Справа № 640/4429/19
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 жовтня 2025 р. Справа № 640/4429/19

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 звернулася його представниця до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представниця позивача зазначила, що її довірителю Гречкосію О.Д. належить право забудови наступних земельних ділянок: з кадастровим номером :82:104:0022, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :82:104:0001, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :82:104:0019, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з кадастровим номером :82:104:0018, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , з кадастровим номером :82:104:0002, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

З метою отримання містобудівних умов та обмежень позивач 26 грудня 2018 року звернувся до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із відповідною заявою, до якої долучив усі необхідні документи, передбачені чинним на той час містобудівним законодавством.

Проте листом від 11 січня 2019 року заявнику відмовлено у видачі містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва у зв`язку з відсутністю доступної інформації про основні параметри об`єкта будівництва у містобудівному розрахунку для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень.

Представниця позивача стверджує про безпідставність такої відмови, посилаючись при цьому на те, що разом із заявою про видачу містобудівних умов та обмежень до органу містобудування та архітектури подавався також і містобудівний розрахунок, який містив усі техніко-економічні показники будівель, які планувалося збудувати, зокрема, поверховість будинків, граничну висоту будинків, кількість зблокованих житлових будинків, загальну площу будівництва тощо.

Таким чином, оскільки позивачем подано до територіального органу містобудування та архітектури усі необхідні документи для прийняття рішення про видачу містобудівних умов та обмежень, тому відмовляти у видачі таких у зв`язку з неподанням визначених законодавством документів не було правових підстав.

За наведених обставин представниця позивача звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом щодо оскарження дій відповідача в частині відмови у наданні ОСОБА_1 містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва по АДРЕСА_1 та 4, а також по вулиці Землянській, 5 та 7, що у місті Києві.

Ухвалою від 20 березня 2019 року позовну заяву залишено без руху з підстав несплати судового збору в належному розмірі.

27 березня 2019 року на виконання вимог ухвали суду від 20 березня 2019 року представницею позивача подано до суду письмові пояснення, у яких наведено обгрунтування щодо належності розміру сплаченого при зверненні до суду судового збору.

Ухвалою від 15 липня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на 30 липня 2019 року о 11:00 годин.

В ході судового засідання, що відбувалося 30 липня 2019 року, судом постановлено ухвалу без оформлення такої окремим процесуальним документом про перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

13 грудня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду", який набрав чинності 15 грудня 2022 року.

Пунктом 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя та невідкладно, протягом десяти робочих днів, передає судові справи, які перебувають у його провадженні, до Київського окружного адміністративного суду.

Законом України від 16 липня 2024 року № 3863-IX "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ" внесено зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2825-IX від 13 грудня 2022 року та викладено цей пункт у новій редакції.

Серед іншого новою редакцією зазначеного пункту передбачено таке.

Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

На виконання вищевказаних законодавчих приписів відповідна адміністративна справа передана для розгляду та вирішення до Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року цю справу прийнято до свого провадження. Цією ж ухвалою запропоновано учасникам справи надати додаткові письмові пояснення по суті заявлених вимог чи заперечень щодо обставин справи.

31 березня 2025 року представником відповідача подано до суду додаткові письмові пояснення та повідомлено, що за актуальними відомостями з Державного земельного кадастру про право власності на земельну ділянку ділянки з кадастровими номерами :82:104:0022, що знаходиться за адресою: м. Київ, пров. Землянський, 2/1, :82:104:0001, що знаходиться за адресою: м. Київ, пров. Землянський, 2/1, :82:104:0019, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Землянська, 5, :82:104:0018, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Землянська, 7, :82:104:0002, що знаходиться за адресою: м. Київ, пров. Землянський, 4, не перебувають ані у власності, ані на праві користування позивача, що в силу вимог частини 3 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" унеможливлює надання позивачеві містобудівних умов та обмежень.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані докази, суд встановив наступне.

Згідно з договором про передання відступного від 04 листопада 2015 року, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , сторони домовились, що що у якості відступного ОСОБА_2 передає у власність, а ОСОБА_1 приймає у власність нерухоме майно, а саме земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер :82:104:0002.

Відповідно до договорів про надання права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) від 12 липня 2018 року та від 20 липня 2018 року, що укладені між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з однієї сторони, та ОСОБА_1 , з іншої, власники земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали право цільового користування земельними ділянками з кадастровими номерами :82:104:0022, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , :82:104:0001, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , :82:104:0019, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , :82:104:0018, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , для будівництва об`єкта нерухомого майна.

26 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про видачу містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок, право на які належать заявнику на підставі зазначених вище договорів.

Разом із заявою подано також нотаріально посвідчені копії вказаних вище договорів, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, викопіювання з топографо-геодезичного плану М1:2000, витяги з Державного земельного кадастру щодо згаданих вище земельних ділянок, а також містобудівний розрахунок з назвою "Будівництво зблокованих житлових будинків по АДРЕСА_5 , та по вул. Землянська, 5, АДРЕСА_6 ".

Однак листом Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив заявника про відмову у видачі містобудівних умов та обмежень, посилаючись при цьому на пункт 1 частини 4 статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", у зв`язку із відсутністю доступної інформації про основні параметри об`єкта будівництва у містобудівному розрахунку.

У цьому повідомленні зазначено, що таке рішення затверджено наказом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 січня 2019 року № 36.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Для правильного вирішення цієї справи слід встановити наявність/відсутність підстав для відмови у видачі позивачеві містобудівних умов та обмежень згідно з поданою ним заявою.

Так, правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначені Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" (надалі - Закон; підлягає застосуванню в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (розгляду заяви про видачу містобудівних умов та обмежень та прийняття рішення за результатами розгляду такої заяви).

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 1 цього Закону містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Статтею 29 Закону визначено, що основними складовими вихідних даних є:

1) містобудівні умови та обмеження;

2) технічні умови;

3) завдання на проектування.

Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються:

1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію;

2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);

3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000;

4) витяг із Державного земельного кадастру.

Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва.

Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Витяг з містобудівного кадастру для формування містобудівних умов та обмежень до документів замовника додає служба містобудівного кадастру (у разі її утворення).

Водночас частиною 4 статті 29 Закону передбачені чіткі підстави для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, серед яких наступні:

1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;

2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;

3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Відповідно до частини 5 статті 29 Закону містобудівні умови та обмеження містять:

1) назву об`єкта будівництва, що повинна відображати вид будівництва та місце розташування об`єкта;

2) інформацію про замовника;

3) відповідність на дату надання містобудівних умов та обмежень цільового та функціонального призначення земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні;

4) гранично допустиму висотність будинків, будівель та споруд у метрах;

5) максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки;

6) максимально допустиму щільність населення в межах житлової забудови відповідної житлової одиниці (кварталу, мікрорайону);

7) мінімально допустимі відстані від об`єкта, що проектується, до червоних ліній, ліній регулювання забудови, існуючих будинків та споруд;

8) планувальні обмеження (охоронні зони пам`яток культурної спадщини, межі історичних ареалів, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання, охоронні зони об`єктів природно-заповідного фонду, прибережні захисні смуги, зони санітарної охорони);

9) охоронні зони об`єктів транспорту, зв`язку, інженерних комунікацій, відстані від об`єкта, що проектується, до існуючих інженерних мереж.

Перелік зазначених умов є вичерпним.

Надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову в їх наданні здійснюється відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви, затверджується наказом такого органу (частина 6 статті 29 Закону).

Відтак аналіз наведених приписів дозволяє стверджувати про те, що містобудівні умови та обмеження є одним із основних складових вихідних даних, що видаються уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні за заявою замовника. Для отримання містобудівних умов та обмежень замовник разом із заявою повинен подати визначені Законом документи, перелік яких є вичерпним. Відмовити у наданні містобудівних умов та обмежень можливо лише за наявності чітко визначених підстав, серед яких і неподання визначених Законом документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень.

Відмовляючи позивачеві у видачі містобудівних умов та обмежень, територіальний орган містобудування та архітектури вказав на неподання заявником визначених Законом документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень, зокрема, у зв`язку з відсутністю доступної інформації про основні параметри об`єкта будівництва у містобудівному розрахунку.

Тобто, зміст такої відмови свідчить про те, що містобудівний розрахунок як один із обов`язкових документів, що поданий разом із заявою про видачу містобудівних умов та обмежень, мав дефект, адже не містив інформації про основні параметри об`єкта будівництва.

Проте, на переконання суду, відсутність певної інформації у містобудівному розрахунку не може свідчити про відсутність такого документа, а тому не може бути підставою для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень відповідно до пункту 1 частини 4 статті 29 Закону, на чому цілком слушно наголошено у позові.

Частиною 3 статті 29 Закону визначено чіткий перелік документів, що долучаються замовником до заяви про надання містобудівних умов та обмежень, і судом установлено, що позивачем подано до уповноваженого органу містобудування та архітектури повний пакет документів.

В силу приписів статті 29 Закону, встановлений перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Таким чином, за умови подання разом із заявою усіх передбачених Законом документів неможливо відмовити у наданні містобудівних умов та обмежень з підстав наявності деяких зауважень до одного з поданих документів (в даному випадку - містобудівного розрахунку).

Відтак відмова у наданні позивачеві містобудівних умов та обмежень з посиланням на пункт 1 частини 4 статті 29 Закону слід визнати необгрунтованою, позаяк до заяви про надання містобудівних умов та обмежень долучено повний пакет документів, що визначений Законом.

Більше того, відмова у наданні містобудівних умов та обмежень не містить детального опису того, якої саме інформації про основні параметри об`єкта будівництва недостатньо для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень.

Суд переконаний, що саме лише посилання у рішенні на відсутність доступної інформації про основні параметри об`єкта будівництва в містобудівному розрахунку не свідчить про обгрунтованість такого рішення, що узгоджується з положеннями пункту 3 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що вимога обгрунтованості рішення полягає у тому, що таке прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Окрім наведеного, варто зауважити, що абзацом 6 частини 3 статті 29 Закону передбачено необхідність долучення до заяви про надання містобудівних умов та обмежень і містобудівного розрахунку, який складається в довільній формі, та повинен містити основні параметри об`єкта будівництва.

Тобто, законодавець передбачив довільну форму містобудівного розрахунку та визначив, що такий розрахунок повинен містити основні параметри об`єкта будівництва.

Намагаючись з`ясувати, якої саме інформації недостатньо для надання позивачеві містобудівних умов та обмежень, ОСОБА_1 звернувся до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із відповідним зверненням.

Листом від 30 січня 2019 року вих. № 055-1032 орган містобудування та архітектури повідомив запитувача про те, що Департамент не надає техніко-економічні показники (параметри) для об`єктів проектування. Це є виключно функцією замовника будівництва та його наміри щодо забудови земельних ділянок або територій.

Така відповідь лише підтверджує висновок суду про необгрунтованість прийнятого відповідачем рішення про відмову в наданні містобудівних умов та обмежень.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно відмовлено позивачеві у наданні містобудівних умов та обмежень, а тому такі дії слід визнати протиправними.

Разом із тим суд вважає, що відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати позивачеві містобудівні умови та обмеження з огляду на те, що подані відповідачем докази (інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки), а також відповіді №№ 1865680,1865695, 1865709, 1865715, 1865722 від 07 жовтня 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідчать про те, що позивач не має права на забудову земельних ділянок з кадастровими номерами :82:104:0022, :82:104:0001, :82:104:0019, :82:104:0018, :82:104:0002.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому поняття дискреційних повноважень наведене у пункті 7 частини першої статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17 лютого 2022 року №2073-IX (далі - Закон № 2073-IX). Так, дискреційне повноваження - повноваження, надане адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано.

Тобто, дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону № 2073-IX здійснення адміністративним органом дискреційного повноваження вважається законним у разі дотримання таких умов:

дискреційне повноваження передбачено законом;

дискреційне повноваження здійснюється у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом;

правомірний вибір здійснено адміністративним органом для досягнення мети, з якою йому надано дискреційне повноваження, і відповідає принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом;

вибір рішення адміністративного органу здійснюється без відступлення від попередніх рішень, прийнятих тим самим адміністративним органом в однакових чи подібних справах, крім обґрунтованих випадків.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, за загальним правилом, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 24 січня 2025 року у справі № 280/2190/21, від 08 квітня 2025 року у справі № 640/1266/20, від 21 серпня 2025 року у справі № 640/17466/22.

Зважаючи на необгрунтованість рішення про відмову в наданні містобудівних умов та обмежень, а також враховуючи те, що протягом судового розгляду цієї справи позивач втратив право на забудову земельних ділянок, про які йшлося вище, тому суд вважає, що відповідача слід зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання містобудівних умов та обмежень з урахуванням правової оцінки, наданої у судовому рішенні.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі статтею 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, що понесені позивачем, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 768,40 гривень, що підтверджується квитанцією від 12 березня 2019 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача слід стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви до суду судовий збір в сумі 768,40 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо відмови в наданні ОСОБА_1 містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_7 .

Зобов`язати Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання містобудівних умов та обмежень від 26 грудня 2018 року з урахуванням правової оцінки, наданої у судовому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_8 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 32; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України: 26345558)

Повний текст рішення суду складено 08.10.2025

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович