Справа № 120/13358/25
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 жовтня 2025 р. Справа № 120/13358/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Сало Павло Ігорович, перевіривши у місті Вінниці матеріали позовної заяви військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

23.09.2025 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла позовна заява за підписом ОСОБА_2 , подана від імені та в інтересах військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів у розмірі 42 000 грн.

Ухвалою суду від 29.09.2025 вказану позовну заяву залишено без руху, водночас позивачу встановлено 10-денний строк з дня отримання копії ухвали для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви, а саме надання документа про доплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 3028,00 грн та доказів на підтвердження того, що відповідач звільнений з військової служби.

09.10.2025 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла заява представника позивача про виконання вимог суду, до якої, зокрема, додано витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 283 від 05.11.2022 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

Водночас представник позивача заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору до завершення розгляду справи, посилаючись на відсутність у військової частини НОМЕР_3 коштів на оплату судового збору. При цьому просить врахувати, що військова частина вжила необхідних заходів для отримання додаткового фінансування, направивши до вищестоящого командування відповідний запит.

У разі незадоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору, представник позивача на підставі положень статті 121 КАС України просить продовжити строк на усунення недоліків позовної заяви.

Вирішуючи заявлені позивачем клопотання, суд зазначає таке.

Судовий збір, як складова частина судових витрат, виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функцію. Компенсаційна функція полягає у відшкодуванні коштів, витрачених державою на здійснення правосуддя, а також коштів, витрачених особами, що звертаються до суду або вчиняють певні процесуальні дії. Превентивна функція полягає в попередженні необґрунтованих звернень до судів, у забезпеченні виконання юридично зацікавленими в результаті справи особами своїх процесуальних обов`язків. Соціальна функція проявляється в тому, що судові витрати покликані забезпечити фактичну доступність до правосуддя.

Якщо компенсаційна функція судового збору лежить за межами судового процесу, то від виконання превентивної та соціальної функції судового збору безпосередньо залежить виникнення та розвиток судового процесу.

Питання звільнення від сплати судового збору як складової судових витрат, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення його сплати регулюються частиною першою статті 133 КАС, відповідно до якої суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Крім того, питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України "Про судовий збір", норма якої є спеціальною.

Як видно зі змісту цієї норми, існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (частина перша статті 8 Закону України "Про судовий збір"), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (частина друга цієї ж статті):

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Насамперед варто зауважити, що Законом України "Про судовий збір" визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у статті 5 зазначеного Закону та є вичерпним.

З аналізу ж статті 8 Закону України "Про судовий збір" чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію "суд, враховуючи майновий стан сторони, може…", тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

На цьому також наголошено у пункті 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18, за змістом якого юридична особа має право звернутися з клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, і суд за результатами розгляду цього клопотання не обмежений у праві на власний розсуд відстрочити або розстрочити таку сплату.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" право на суд не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

У даному випадку про відстрочення сплати судового збору клопоче орган державної влади.

Відтак суд зауважує, що фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів з державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

Як зазначено у пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 (з наступними змінами), під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

Враховуючи наведене та беручи до уваги, що юридична особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб`єктами владних повноважень тощо не є безумовною підставою для звільнення (відстрочення, розстрочення) від такої сплати.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд в ухвалах від 18.05.2021 у справі № 440/6530/20 та від 20.05.2021 у справах № 520/13132/2020, № 320/1831/1, № 520/4916/2020.

Крім того, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 28.04.2021 у справі № 640/3393/19.

Так, у вказаній постанові зазначено, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду.

Відсутність бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень право в будь-який час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

Таким чином, факт відсутності в державного органу коштів, необхідних для сплати судового збору, не визнаний Великою Палатою Верховного Суду як поважна причина навіть в цілях поновлення строку на апеляційне оскарження.

Представник позивача у своїй заяві про відстрочення сплати судового збору посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 09040/2276/18 та вказує на те, що військова частина (як роботодавець) сплачує військовослужбовцю (як працівнику) грошове забезпечення, працівник та роботодавець наділяються трудовими правами та обов`язками, то позивач має право на відстрочення сплати судового збору на певний строк, оскільки вищевказані обставини мають ознаки трудових правовідносин, тобто предметом цього позову є трудові відносини.

Зокрема, як зазначає представник позивача, Велика Палата Верховного Суду у згаданій постанові зробила висновок про те, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи ? юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Втім, суд критично оцінює посилання представника позивача про можливість застосування до спірних правовідносин положень п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", оскільки ініційований позивачем в межах цієї справи спір не має ознак трудового та не стосується захисту трудових прав, а пов`язаний зі стягнення з відповідача за зверненням суб`єкта владних повноважень.

З огляду на викладене клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Разом з тим відповідно до ч. 2 ст. 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи відхилення судом клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору та з метою забезпечення права особи на звернення до суду, суд вважає за необхідне продовжити позивачу строк виконання ухвали суду від 29.09.2025.

Керуючись ст.ст. 121, 161, 256, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору відмовити.

Продовжити військовій частині НОМЕР_1 строк для усунення недоліків позовної заяви згідно з ухвалою суду від 29.09.2025 на 10 (десять) календарних днів з дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя Сало Павло Ігорович