Справа № 320/13338/25
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2025 року справа №320/13338/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту також відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в м. Києві про відмову в перерахунку позивачу пенсії за віком;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати позивачу період роботи з 21.08.1980 по 02.07.2001 в ДКП «Київжитлотеплокомуненерго» до загального стажу та перерахувати пенсію за віком з дня виникнення права на призначення пенсії, а саме: з 28.12.2022.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомила, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003№ 1058-IV (далі по тексту також - Закон №1058).

Позивач зазначає, що за результатами звернення до ГУ ПФУ в м. Києві з проханням зарахувати період роботи з 21.08.1980 по 31.12.1997 до загального страхового стажу та здійснити перерахунок пенсії з 28.12.2022, відповідач повідомив про відсутність підстав для зарахування означеного періоду до загального страхового стажу з огляду на невідповідність печатки при звільненні назві підприємства.

На переконання позивача, означена неточність є формальною з огляду на те, що записами у трудовій книжці підтверджено, що у спірному періоді вона працювала у ВО теплових мереж «Київжитлотеплоенерго» та була звільнена у зв`язку з переведенням до СВП «Житлотеплоенерго Київенерго».

Крім того, позивач наголосила, що згідно усталеної позиції Верховного Суду на неї не може перекладатися відповідальність за вчинення неточних записів у трудовій книжці.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.04.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що 21.03.2023 позивач звернулась до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону №1058. З урахуванням принципу екстериторіальності означену заяву розглянуто ГУ ПФУ в Житомирській області та прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком з огляду на відсутність необхідного страхового стажу, не зарахувавши при цьому період роботи з 21.08.1980 по 31.12.1997, оскільки печатка при звільненні не відповідає назві підприємства.

Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 є громадянином України відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 18.12.2012.

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058 з 28.12.2022.

З матеріалів пенсійної справи позивача вбачається, що заявою від 21.03.2023 позивач звернулась до ГУ ПФУ в м. Києві про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону №1058.

Рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області від 28.03.2023 №9910/03-16 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, не зарахувавши періоду трудової діяльності з 06.06.1980 по 21.08.1980 по 31.12.1997, оскільки печатка при звільненні не відповідає назві підприємства, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993.

Заявою від 05.04.2023 позивач звернулась до ГУ ПФУ в м. Києві про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону №1058.

Рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 13.04.2023 №64 позивачу призначено пенсію за віком з 28.12.2022 на підставі Закону №1058, про що зазначено у протоколі про призначення пенсії та формі РС-Право.

З форми РС-Право вбачається про зарахування позивачу наступних періодів роботи до загального страхового стажу: з 22.01.1983 по 04.08.1987 (догляд за дитиною до 3 років), з 01.01.1998 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 31.12.2010, з 01.01.2011 по 28.02.2013, з 01.03.2013 по 31.12.2022. Всього 29 років 6 місяців 13 днів.

Водночас, відповідно до записів у трудовій книжці позивача №№ 1 - 5, позивач з 21.08.1980 прийнята контролером в службу ВО ТС «Київжитлопеплоенерго» згідно наказу від 18.08.1980 №73-к. 06.11.1980 переведена техніком в РЕК-2 згідно наказу від 10.11.1980 №290-к. 01.10.1989 переведена в РЕК-2 згідно наказу від 10.10.1989. Копія трудової книжки містить штамп про реорганізацію ВО ТС «Київжитлопеплоенерго» в Підприємство теплових мереж «Київжитлотеплокомуненерго» згідно наказу управління житлового господарства виконкому Київської міської ради народних депутатів від 14.10.1988 №468. 01.11.1993 позивач переведена інженером ІІІ категорії РЖ-2 згідно наказу від 16.11.1993 №218-к. 02.07.2001 звільнена за переведенням до СВП «Житлотеплоенерго Київенерго» згідно наказу від 02.07.2001 №181к.

Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 05.04.2023 №2600-0209-8/64685 позивача повідомлено, що за доданими документами до загального страхового стажу не зараховані період трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 06.06.1980, з 21.08.1980 по 31.12.1997, оскільки печатка при звільненні не відповідає назві підприємства, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993.

Не погоджуючись з правомірністю відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу спірного періоду трудової діяльності, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема, Законом України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі по тексту також - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту також - Закон №1058-IV).

За змістом частини першої статті 26 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 56 Закону №1788-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) установлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно положень пункту 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі по тексту також - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно положень пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі по тексту також - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком, зокрема, додаються документи про стаж, що визначені Порядком №637.

Відповідно до положень пунктів 3, 17, 18 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

В такому ж порядку показаннями свідків підтверджується час роботи громадян із числа національних меншин, примусово виселених з місць постійного проживання в 30-40 роки, а також час роботи в колгоспі до 1965 року у випадках, коли неможливо одержати документи про наявний стаж роботи, незалежно від причин відсутності необхідних документів.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

У такому ж порядку підтверджується стаж роботи за відсутності документів у разі, коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються (розміщувалися) на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, в районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, а також на територіях територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають/перебували в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також у разі, коли майно (документи) підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (незалежно від місця їх реєстрації на території України) розташоване на території України та/або пошкоджене чи знищене внаслідок воєнних (бойових) дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України, за умови документального підтвердження пошкодження чи знищення майна (документів).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній, їх неправильності чи неточності, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Такими документами, зокрема, є архівні та уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання, тощо. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи зарахування позивачу до страхового стажу періодів роботи з 22.01.1983 по 04.08.1987, з 01.01.1998 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 31.12.2010, з 01.01.2011 по 28.02.2013, з 01.03.2013 по 31.12.2022. Загальний страховий стаж станом на дату призначення пенсії, визнаний відповідачем, складав 29 років 6 місяців 13 днів.

Водночас, відповідно до записів у трудовій книжці позивача №№ 1 - 5, позивач з 21.08.1980 прийнята контролером в службу ВО ТС «Київжитлопеплоенерго» згідно наказу від 18.08.1980 №73-к. 06.11.1980 переведена техніком в РЕК-2 згідно наказу від 10.11.1980 №290-к. 01.10.1989 переведена в РЕК-2 згідно наказу від 10.10.1989. Копія трудової книжки містить штамп про реорганізацію ВО ТС «Київжитлопеплоенерго» в Підприємство теплових мереж «Київжитлотеплокомуненерго» згідно наказу управління житлового господарства виконкому Київської міської ради народних депутатів від 14.10.1988 №468. 01.11.1993 позивач переведена інженером ІІІ категорії РЖ-2 згідно наказу від 16.11.1993 №218-к. 02.07.2001 звільнена за переведенням до СВП «Житлотеплоенерго Київенерго» згідно наказу від 02.07.2001 №181к.

Тобто, записами у трудовій книжці підтверджено період роботи позивача, зокрема, з 21.08.1980 по 31.12.1997, які не зараховано відповідачем, оскільки печатка при звільненні не відповідає назві підприємства, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993.

В свою чергу, з відзиву на позовну заяву вбачається про незарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи з 21.08.1980 по 31.12.1997.

З рішення ГУ ПФУ в Житомирській області від 28.03.2023 №64 вбачається про відмову позивачу у призначенні пенсії та незарахуванні періоду трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_3 від 06.06.1980, з 21.08.1980 по 31.12.1997, оскільки печатка при звільненні не відповідає назві підприємства, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993.

За позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Верховний Суд у постанові від 11.11.2020 у справі №677/831/17 зазначив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

В контексті обставин цієї справи та доводів відповідача, покладених ним в основу відмову у зарахуванні до страхового стажу спірного періоду роботи позивача, суд наголошує на тому, що за частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органам пенсійного фонду надано право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Водночас, судом не встановлено, а матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до відповідних підприємств, установ та організацій з метою надання необхідних додаткових документів, а також здійснення відповідної перевірки достовірності поданих позивачем та відображених у його трудовій книжці відомостей щодо періодів роботи та страхового (трудового) стажу ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання про призначення пенсії.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи поданні документів, які підтверджують трудовий стаж.

У ситуації, що склалася у спірних правовідносинах відповідач фактично переклав на позивача відповідальність на наявність певних дефектів у трудовій книжці, що є не припустимим та не відповідає принципам верховенства права.

Верховний Суд у постанові від 31.01.2025 у справа №120/8471/23, наголосив на тому, що хоча й витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, однак перекладання обов`язку доказування, надання відомостей на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може слугувати умовою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Враховуючи означені обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість зазначеної відповідачем підстави для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача спірного періоду її трудової діяльності, що має наслідком наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною відмови відповідача у зарахуванні позивачу до страхового стажу періоду роботи з 21.08.1980 по 31.12.1997, з урахуванням зарахованого стажу з 22.01.1983 по 04.08.1987.

Відповідно, захист порушених прав позивача також потребує зобов`язання відповідача вчинити дії, направлені на поновлення прав позивача, а саме: зарахувати до страхового стажу позивача періоди трудової діяльності згідно записів у трудовій книжці та здійснити перерахунок пенсії за віком з дати її призначення, а саме: з 28.12.2022 з урахуванням означеного страхового стажу, що не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, з огляду на таке.

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

З урахуванням тієї обставини, що дії відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко зазначений законодавчо, у даному випадку задоволення позову в частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у його дискреційні повноваження.

При цьому, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в м. Києві про відмову в перерахунку позивачу пенсії за віком з огляду на відсутність означеного рішення в матеріалах справи, а також з огляду на те, що належним способом захисту в межах заявлених позовних вимог є визнання протиправними дій щодо незарахування спірного трудового стажу та зобов`язання зарахувати такий стаж до страхового і здійснити перерахунок пенсії.

Крім того, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати позивачу період роботи з 01.01.1998 по 02.07.2001 в ДКП «Київжитлотеплокомуненерго» до загального стажу як таких, що не підтверджені документально, оскільки з матеріалів пенсійної справи позивача вбачається про незарахування до страхового стажу періоду трудової діяльності позивача з 21.08.1980 по 31.12.1997.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Таким чином, позов слід задовольнити частково, змінивши спосіб захисту.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд звертає увагу позивача на те, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 9901/67/20 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 93218001) та Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 у справі №540/2321/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 91414456).

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 04.04.2025 №TS206767.

Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ГУ ПФУ в м. Києві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 06.06.1980, з 21.08.1980 по 31.12.1997, з урахуванням зарахованого стажу з 22.01.1983 по 04.08.1987.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 06.06.1980, з 21.08.1980 по 31.12.1997, з урахуванням зарахованого стажу з 22.01.1983 по 04.08.1987.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком з урахуванням страхового стажу за період роботи згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 06.06.1980, з 21.08.1980 з 28.12.2022, з урахуванням зарахованого стажу з 22.01.1983 по 04.08.1987

5. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.