Справа № 160/25726/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Дніпропетровського міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення,-
10.09.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 09.09.2025 року через систему «Електронний суд» позовна заява Дніпропетровського міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
Обґрунтовуючи позовні вимоги ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області зазначає, що контролюючим органом було враховано помилкове зарахування ДМУ коштів у сплату єдиного внеску, а також те, що ці кошти були сплачені ДМУ вчасно та в повному обсязі до бюджету. Відтак, спірне рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску є протиправним та підлягає скасуванню.
06.10.2025 року від представника Дніпропетровського міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено про те, що відповідач не подав будь - якого доказу на спростування зазначених в позовній заяві обставин. Отже висновки, зазначені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2025 року зазначена вище справа розподілена та 11.09.2025 року передана судді Пруднику С.В.
15.09.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Згідно означеного рішення начальник Соборного відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Вікторія Чабаненко на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування вирішила застосувати до Дніпропетровського міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 8670964) штраф у розмірі 663 231,78 грн. (20% з 01.01.2015 року) за період з 21.11.2015 року до 12.01.2016 року та нарахувати пеню у розмірі 52 128,63 грн. (0,1 % суми недоїмки), які протягом 10 календарних днів після надходження рішення підлягають (сплаті) на рахунки Головного управління ДПС у Дніпропетровській області у сумі 715 360,41 грн.
Зокрема, у розрахунку штрафної санкції доданої до рішення контролюючого органу зазначено про порушення ДМУ ст. 9 Закону №2464, а саме єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за жовтень 2015 року по терміну сплати 20.11.2015 року фактично погашено 30.11.2015 року, за листопад 2015 року по терміну сплати 21.12.2025 року фактично погашено 12.01.2016 року тобто з порушенням законодавчо встановленого строку.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, вважаючи його протиправним та таким, що порушує законні права та інтереси, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Щодо вирішення справи по суті, суд вказує наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Крім того, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з п.1 та п.2 ч.2 ст.6 Закону № 2464 передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок та вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.
Платник єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статі 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Відповідно до ч.5 ст. 9 Закону № 2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування.
Частиною 7 статті 9 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.
На підтвердження своєчасного та у повному обсязі нарахування та сплати єдиного внеску ДМУ, зокрема, на протязі жовтня 2015 року та листопада 2015 року є відповідна документація платіжні доручення, що відповідають щомісячній поданій звітності до органу доходів та зборів.
Також, незважаючи на помилкове зарахування коштів єдиного внеску, вони були сплачені ДМУ вчасно та в повному обсязі, а відтак доводи ГУ ДПС у Дніпропетровській області про несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ДМУ єдиного внеску є необґрунтованими.
Єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (ст. 8 Закону № 2464).
Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (абз.1 ч.5 ст.9 Закону № 2464).
Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464).
Виходячи з системного аналізу зазначених норм права, визначальним для вирішення даної справи є факт зарахування сплачених коштів саме до рахунків органів доходів і зборів, оскільки в такому випадку відсутні ознаки складу правопорушення у вигляді несплати єдиного внеску, а зокрема, наслідки, що можуть проявлятися у недоотриманні системою загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідних коштів.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ДМУ було сплачено єдиний внесок в повному обсязі.
Помилка, яка була виявлена, не є правопорушенням у розумінні частини 2 пункту 11 статті 25 Закону № 2464, оскільки вся сума щодо сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що визначено ДМУ, сплачена у відповідності до норм законодавства та була перерахована до бюджету у встановлені законом терміни. Тобто, сплата єдиного внеску ДМУ відбулась у відповідному розмірі, який передбачений законодавством України та не породжує збитків, завданих бюджету України та держави в цілому.
Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів.
Суд зазначає, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений законом, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування санкцій для платника.
Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у межах законодавчо встановленого строку для такої сплати платник не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення номеру рахунку та/або коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду в справі №808/3455/15 від 02 червня 2020 року та в справі №824/2467/15-а від 29 січня 2020 року.
Так, Податковий кодекс України (далі також - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно зі статтею 113 ПК України строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов`язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори. Штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Нормами п. 113.1 ст. 113 ПК України встановлено, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування грошових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.
Статтею 102 ПК України встановлено строки давності та їх застосування. Тобто, законодавцем встановлено строк давності, а саме 1095 днів, 2555 днів, а також правила його застосування (п.п.102.1, 102.4, 102.5) або не застосування (п.п.102.2), зупинення відліку (п.п.102.2), або продовження (102.6).
Тобто, підпунктом 102.1 ст. 102, визначено застосування строку давності 1095 днів, і зазначено, що цей строк застосовується податковим органом у випадку проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.
Специфіка застосування штрафної санкції полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом на сплачену узгоджену суму податкового зобов`язання. Тобто, базою визначення суми штрафних санкцій є сума, яка фактично сплачена.
Отже, з урахуванням того, що обов`язковою умовою для застосування до платника податку штрафної (фінансової) санкції є сплата грошового зобов`язання або факт погашення податкового боргу, то відлік строку давності для застосування штрафної (фінансової) санкції за порушення правил сплати (перерахування) узгодженої суми грошового зобов`язання починається з дня, наступного за днем фактичної сплати такого грошового зобов`язання.
Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу (п.п.115.1 ст. 115).
Таким строком є строк 1095 днів, початком відліку якого є дата сплати податкових (грошових) зобов`язань.
Означена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24 липня 2023 року у справі № 821/850/18.
Крім того, пункт 101.1 статті 101 ПК України передбачає, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Як зазначено в пункті 101.2 цієї статті, під терміном "безнадійний податковий борг" розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.
Системний аналіз зазначених норм дозволяє зробити висновок про те, що ПК України встановлено універсальний граничний строк давності для стягнення контролюючим органом податкового боргу, який становить 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Цей строк є спеціальним строком давності для звернення податкового органу до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу та застосовується імперативно (в силу закону).
На думку суду, Дніпропетровське міське управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області своєчасно та в зазначені законодавством терміни перераховувало до бюджету утриманий із грошового забезпечення атестованого складу та нарахований на фонд оплати праці єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Стосовно сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в межах періоду виникнення спірних правовідносини, суд зазначає, що 19.10.2015 року ДМУ було сплачено кошти зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на рахунок ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУМ у Дніпропетровській області у розмірі - 1 788 119 грн. 45 коп. та 24.11.2015 року було сплачено кошти зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на рахунок ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУМ у Дніпропетровській області у розмірі - 382 896 грн. 70 коп., що підтверджено копіями платіжних доручень від 19.10.2015 року №2373 та від 24.11.2015 року №2873.
Суд вважає, що вказана обставина не може бути підставою для застосування штрафних санкцій та нарахування пені, оскільки ДМУ вчинені всі дії для сплати єдиного соціального внеску у встановлені законом строки.
Крім того, у платіжному дорученні від 19.10.2015 року №2373 зазначено призначення платежу:
«*;101;08670964;#1001050#2120#1788119,45#Нарахування ЕСВ 34,7% на грошове забезпеч.атестов.складу за жовтень 2015р 71020000» та в платіжному дорученні від 24.11.2015 №2873 зазначено призначення платежу: «*;101;08670964;#1001050#2120#382896,70#Нарахування ЕСВ 34,7% на грошове забезпеч.атестов.складу за листопад 2015р 71020000.»
Отже, заборгованість ДМУ щодо сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відсутня, оскільки суми сплачені ДМУ з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування були скориговані між відповідними рахунками, які були відкриті у ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська для сплати єдиного внеску.
Окрім того, у зв`язку із ліквідацією ДМУ на підставі наказу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська ГУДФС у Дніпропетровській області від 02.03.2016 №234 контролюючим органом було здійснено документальну позапланову виїзну перевірку ДМУ з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2013 року по 09.03.2016 року.
За результатами перевірки було складено довідку від 28.03.2016 року №778/04-62-14-02/08670964, згідно з якою порушень щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ДМУ єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 року по 09.03.2016 року не встановлено.
Таким чином, контролюючим органом було враховано помилкове зарахування ДМУ коштів у сплату єдиного внеску, а також те, що ці кошти були сплачені ДМУ вчасно та в повному обсязі до бюджету.
Зазначені обставини вказують на відсутність підстав для застосування до ДМУ штрафних санкцій за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та нарахування пені.
Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Отже, інші доводи сторін не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених фактів, суд робить висновок, що позовна заява підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 2422,40 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 2422,40 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву Дніпропетровського міського управління Головного управління МВС України в Дніпропетровській області до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник