанова серії ЕНА №4979209 від 15.06.2025 року була винесена з дотриманням всіх норм КУпАП, і підстав для її скасування немає. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4979209 від 15.06.2025 року інспектором 2 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Мартиненко Євгенією Сергіївною було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Згідно цієї постанови 14.06.2025 о 23:35 год. за адресою: м.Дніпро, вул. Вартових Неба, 32 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги дорожнього знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу», чим порушив вимоги п. 8.4.б. ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 ч.1 КУпАП. В постанові також зазначено поліцейським, що водій від підпису в постанові та від її отримання відмовився.

Крім того, як зазначили сторони у позові та у відзиві відповідно, відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Щодо цього суд зазначає, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не є предметом розгляду даної справи.

Судом досліджено відеозаписи, надані відповідачем Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції.

На відеозаписах, зокрема, зафіксовано як поліцейські підходять до автомобіля TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_1 , який стоїть на проїжджій частині та за кермом якого знаходиться позивач. Поліцейський повідомляє позивачу, що він з порушенням проїхав перехрестя з другорядної дороги. Потім поліцейський пропонує позивачу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що позивач погоджується. Поліцейські намагаються провести огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер» та потім огляд позивача на стан сп`яніння намагається провести лікар у медичному закладі. Все це відбувається тривалий час, позивач сперечається з поліцейськими та лікарем. Згодом поліцейська оголошує позивачу про розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, роз`яснює йому його права та оголошує винесену постанову, потім повідомляє, що зараз надасть йому копію постанови, після чого запис припиняється.

На відеозапису наданому суду не зафіксовано ані вручення позивачу копії постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, ані пропозиції поліцейської позивачу отримати копію цієї постанови, ані відмови позивача від отримання зазначеної копії постанови.

Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП було винесено 15.06.2025, а до суду представник позивача звернувся з даним адміністративним позовом 26.06.2025 року, при цьому зазначив, що відповідач копії вищевказаної постанови позивачу не надав, її отримав представник позивача тільки 25.06.2025 року після звернення до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції.

Отже, враховуючи, що доказів вручення позивачу копії оскаржуваної постанови чи його відмови від її отримання суду не надано, позов подано в межах десятиденного строку з дня вручення копії постанови адвокату позивача, у зв`язку з чим строк на оскарження постанови, передбачений ч.2 ст.286 КАС України, позивачем не пропущений.

Відповідно до п. 8.4 Правил дорожнього руху України дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи: а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги; в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі; г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження; ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила; д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування; е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Відповідно до дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» розділу 33 Правил дорожнього руху України водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Але відповідачами у встановленому законом порядку доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП суду не надано та не спростовано доводів позивача про те, що він не скоював цього адміністративного правопорушення. Зокрема, на наданих суду відеозаписах взагалі не зафіксовано порушення позивачем вимог дорожнього знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу». Будь-яких інших доказів на підтвердження скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, суду не надано.

Таким чином, до матеріалів справи не долучено та в судовому засіданні не встановлено необхідних і достатніх доказів, які поза розумним сумнівом підтверджують вину позивача, а саме що він 14.06.2025 о 23:35 год. за адресою: м.Дніпро, вул. Вартових Неба, 32, керуючи транспортним засобом TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення п.8.4.б Правил дорожнього руху України не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 ч.1 КУпАП

Оскільки доказів, які б були допустимими та достатніми для підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, суду не надано, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні адміністративного позову сплачено судовий збір в сумі 605,60 грн.

Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, провадження № 11-1287апп18, розмір судового збору у справах щодо накладення адміністративного стягнення за подання позовної заяви складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, за подання даної позовної заяви позивач сплатив судовий збір - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605,60 грн., але з урахуванням того, що позов подано в електронній формі через підсистему «Електронний суд» сума судового збору відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 484,48 грн (із розрахунку 605,60 грн х 0,8 = 484,48 грн).

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 484,48 грн. підлягають стягненню з відповідача Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст.122, 245, 251, 280, 283, 287-289, 293 КупАП, ст.ст.2, 5, 72-77, 134, 139, 242-244, 250, 268, 286, 293, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , в інтересах якого діє Коровай Артем Анатолійович, адреса: Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул.Князя Ярослава Мудрого, буд.33, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , до інспектора 2 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Мартиненко Євгенії Сергіївни, адреса: 49000, м.Дніпро, Троїцька площа, 2А, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська область, м.Дніпро, Троїцька площа, 2А, , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову інспектора 2 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Мартиненко Євгенії Сергіївни серії ЕНА №4979209 від 15.06.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, на ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати на відшкодування судового збору в сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Рибкін