Справа № 140/14933/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/14933/24 пров. № А/857/11235/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Стециком Н.В. у м. Луцьк) у справі № 140/14933/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила:

- скасувати рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 31.10.2024 №92 про відмову у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 21.01.1986 по жовтень 1991 року на посаді статиста Камінь-Каширського райкому комсомолу та призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як особі, яка постійно працювала чи працює, або проживає чи проживала у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого відселення у 1986 році (3 категорії), у якої не менше 15 років страхового стажу.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та постійно проживає на території Камінь-Каширського району Волинської області. Маючи 57 років, вона звернулася до відділу обслуговування громадян №4 (сервісного центру) ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області №92 від 31.10.2024 їй відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідач вказав про наявність у неї стажу 10 років 11 місяців 10 днів, не зарахувавши до страхового стажу періоди її роботи з 21.01.1986 по жовтень 1991 року у Камінь-Каширському райкомі комсомолу на посаді статиста.

З такою відмовою позивач не погоджується та вказує, що згідно наявної у неї трудової книжки прослідковуються чіткі хронологічно-послідовні записи про те, 21.01.1986 вона була прийнята на роботу на посаду статиста у Камінь-Каширський райком комсомолу згідно наказу №2, а 17.09.1993 звільнена з посади статиста. Згідно примітки до архівної довідки від 11.10.2024 зазначено, що у розрахунково-платіжних відомостях на видачу зарплати працівникам Камінь-Каширського райкому ЛКСМ України за 1986-1991 роки іншої особи з ПІБ ОСОБА_2 не зазначено.

Таким чином, позивачка вважає відмову у призначенні їй пенсії протиправною, тому звернулась до суду для захисту порушеного права.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 31.10.2024 №92 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 21.01.1986 по жовтень 1991 року на посаді статиста Камінь-Каширського райкому комсомолу та призначити з 25.10.2024 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що факт перебування позивачки на посаді статиста Камінь-Каширського райкому ЛКСМ України у період з 21.01.1986 по жовтень 1991 року підтверджується записами її трудової книжки, як основного документом про трудову діяльність працівника. За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, яка станом на день звернення до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України досягла віку 57 рік, мала страховий стаж понад 15 років та постійно проживала в зоні безумовного (обов`язкового) має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, у зв`язку з чим відмова пенсійного органу в призначенні позивачці такої пенсії є незаконною

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 має статус громадянки, яка постійно працювала чи працює, або проживала чи проживає у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1991 рр. (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.7).

25.10.2024 позивачка звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За принципом екстериторіальності її заява була передана на розгляд ГУ ПФУ в Кіровоградській області, яким 31.10.2024 прийнято рішення за №92 про відмову у призначенні пенсії.

Відповідно до змісту зазначеного рішення значиться, що факт проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по теперішній час підтверджено, що дає право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку з урахуванням норм ст. 55 Закону №796. Страховий стаж особи становить 10 років 11 місяців 10 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не враховано періоди з 21.01.1986 по жовтень 1991 згідно довідки №171/1-22 від 06.03.2008 та архівної довідки про заробітну плату №568/01.18 від 11.10.2024, оскільки відповідно до пункту 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку (а.с.13).

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

В розумінні ст. 1 Закону № 1058-IV під поняттям пенсія розуміється щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Частина 1 ст. 26 Закону № 1058-IV встановлює, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Починаючи з 01.01.2018, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2024 по 31.12.2024 - не менше 31 року.

Разом з цим, ч. 1 ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон № 796-XII) встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (пункт 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986.

З положень статті 55 Закону №796-XII слідує, що умовами призначення пенсії позивачу із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, є: наявність відповідного страхового стажу (з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року), зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу; постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років; досягнення необхідного віку для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону №796-XII.

Початкова величина зниження пенсійного віку (на 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23, від 16.10.2024 у справі №140/14380/23).

