Справа № 620/1836/25
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1836/25 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови йому здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення (у тому числі надбавок, доплат, винагород, які мають постійний характер, премій, грошових допомог на оздоровлення, матеріальних допомог, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та компенсацій за всі дні щорічних основних відпусток, а також дні додаткових відпусток, в тому числі за минулі роки), з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 ''Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб'', з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки 14 цієї постанови, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 14.11.2019 №294-ІХ ''Про Державний бюджет України на 2020 рік'' станом на 01.01.2020 за період з 29.01.2020 по 31.12.2020, Законом України від 15.12.2020 №1082-ІХ ''Про Державний бюджет України на 2021 рік'' станом на 01.01.2021 за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 та Законом України від 02.12.2021 №1928-ІХ ''Про Державний бюджет України на 2022 рік'' станом на 01.01.2022 за період з 01.01.2022 по 14.02.2022, на відповідні тарифні коефіцієнти, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплату йому грошового забезпечення (у тому числі надбавок, доплат, винагород, які мають постійний характер, премій, грошових допомог на оздоровлення, матеріальних допомог, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та компенсацій за всі дні щорічних основних відпусток, а також дні додаткових відпусток, в тому числі за минулі роки), з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 ''Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб'', з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки 14 цієї постанови, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 14.11.2019 №294-ІХ ''Про Державний бюджет України на 2020 рік'' станом на 01.01.2020 за період з 29.01.2020 по 31.12.2020, Законом України від 15.12.2020 №1082-ІХ ''Про Державний бюджет України на 2021 рік'' станом на 01.01.2021 за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 та Законом України від 02.12.2021 №1928-ІХ ''Про Державний бюджет України на 2022 рік'' станом на 01.01.2022 за період з 01.01.2022 по 14.02.2022, на відповідні тарифні коефіцієнти, з урахуванням раніше виплачених сум.

На обґрунтування заявлених вимог зазначено про те, що відповідачем протягом спірного періоду позивачу не вірно нараховувалось грошове забезпечення, а саме із розрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 є розпорядником коштів третього рівня на фінансове забезпечення, якого розпорядженням вищого керівництва зараховане 2 територіальне управління внутрішнього аудиту.

Апелянт стверджує, що видача наказів, зокрема про ті чи інші виплати особовому складу 2 територіального управління внутрішнього аудиту належить до повноважень (компетенції) командира військової частини, посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 не мають правових підстав вносити зміни чи іншим чином втручатися у фінансове господарство військової частини, оскільки за це відповідає командр військової частини та відповідні посадові особи.

В обгрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що у спірному випадку ІНФОРМАЦІЯ_3 не є особою, відповідальною за правильність обчислення та нарахування позивачу грошового забезпечення, оскільки такими повноваженнями щодо позивача наділено начальника 2 територіального управління внутрішнього аудиту.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2025 та від 28.07.2025 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 31.08.2016 по 14.02.2022 проходив військову службу у Північно-Східному територіальному управлінні внутрішнього аудиту, яке перебувало на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Наказом начальника від 14.02.2022 №22 позивач виключений зі списків особового складу відділу із виплатою йому, у тому числі: грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток; грошової допомоги для оздоровлення; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; одноразової грошової допомоги при звільненні.

Позивач 25.12.2024 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про перерахунок і виплату грошового забезпечення.

Листом від 30.12.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивачу, що з 31.08.2016 по 14.02.2022 проходив військову службу в Північно-Східному територіальному управлінні внутрішнього аудиту, що перебувало на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_4 , в тому числі і в період отримання грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 14.02.2022. Зазначено, що рішення про розміри грошового забезпечення затверджено постановою КМУ від 30.08.2017 №704, інших рішень Уряду щодо підвищення розмірів грошового забезпечення після 2018 року не приймалося.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На виконання абз. 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частин другої та третьої статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Кабінет Міністрів України 30.08.2017 прийняв постанову № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704), яка набрала чинності 01.03.2018 та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

21.02.2018 відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону № 2262-XII Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" № 103 (набрала чинності 24.02.2018, далі - Постанова № 103), якою до Постанови № 704 внесено зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Згідно з пунктом 1 Примітки Додатку 1 Постанови № 704 "Тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу" (в редакції постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704" № 1041 від 20.12.2017) посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Згідно Примітки Додатку 14 Постанови № 704 "Схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу" оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Отже, пункт 4 постанови № 704 (в редакції Постанови № 103) визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р.", тоді як згідно приміток до вказаних додатків розрахунковою величиною визначено процентний показник від розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

На момент набрання чинності Постановою № 704, п. 4 вказаного нормативного акту викладений у редакції згідно з п. 6 Постанови № 103, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

В подальшому, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103.

Отже, з 29.01.2020 відновлена дія пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, яка запроваджувала у якості однієї з величин алгоритму розрахунку показника окладу за посадою - мінімальний розмір заробітної плати.

При цьому, 01.01.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі - Закон № 1774-VIII) пунктом 3 розділу ІІ якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Норми пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-VIII були чинними як на дату прийняття Постанови № 704, так і станом після 29.01.2020 неконституційними не визнавалися.

Так, під час розв`язання правової колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону № 1774-VІІІ та пункту 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, перевагу належить надати положенням закону, як акту права вищої юридичної сили з урахуванням принципу верховенства права, закріпленого у ст. 8 Конституції України.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 у справі № 240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме п. 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", за якою після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

Відтак, оскільки норма п. 3 розділу II Закону № 1774-VIII не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення п. 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, то відсутні правові підстави для обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" у 2020 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 році на рівні 2 102 грн. в той час коли Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", прожитковий мінімум встановлювався у розмірі 1 762 грн.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" у 2021 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2021 році на рівні 2 270 грн. в той час коли Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", прожитковий мінімум встановлювався у розмірі 1 762 грн.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" у 2022 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2022 році на рівні 2 481 грн. в той час коли Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", прожитковий мінімум встановлювався у розмірі 1 762 грн.

Отже, колегія суддів погоджується, з висновком суду першої інстанції, що відповідач, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивача з 29.01.2020 по 14.02.2022 такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, діяли протиправно.

Також суд погоджується із висновок суду першої інстанції, що виплачені позивачу за спірний період надбавки, доплати, підвищення, компенсації, допомоги також мають обчислюватись із використанням для їх розрахунку, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного року, оскільки знаходяться в залежності від розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.

В даній справі, апелянтом не надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача щодо невірного нарахування йому грошового забезпечення за спірний період.

Щодо доводів апелянта про те, що у спірному випадку ІНФОРМАЦІЯ_3 не є особою, відповідальною за правильність обчислення та нарахування позивачу грошового забезпечення, оскільки такими повноваженнями щодо позивача наділено начальника 2 територіального управління внутрішнього аудиту, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 з 31.08.2016 по 14.02.2022 проходив військову службу у Північно-Східному територіальному управлінні внутрішнього аудиту.

Наказом начальника Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту від 14.02.2022 №22 полковника ОСОБА_1 з 14.02.2022 виключено зі списків особового складу управління та всіх видів забезпечення (а.с.20).

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_5 від 30.12.2024 №5/24413, Північно-Східне територіальне управління внутрішнього аудиту перебувало на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22).

Колегією суддів враховується, що згідно довідки від 30.12.2024 №5/244/2ф про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 14.02.2022 саме ІНФОРМАЦІЯ_2 нараховував та виплачував позивачу грошове забезпечення (а.с.26).

Більше того, апелянтом не надано до суду апеляційної інстанцїі жодних доказів, які б підтверджували ті обставини, що викладені в апеляційній скарзі, зокрема щодо 2 теориторіального управління внутрішнього аудиту та про його повноваження. Судова колегія зазначає, що відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у Північно-Східному територіальному управлінні внутрішнього аудиту, а будь-які докази про переформування вищевказаного органу відсутні.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Виходячи із зазначеного, суд не бере до уваги твердження апелянта про те, що у даному випадку останній не є особою, відповідальною за правильність обчислення та нарахування грошового забезпечення.

Отже, саме на відповідача, як установу, в якій позивач перебував на грошовому забезпеченні протягом спірного періоду з 29.01.2020 по 14.02.2022 покладено імперативний обов`язок здійснювати перерахунок посадового окладу та як наслідок грошового забезпечення у разі виникнення підстав для проведення перерахунків посадових окладів з дня, з якого відбулися відповідні зміни.

Щодо посилання апелянта на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.12.2024 у справі №620/13770/24, а також на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2024 у справі №620/4456/24 слід зазначити, що дані судові рішення, відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, не є джерелом права, що застосовуються судом при вирішенні справ та, виходячи з норм частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, їх висновки не є обов`язковими для врахування.

Крім того, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга апелянта не міститься жодних доводів та заперечень щодо суті спірних правовідносин. Наведені апелянтом аргументи пов`язані з питаннями внутрішньої організації діяльності відповідача, які не можуть бути безумовною підставою для скасування правомірного рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року у справі №620/1836/25 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді Т.Р.Вівдиченко

Є.І.Мєзєнцев