Справа № 300/305/25
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" вересня 2025 р. справа № 300/305/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Шумея М.В.,
секретаря судового засідання Гуменюк М.В.
представника позивача - Кропивницької У.М.
представника відповідача - Голинської Д.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, в якому просить суд визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 18 вересня 2024 року № 019958/0706 про застосування відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 820 954,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані винесенням Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області протиправного податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 18 вересня 2024 року № 019958/0706 про застосування відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 820 954,00 грн.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 року постановлено розгляд даної адміністративної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Відповідач по даній судовій справі скористався правом надання відзиву на позовну заяву.
Сторони по справі реалізували свої права визначені КАС України щодо надання заперечень, пояснень, клопотань із долученням до матеріалів судової справи доказів .
Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами загального позовного провадження, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.
Видами діяльності позивача за КВЕД є: 47.19 Інші види роздрібноі? торгівлі в неспеціалізованих магазинах(основнии?, 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, 95.11 Ремонт комп`ютерів і периферіи?ного устатковання, 95.12 Ремонт обладнання зв`язку, 68.20 Надання в оренду и? експлуатацію власного чи орендованого нерухомого маи?на, 46.51 Оптова торгівля комп`ютерами, периферіи?ним устаткованням і програмним забезпеченням, 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаціи?ним устаткованням,деталями до нього, 47.41 Роздрібна торгівля комп`ютерами, периферіи?ним устаткованням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах, 47.42 Роздрібна торгівля телекомунікаціи?ним устаткованням у спеціалізованих магазинах, 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах, 62.03 Діяльність із керування комп`ютерним устаткованням.
Посадовими особами ГУ ДПС у Рівненській області на підставі наказу від 02.08.2024 №1930-п та направлень на перевірку від 02.08.2024 №3485/Ж3/17-00-07-05-15, №3486/Ж3/17-00-07-05-15 та №3487/Ж3/17-00-07-05-15 проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 , ТРЦ «Злата Плаза», де здійснює господарську діяльність позивач.
В ході перевірки уповноваженому представнику позивача вручено вимогу про надання документів.
На письмову вимогу про надання документів до перевірки надано договір комісії № ГД-01-08-24-ДД від 01.08.2024 р., акт приймання-передачі товарів 01.08.2024 р. до договору комісії, форму обліку товарних запасів договір суборенди нежитлового приміщення, договори про співпрацю.
Заперечення на вищезазначений акт позивач не подавав, оскільки акт не було надіслано платнику податків у встановленому законодавством порядку.
Податкове повідомлення-рішення від 18.09.2024 № 019958/0706 оскаржене позивачем в адміністративному порядку шляхом подання до ДПС України скарги від 18.10.2024.
Рішенням ДПС України від 16.12.2024 №37651/6/99-00-06-03-02-06 оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки та спірним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України (далі ПК України).

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Одним із видів податкового контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства відповідно до статті 75 ПК України є право контролюючих органів на проведення камеральної, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичної перевірки.

Такі перевірки мають свої особливості щодо сфери правового регулювання, підстав для їх призначення, проведення, оформлення результатів та прийнятих за її наслідками рішень.

Так, підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України.

На відміну від всіх інших передбачених законом перевірок фактична перевірка здійснюється без будь-якого попередження платника податку (особи) відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України.

Водночас попри відсутність необхідності попередження платника про проведення фактичної перевірки закон встановлює підставі та обов`язкові умови (обставини), що є необхідною передумовою для її здійснення. Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Суд звертає увагу на правове формулювання норми пункту 80.2 статті 80 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки. Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

За приписами підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.

У постанові від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду висловив правову позицію у подібних правовідносинах, зокрема:

«Верховний Суд у складі Судової палати вважає, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки».

Суд враховує, що інформацією, у зв`язку з якою прийнято наказ від 02.08.2024 №1930-п, став лист Державноі? податковоі? служби Украі?ни, якии? адресовании? Головним управлінням ДПС в областях та м. Києві від 12.02.2024 N 3638/7/99-00-07-04-03-07, яким Державна податкова служба Украі?ни направила лист Beijing Roborock Tehnology Со., LTD, в особі Коваленко Аліни, від 29.01.2024 б/н (вх. ДПС N 3455/6 від 05.02.2024) про можливі факти порушення вимог законодавства щодо застосування peєcтраторів розрахункових операціи? та програмних peєстраторів розрахункових операціи?, ведення обліку товарних запасів, здіи?снення розрахунків в іноземніи? валюті та використанні праці неоформлених наи?маних працівників інтернет-магазином https://jabko.ua та мережею магазинів "ЯБКО" для вжиття відповідних заходів податкового контролю та органiзацiі? i проведення фактичних перевірок.

За таких обставин, вищенаведении? наказ ГУ ДПС у Рівненській області від 02.08.2024 №1930-п про проведення фактичноі? перевірки складении? з дотриманням вимог чинного законодавства, а також наявністю достатніх правових підстав для і?і? проведення.

Щодо суті порушень, суд зазначає наступне.

Пунктом 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР) передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння.

Згідно з абзацом 60 статті 2 Закону №265/95 термін технічно складні побутові товари, що підлягають гарантійному ремонту для цілей цього Закону вживається у значенні, наведеному в Законі України Про захист прав споживачів. Перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2017 №231. Смартфони та мобільні телефони відносяться до даного переліку.

Згідно з статтею 20 Закону №265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку (далі - ФОП), які відповідно до Закону зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП визначає Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.09.2021№496, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.2021 за №1411/37033 (далі - Порядок №496).

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку №496 у цьому Порядку терміни вживаються в таких значеннях:

документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи;

первинні документи опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

Опис залишку товарів на початок обліку складається в довільній формі та має містити інформацію про: найменування товарів, наявних у такої ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП.

Згідно з пунктами 1 та 2 розділу ІІ Порядку №496 облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.

Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.

Форма обліку ведеться за вибором ФОП у паперовій або в електронній формі.

Форма обліку має містити зазначені в довільному порядку дані ФОП: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки ФОП або серія та номер паспорта/номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті, податкова адреса, назва та адреса місця продажу (господарського об`єкта) або місця зберігання, в межах якого ведеться облік. Для паперової форми обліку зазначені дані мають міститися на титульному аркуші.

Отже документами, що є підставою для внесення записів до товарних запасів є накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, акти приймання-передачі товарів, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи тощо.

В свою чергу законодавством не передбачено, що за місцем знаходження господарської одиниці суб`єкта господарювання повинні зберігатись оригінали первинних документів на придбання товарно-матеріальних цінностей, які є підставою для обліку товарних запасів.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХIV (далі Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Під час перевірки було встановлено не ведення позивачем обліку товарних запасів за місцем їх реалізації на загальну суму 820 954,00 грн, які не підтверджені під час проведення перевірки первинними документами, що підтверджують облік та походження товарів.

Відповідач наголошує, що ? .

, Суд критично оцінює такий висновок податкового органу, як підставу для застосування до позивача штрафних санкцій, оскільки ФОП ОСОБА_1 надав до перевірки договір комісії № ГД-01-08-24-ДД від 01.08.2024 р., акт приймання-передачі товарів 01.08.2024 р. до договору комісії, форму обліку товарних запасів, договір суборенди нежитлового приміщення, договори про співпрацю.

Вказана обставина не заперечується відповідачем та підтверджується актом фактичної перевірки і матеріалами справи.

Суд дослідив долучені до справи документи, а саме: договір комісії № ГД-01-08-24-ДД від 01.08.2024 р., акт приймання-передачі товарів 01.08.2024 р. до договору комісії, форму обліку товарних запасів, які були подані позивачем та досліджувались посадовими особами ГУ ДПС в Рівненській області під час фактичної перевірки.

Так, відповідно до договору комісії № ГД-01-08-24-ДД від 01.08.2024 р., укладеного між ФОП ОСОБА_2 (комітент) та ФОП ОСОБА_1 (комісіонер), його предметом є зобов`язання комісіонера за дорученням комітента, від свого імені за плату (винагороду) укладати за рахунок комітента договори щодо продажу товарів, передбачених договором (пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору комісії передбачено, що конкретні умови щодо ціни, кількості, якості та асортименту продукції, наведено у актах приймання-передачі товарів.

Згідно з пунктом 4.1. договору комісії передання товарів комітентом комісіонеру для продажу відповідно до умов цього договору здійснюється за актом приймання-передачі товарів на таких умовах:

- місце передання: АДРЕСА_1 ;

- порядок транспортування продукції, що передається комісіонерові для продажу відповідно до умов цього договору, до місця передання визначається комітентом.

Актом приймання-передачі товарів від 01.08.2024 позивачу передано 870 одиницю товару на загальну суму 820 954,00 грн.

Отримання товару за вказаним актом приймання-передачі товарів відображено позивачем у формі ведення обліку товарних запасів.

Суд констатує, що податковий орган взагалі не надав оцінки первинним документам, які були долучені позивачем під час перевірки і в подальшому до скарги.

Відтак, Договір комісії № ГД-01-08-24-ДД від 01.08.2024 р., акт приймання-передачі товарів 01.08.2024 р. до договору комісії, форму обліку товарних запасів містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (постачальник (Комітент) ФОП ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ), отримувач (Комісіонер) ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), дати проведення операціі? (передання товарів, зазначених в акті прии?мання-передачі товарів до Договору комісіі? 01.08.2024), наи??менування, кількість та вартість товару, а також наи?менування, кількість та вартість кожноі? окремоі? одиниці товару чітко зазначені в акті прии?мання-передачі товарів до договору комісіі?.

Тобто, вказані документи повною мірою ідентифікують постачальника та отримувача товару, дату проведення операціі?, наи?менування, кількість та вартість товару та мають всі ознаки первинних документів, які передбачені Порядком № 496.

Жодних зауважень щодо змісту, форми тощо цих документів контролюючии? орган в акті перевірки не зазначив. Також будь-яких застережень стосовно правильності заповнення позивачем Форми ведення обліку товарних запасів в акті перевірки податковии? орган не навів.

Верховнии? Суд у постанові від 10.05.2023 у справі № 640/966/20 вказав, що при поданні первинних документів, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостеи? здіи?снення господарюючими суб`єктами відповідних операціи? з урахуванням часу, місця знаходження маи?на, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечнии? факт реального вчинення господарських операціи?, що і є підставою для формування платником податкового обліку вони повинні бути досліджені в судовому засіданні та і?м повинна бути надана правова оцінка.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що надані позивачем контролюючому органу під час фактичноі? перевірки документи є, у розумінні приписів Порядку No 496, належними документами, які підтверджують облік та походження товарів за місцем і?х реалізаціі?.

Отже, на момент проведення перевірки та здіи?снення реалізаціі? товару у позивача були наявні первинні документи на і?х придбання, що свідчить про і?х належнии? облік.

У даніи? справі відповідач не надав доказів, які б беззаперечно спростовували зафіксовані в первинних документах господарські операціі? щодо отримання позивачем товару, якии? реалізовувався ним у магазині.

Водночас, податковии? орган, ігноруючи надані позивачем документи та стверджуючи про неподання ним первинних документів щодо отримання (надходження) товару не вказав у акті перевірки, які ж саме конкретні первинні документи позивачу належало надати.

Також не зазначив контролюючии? орган в акті перевірки жодних причин неврахування наданих позивачем документів як первинних.

Суд зауважує, що податковий орган не здійснював зняття залишків товарних запасів та не вимагав проведення інвентаризації у платника податків, самостійно визнавши, що асортимент товару відносно якого зроблено висновок про неналежнии? облік відповідає акту приймання-передачі.

Згідно з пунктом 20.1.9. ПК Украі?ни контролюючі органи мають право під час проведення перевірки вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризаціі? основних засобів, товарно-матеріальних цінностеи?, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностеи?, готівки з використанням інформаціі? та документів щодо результатів такоі? інвентаризаціі? за наслідками таких перевірок або під час наступних заходів податкового контролю.

При цьому проведення інвентаризаціі? має здіи?снюватись саме платником, а контролюючии? орган може лише вимагати і?і? проведення. Нестача придбаних товарів має бути виявлена в результаті інвентаризаціі?, яка здіи?снена під час проведення перевірки, в межах якоі? вона була призначена (ініціи?ована).

Отож, за своєю суттю інвентаризація це перевірка фактичноі? наявності маи?на і співставлення даних інвентаризаціі? з бухгалтерським обліком. Нестачу товару можна виявити, коли відомі дані про залишки товару на початок інвентаризаціі? та і?х рух (вибуття, надходження) за звітнии?? період.

При цьому відомості щодо даних залишку товарів на початок інвентаризаціі? мають встановлюватись на підставі первинноі? документаціі?.

Таким чином, проведення платником податків на вимогу контролюючого органу під час проведення податковоі? перевірки інвентаризаціі? товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (постанови Верховного Суду: від 06.02.2020 у справі No 807/1556/17, від 18.03.2024 у справі No120/2466/23, від 15.04.2024 справі No120/2764/23).

Разом з тим, вимога щодо проведення інвентаризаціі? у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , ФОП ОСОБА_1 контролюючим органом не вручалася та не направлялася, що відображено також в акті перевірки від 14.08.2024 №12397/Ж5/17-00-07-05-17/ НОМЕР_1 .

Доводи податкового органу фактично грунтуються на аналізі реальності здіи?снення господарськоі? операціі? за Договором комісіі?, яка, може бути перевірена контролюючим органом під час проведення відповідноі? перевірки платника податків. Разом з тим, за обставинами справи предметом фактичноі? перевірки є дотримання платником податків (позивачем) норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здіи?снення платниками податків розрахункових операціи?, ведення касових операціи?, наявності ліцензіи?, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (наи?маними особами).

Отже, реальність виконання умов договору комісіі? не є предметом розгляду у ціи? справі, а тому ненадання документів на підтвердження походження товарів та встановлення и?ого реального власника не спростовує факт належного і?х обліку.

Згідно з частиною 1 статті 1011 Цивільного кодексу Украі?низа договором комісіі? одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другоі? сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до частиною 1статті 1013 Цивільного кодексу Украі?ни комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісіі?.

Отже з аналізу вказаних норм не випливає обов`язок комісіонера надати інші документи про походження товару, окрім договору та акту прии?мання-передачі.

Аналогічнии? висновок викладено Верховним Судом у постанові від 18.06.2025 № 280/2502/24.

Суд також критично оцінює доводи податкового органу щодо ненадання під час перевірки звіту та платіжних документів за договором комісіі?. Банківські виписки щодо комісіи?ноі? винагороди, передбаченоі? Договором комісіі? не були надані, оскільки не вимагались ГУ ДПС у Рівненській області. Такі банківські виписки не підтверджують і не спростовують ведення чи не ведення позивачем обліку товарів, що знаходяться у місці продажу, а, відтак, не мають значення для цього спору, якии? стосується притягнення до відповідальності згідно з ст. 20 Закону No 265/95-ВР саме за не надання під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу.

Аналогічнии? висновок викладено Верховним Судом у постанові від 30.07.2025 № 380/6314/24.

Також варто зазначити, що Верховний Суд у постанові від 09.09.2025 № 600/5677/24-а наголосив, що відсутність звіту комісіонера під час перевірки не може вважатися порушенням вимог обліку товарних запасів, оскільки обов`язок щодо складання та подання такого звіту визначений умовами договору комісії та виникає у комісіонера раз на місяць, після закінчення відповідного звітного періоду. Відтак, вимога контролюючого органу про надання «Звіту комісіонера» під час перевірки є безпідставною.

Окрім цього, як встановлено судом, у даній справі Звіт комісіонера був складений сторонами 31.08.2024 р. та долучений до додаткових пояснень Позивача від 01.09.2025 р.

Долучені до матеріалів справи Звіт комісіонера, акт повернення товару та доповнена форма обліку відповідають установленим вимогам, підтверджують законність дій позивача та спростовують доводи контролюючого органу в цій частині.

Враховуючи вищевикладене в сукупності суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Івано-Франківській області від 18.09.2024 № 019958/0706, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 820 954,00 грн, винесено відповідачем без дотримання вимог закону, а тому є наявними правові підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, відповідно до ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір, який в силу ч. 1 ст. 139 КАС України підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 18 вересня 2024 року № 019958/0706 про застосування відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 820 954,00 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 6567,63 гривні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.

Повний текст рішення складено 06.10.2025