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

ОСОБА_1 народилася та постійно проживає у селі Видерта Камінь-Каширського району Волинської області, що підтверджується відомостями паспорта громадянина України (а.с.5-6)

Постановою №106 село Видерта Камінь-Каширського району Волинській області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Як випливає із оскаржуваного рішення від 31.10.2024 відповідачем підтверджено факт проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по дату прийняття рішення, що дає право останній на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку з урахуванням норм ст. 55 Закону №796-ХІІ.

Таким чином, факт проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років не є спірним у даній справі.

Підставою для відмови у призначенні позивачці пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку згідно із рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 31.10.2024 №92 вказано відсутність необхідного страхового стажу. Зокрема, за результатами аналізу поданих документів, відповідач прийшов висновку, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 10 років 11 місяців 10 днів. До страхового стажу позивачки не враховано періоди з 21.01.1986 по жовтень 1991 згідно довідки №171/1-22 від 06.03.2008 та архівної довідки про заробітну плату №568/01.18 від 11.10.2024.

Отже, ключовим питанням у цій справі є підтвердження належними та допустимими доказами факту наявності у ОСОБА_1 страхового стажу у розмірі, необхідному для призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ.

Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058 набрав чинності 01.01.2004, а тому періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004.

Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку № 637).

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

Разом з цим, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості зазначені неповні чи неточні відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що у позивачки наявна трудова книжка НОМЕР_2 (а.с.8-9).

Первинно у дані трудовій книжці наведені такі відомості про власника трудової книжки, зокрема: ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата заповнення трудової книжки: 31.12.1985.

06.06.1987 позивачкою укладено шлюб із громадянином ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 06.06.1987 (а.с.39). та відомостями із паспорту позивачки (а.с.6)

Як наслідок, після укладення шлюбу прізвище позивачки у трудовій книжці НОМЕР_2 змінено, про що зроблено відповідні записи взяття колишнього прізвища у дужки та зазначення нового прізвища ОСОБА_5 (а.с.8)

Відповідно до записів трудової книжки позивачка з 21.01.1986 на підставі розпорядження за №2 від 21.01.1986 прийнята на посаду статиста Камінь-Каширського райкому комсомолу (запис 3 у трудовій книжці), а 17.09.1993 звільнена з даної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України).

Порядок ведення трудових книжок на момент заповнення трудової книжки ОСОБА_1 регламентувався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252, далі - Інструкція №162).

Пунктом 1.1 глави 1 даної Інструкції передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого терміну від часу прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення і повинні чітко відповідати тексту наказу (розпорядженню). Записи проводяться арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору (п. 2.2, 2.3 глави 2 Інструкції №162).

Відповідно пунктів 2.10, 2.11 глави 2 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка.

Пунктом 2.12 глави 2 Інструкції №162 встановлено, що зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові та дату народження проводяться адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорти, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рисою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження та записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

На заміну Інструкції №162 спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, далі - Інструкція №58), яка містить аналогічні положення щодо заповнення трудових книжок, що й попередня.

Записи трудової книжки ОСОБА_1 є чіткими, зрозумілими та не підлягають подвійному тлумаченню, відтак, є належними та допустимими доказами на підтвердження її страхового (трудового) стажу. Доказів, які б спростовували спірний період трудової діяльності позивача відповідач не надав.

Таким чином, ГУ ПФУ в Кіровоградській області безпідставно не зарахувало позивачці до страхового стажу період її роботи на посаді статиста з 21.01.1986 по жовтень 1991 року.

Суд критично оцінює доводи ГУ ПФУ в Кіровоградській області про невідповідність даних про особу позивачки (ім`я, по батькові та прізвище), що зазначені у довідці №171/1-22 від 06.03.2008 та архівній довідці про заробітну плату №568/01.18 від 11.10.2024, даним її паспорта та необхідність встановлення приналежності цього документа даній особі у судовому порядку.

