Справа № 120/3689/25
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 жовтня 2025 р. Справа № 120/3689/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: Головного управління ДПС у Вінницькій області про: визнання протиправною та скасування вимоги

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на протиправність вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 23.01.2025 № Ф-0459-0232У на суму 21 969,20 грн, оскільки він не здійснював підприємницької діяльності, а з серпня 2018 перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , який сплачує за нього внески як за найманого працівника.

Позивач, з метою скасування вимоги, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою від 25.03.2025 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Установлено строк для подання заяв по суті.

Представник позивача 25.03.2025 подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення, що здійснюється в межах виконавчого провадження № 77123225 головним державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Віталієм Васильчуком, на підставі вимоги ГУ ДПС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-0459-0232У від 23.01.2025 по єдиному внеску за загальнообов`язкове державне соціальне страхування по ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у сумі 21969,20 грн до набрання судовим рішенням законної сили.

Ухвалою від 25.03.2025 заяву задоволено, зупинено стягнення, що здійснюється в межах виконавчого провадження № 77123225.

Скориставшись своїм процесуальним правом відповідач подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечує. По суті спору відповідач вказав, що згідно з реєстраційними та обліковими даними ОСОБА_1 здійснює діяльність як фізична особа - підприємець з 01.10.1994 по теперішній час. Відповідно до інтегрованої картки платника ФОП ОСОБА_1 проведено нарахування єдиного внеску з 21.01.2019 по 19.01.2021.

Станом на 02.04.2025 борг по єдиному внеску ОСОБА_1 становить 21 879,2грн., який відповідач вважає узгодженим, тому підлягає сплаті.

Спростовуючи доводи позивача в частині того, що він є найманим працівником, за якого роботодавець сплачує податки, відповідач вказав, що положення Закону від 13.05.2020 №592-ІХ щодо усунення дискримінації за колом платників набули чинності 01.01.2021. Тож, нарахування позивачу єдиного внеску за періоди з 21.01.2019 до 01.01.2021, тобто до внесення змін, є правомірним.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій спростовує доводи відповідача та наводить мотиви їх відхилення.

Враховуючи, що розгляд справи по суті розпочався, інших заяв і документів не надходило, а визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, отже суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзиву, встановив такі обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 з 27.07.1994 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, що підтверджується матеріалами справи (21-22).

Відповідно до інтегрованої картки платника ФОП ОСОБА_1 контролюючим органом проведено нарахування єдиного внеску з 21.01.2019 по 19.01.2021.

Ураховуючи, що станом на 31.12.2024 борг по єдиному внеску ОСОБА_1 становить 21 969,20грн. податковий орган виніс Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.01.2025 №Ф-0459-0232У (а.с. 66).

Позивач оскаржує Вимогу як таку, що порушує його права, тому звернувся до суду про її скасування.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі-ПК України, в редакції чинній на дату спірних правовідносин).

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дає визначення поняттю "працівник" - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон від 08.07.2010 № 2464-VI).

Приписами пункту 2 частини 1 статті 1 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI зазначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абз. 1 п. 3 та п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час порядок адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464-VI не врегульовано.

При цьому необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Таким чином, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. За відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таку правову позицію сформував Верховний Суд у постановах від 27.11.2019 у справі №160/3114/19, від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, від 23.01.2020 у справі №480/4656/18, від 18.03.2020 у справі №140/1777/19, від 02.04.2020 у справі №140/2475/19.

Отже, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, в постанові від 04 грудня 2019 року в справі №440/2149/19 Верховний Суд виснував, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

З матеріалів справи встановлено, що позивач з 27.07.1994 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, з 01.07.2005 позивач взятий на облік як платник єдиного внеску.

Водночас, згідно з даними індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-7) та довідки про доходи № 5 від 18.03.2025 року, виданої ФОП ОСОБА_2 , позивач є найманим працівником з 2019 (а.с. 34-36).

Отже, сплата єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача у період 21.01.2019 по 19.01.2021 провадилася його роботодавцем, що підтверджується здобутими у справі доказами.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача про виконання ним обов`язку із сплати єдиного внеску його роботодавцем, і як наслідок відсутність у останнього обов`язку сплати цього платежу, як фізичної особи-підприємця.

З приводу доводів відповідача, що позивач є фізичною особою - підприємцем у якого є обов`язок по сплаті єдиного внеску, суд зазначає, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна реєстрація позивача як ФОП проводилась до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (а.с. 21 зворотній бік).

В контексті цього, суд застосовує висновки Великої Палати Верховного Суду, в постанові від 01 липня 2020 року у справі № 260/81/19, яка виснувала, що статус фізичної особи-підприємця є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.

Отже, відсутність офіційного підтвердження в особи статусу фізичної особи-підприємця шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом № 755-IV, виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі такої особи у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Із обсягу встановлених у цій справі обставин слідує протиправність нарахування позивачу єдиного внеску за кодом платежу 71040000 (єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну діяльність) на загальну суму 21969,20грн.

Виходячи із меж заявлених вимог, суд доходить висновку, що Вимога Головного управління ДПС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 23.01.2025 №Ф-0459-0232У є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на вищевикладене, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 25.03.2025 зберігаються до набрання законної сили рішення у справі №120/3689/25 (а.с. 53-54).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачений судовий збір за подання позову у розмірі 968,96 грн та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 726,72грн, що разом становить 1695,68грн. (а.с. 39).

Отже, судовий збір, підтверджений документально, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) від 23.01.2025 №Ф-0459-0232У на суму 21969,20 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1695,68грн (одна тисяча шістсот дев`яносто п`ять гривень 68 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (код ЄДРПОУ - ВП 44069150, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100) .

Повне судове рішення складено 08.10.2025

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна