Справа № 466/1863/25
Суддя: Свірідова В. В.
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/1863/25
Провадження № 2-а/466/105/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

при секретарі Солиган М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Львова адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

26.02.2025 адвокат Литвиненко І.Л. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, в якій просить суд постановити рішення, яким скасувати постанову №153 від 10.02.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 10.02.2025 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 гривень.

Вважає, що постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки його незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності, при винесенні постанови відповідач допустився помилкової оцінки ситуації, діяв суб`єктивно та грубо порушив його права. Зазначає, що він самостійно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого йому було надано направлення на медичний огляд ВЛК, та сказали прийти пізніше, конкретної дати не вказали, повістку не складали.

В даній постанові зазначено, що ОСОБА_1 не прибув для уточнення даних на 11.01.2025, повістку йому було надіслано поштовим зв`язком за адресою реєстрації, проте у встановлений законом строк він прибув.

Вважає, що така кваліфікація дій працівників ТЦК не відповідає вимогам чинного законодавства,адже норми діючого законодавства передбачають щоб повістка була вручена особисто і під підпис особи, а така не вручалась і на поштову скриньку не надходила. Відтак просить визнати постанову протиправною та скасувати її, так як його неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, при цьому жодних доказів вини в оскаржуваній постанові не наведено.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 27.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.17).

03.03.2025 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що позивач був належним чином повідомлений в установленому законом порядку про явку в ОРТЦК, а відповідач діяв в межах та у спосіб передбачений чинним законодавством. З огляду на вищевикладене, 10.02.2025 року складено протокол про адміністративне правопорушення відносно Позивача та за результатами розгляду винесено постанову №153 за справою про адміністративне правопорушення. З приписами ст. 268 КУАП ознайомлений під особистий підпис про що зазначено в протоколі, жодних зауважень чи клопотань не заявляв.

В судове засідання позивач не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, скерувавши до суду додаткові пояснення у справі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За правилами ч. 5 ст. 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Згідно ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Судом встановлено, що оскаржуваною постановою за №153 від 10.02.2025р. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковника ОСОБА_2 притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП з накладенням 17000 грн штрафу. Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 вчинив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію під час дії особливого періоду, що введений Указом Президента України від 17.03.2014р. №303/2014, воєнного стану, що введений Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 (зі змінами), та загальної мобілізації, що введена Указом Президента України від 24.02.2022р. №69/2022 і Указом Президента України від 24.02.2022р. №65/2022 (зі змінами), а саме: не з`явився для уточнення даних по повістці, чим порушив вимоги ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Частина 3 ст.210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період із стягненням у виді штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст.ст.210, 210--1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів-додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (далі-Правила).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події складу адміністративного правопорушення, що має бути доведено шляхом надання доказів.

У відповідності до ст. 251 КУпАП, Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Складання постанови без будь-яких фактичних доказів вчинення адміністративного правопорушення є неправомірними, що підтверджується Постановою Верховного суду у справі №357/10134/17 від 23.10.2019, подібні постанови підлягають скасуванню.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеності невинуватості цієї особи.

Як зазначає позивач, що жодної повістки він не отримував ні особисто ні у відділенні Укрпошти, про що мав би належним чином бути сповіщений. В період коли начебто йому була скерована повістка він проходив лікування, окрім того, більше 11 років перебуває на замісній підтримувальній терапії понад 11 років, має гепатит С, що підтверджено довідкою КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги від 10.02.2025р. (а.с.10). Окрім того здійснює догляд за матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка згідно лікарського висновку потребує стороннього догляду на непрофесійній основі, та здійснює догляд за братом інвалідом ІІ групи, що підтверджується наступними доказами: довідкою до акту МСЕК серії 10 ААА 3491065, довідкою до акту МСЕК серії 10 ААВ № 6765АА 3491065.

Окрім того, як зазначає позивач, відразу після контакту з дільничним добровільно з`явився в ОРТЦК для надання пояснень щодо причин його неявки оскільки не мав наміру злісно ухилятися від виклику в ТЦК, так як самостійно з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого йому було надано направлення на медичний огляд ВЛК, та сказали прийти пізніше, конкретної дати не вказали, повістку не складали.

Відповідно до ст. 22 п.1 абз.2 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці до відповідного підрозділу розвідувальних органів України, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до ст. 22 п.3 абз.7 цього ж Закону, у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Відповідно до п.34 Постанови КМУ №560 від 16.05.2024року повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.

Відповідно до п.п.2 п. 41 Постанови №560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних.

Постановою КМУ №1147 від 08.10.2024 року Про внесення змін до Правил надання послуг поштового зв`язку внесено зміни до Правил надання послуг поштового зв`язку. Згідно абзацу 2 п. 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 15 березня 2009 року, передбачено, зокрема, що рекомендовані листи з позначкою Повістка ТЦК під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК.

Повістку на 11.01.2025 року належним чином йому не вручено, окрім того він не отримав жодного повідомлення від суб`єкта поштового зв`язку про те, що на поштовому відділені перебуває лист(повістка) для позивача.

Облікові дані ОСОБА_1 оновив відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник відповідача не надав жодних належних доказів, які б свідчили про те, що позивач порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Таким чином, прямого умислу щодо ухилення позивачем виконання військового обов`язку суд не вбачає.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в справі від 08.07.2020 № 463/1352/16-а (адміністративне провадження № К/9901/21241/18) звертає увагу на те, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Проте відповідачем не надано доказів вручення поштового відправлення № 457 особисто позивачу, відмітка «за довіреністю» не може слугувати доказом належного вручення позивачу повістки (а.с.33-35).

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23- рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, і однією із таких презумпцій є закріплена в статті 62 Конституції України презумпція невинуватості, відповідно до якої особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Як зазначено у пункті 30 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/13 52/16-а, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, суду не надано жодних належних доказів, які б свідчили про те, що позивач порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідачем оскаржувана позивачем постанова винесена без належної правової оцінки дій правопорушника, без дослідження всіх обставин справи та з порушенням норм процесуального права, з порушенням принципів об`єктивності та справедливості.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач не переконався у належному повідомленні позивача про обов`язок з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак останнім не доведено наявності у його діях порушення ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а відповідно і складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 18.03.2020 у справі №543/775/17, за подання фізичною особою адміністративного позову про оскарження постанови про адміністративне правопорушення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, а тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

За наведених обставин, у суду немає підстав ставити під сумнів письмові показання позивача з цього приводу і таких доказів суду не представлено. Отже, за відсутності достатніх даних про вчинення позивачем правопорушення, постанову №153 від 10.02.2025 необхідно скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.9,19,77,139,229, 241-246,250, 255, 286, 293,295 КАС України,-

ухвалив:

позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову №153 від 10 лютого 2025 року по справі про адміністративне правопорушення, яким ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУПАП.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 09.10.2025р.

Суддя В. В. Свірідова