Так, довідкою Державного архіву Волинської області за №568/01.18 від 11.10.2024 підтверджено, що по розрахунково-платіжних відомостях на видачу зарплати працівникам Камінь-Каширського райкому ЛКСМ України встановлено факт щомісячного нарахування заробітної плати у карбованцях статисту ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ) з лютого 1986 року по лютий 1991 року. Окрім того у примітці до даної довідки зазначено, що у розрахунково-платіжних відомостях на видачу зарплати працівникам Камінь-Каширського райкому ЛКСМ України за 1986-1991 роки іншої особи з ПІБ ОСОБА_2 не зазначено (а.с.11).

Архівною довідкою Державного архіву Волинської області №171/122 від 06.03.2008 (а.с.43) також засвідчено факт, що у відомостях нарахування заробітної плати працівникам Камінь-Каширського райкому ЛКСМ України гр. ОСОБА_6 на посаді статистика значиться з 21.01.1986 по жовтень 1991 року.

На переконання суду факт зазначення у згадуваних архівних довідках одночасно прізвища ОСОБА_7 та ОСОБА_5 щодо позивачки пов`язане виключно із реєстрацією останньою шлюбу у червні 1986 року та зміною свого дівочого прізвища ОСОБА_7 на ОСОБА_5 .

У суду відсутні будь-які підстави сумніватися, що довідки Державного архіву Волинської області за №568/01.18 від 11.10.2024 та №171/122 від 06.03.2008 не стосуються позивачки по справі.

В свою чергу, довідки про заробітну плату є додатковими документами, які враховуються органами пенсійного фонду при визначені стажу роботи лише за відсутності в особи трудової книжки або відповідних записів у ній.

Натомість, у межах даних спірних правовідносинах факт перебування позивачки на посаді статиста Камінь-Каширського райкому ЛКСМ України у період з 21.01.1986 по жовтень 1991 року підтверджується записами її трудової книжки, як основного документом про трудову діяльність працівника.

Верховний суд неодноразово зазначав, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи і визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у відповідних документах.

Суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей. Це означає, що органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Також суд зазначає, що наявність в органу Пенсійного фонду сумнівів у достовірності відомостей в поданих документах може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи/навчання до стажу, однак це не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії, відповідач не забезпечив належність та повноту з`ясування усіх обставин справи, які мають значення для призначення пенсії, та формально розглянув заяву, як наслідок прийняв рішення, яке не ґрунтується на законі та негативно впливає на право позивача на пенсію, тому таке рішення є протиправним та належить до скасування.

Розглядаючи питання про зобов`язання ГУ ПФУ в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796 -XII, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом вище, відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 на підставі записів трудової книжки період її трудової діяльності з 21.01.1986 по жовтень 1991 року на посаді статиста Камінь-Каширського райкому комсомолу. Тривалість даного періоду становить більше 5 років.

В оскаржуваному рішенні відповідачем визнається страховий стаж ОСОБА_1 10 років 11 місяців 10 днів. Тобто страховий стаж позивачки, з урахування спірних періодів згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 31.12.1985, становить більше 15 років.

Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Суд враховує, що в постанові від 25.02.2020 у справі №344/9747/17 судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду сформувала правовий висновок згідно з яким відповідно громадянам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, надано державою право на пенсію в повному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 09.07.2024 у справі № 240/16372/23, а тому силу положень частини 5 статті 242 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Позивач має статус громадянки, яка постійно працювала чи працює, або проживала чи проживає у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1991 рр. (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.7)

Тобто ОСОБА_1 , як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії має право на призначення пенсії за наявності стажу роботи не менше 15 років.

Позивачка на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (25.10.2024) досягнула віку 57 років.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, яка станом на день звернення до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України досягла віку 57 рік, мала страховий стаж понад 15 років та постійно проживала в зоні безумовного (обов`язкового) має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, у зв`язку з чим відмова пенсійного органу в призначенні позивачці такої пенсії є незаконною, тому позов підлягає задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року у справі № 140/14933/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула