Справа № 520/24245/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Котеньов О.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 р. Справа № 520/24245/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/24245/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії виходячи із шести мінімальних пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію починаючи з 01.07.2021 в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, урахувавши всі передбачені законодавством підвищення і доплати, та з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 позов задоволено.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №230/96-ВР, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком з 01.07.2021.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перерахунок та виплату основної пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2021 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №l-p(ІІ)/2021, а саме згідно статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №230/96-ВР, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2025 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 залишено без змін.

Представником позивача подано до суду заяву від 29.07.2025 про встановлення судового контролю за виконанням рішення, в якій просить суд встановити судовий контроль за виконанням рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 у справі №520/24245/24 з поданням відповідачем звіту.

В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що на виконання вказаного рішення суду відповідачем було здійснено перерахунок пенсії позивача, проте, її розмір розраховано виходячи із 6 мінімальний пенсій за віком станом на 2021 рік.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2025 заяву представника позивача, подану в порядку статті 382 КАС України залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що на виконання рішення суду відповідач здійснив розрахунок пенсії виходячи із 6 мінімальний пенсій за віком станом на 2021 (1854 грн), однак станом на 2025 мінімальна пенсія за віком становить 2361 грн. Тому розмір пенсії на виконання рішення суду має становити 15209 грн (14166 ( 6*2361) + 708,30 + 284,70 + 50). Однак відповідач та суд першої інстанції цього не врахували.

Відповідач не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що листом від 08.08.2024 №2000-0803-8/120843 ГУ ПФУ в Харківській області повідомило, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 по справі № 520/24245/24 позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.07.2021 року в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум. Доплата за рішенням суду за період у розмірі 59614,64 буде здійснена при надходженні відповідного фінансування.

Відповідно до протоколу перерахунку пенсії основний розмір пенсії з 01.07.2021 11124,00 грн. (1854 грн (мінімальний розмір пенсії за віком, визначений Законом України "Про державний бюджет України на 2021 рік)*6), у тому числі 556,20 грн. - підвищення інваліду армії, прирівняному до інваліда війни ІІІ групи; 284,70 грн. - додаткова пенсія особі з інвалідністю 3 групи внаслідок ЧК, цільова допомога інвалідам війни ІІІ група - 50 грн. Розмір пенсії з 01.07.2021 12014,90 грн., з 01.12.2021 12038,90 грн., 01.07.2022 12066,80 грн., з 01.12.2022 12086,60 грн., з 01.03.2024 12167,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника позивача, поданої в порядку статті 382 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було виконано судове рішення у тих межах, які ним визначено, а незгода позивача із тим, яким чином виконано судове рішення відповідачем, не є підставою для встановлення судового контролю.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить обов`язковість судового рішення. Крім того, у ст.129-1 Основного Закону України закріплено, що судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень.

Європейський суд з прав людини /ЄСПЛ/ висловив у рішеннях по справах «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04; «Горнсбі проти Греці» (Hornsby v. Greece), заява № 107/1995/613/701) позицію про те, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.

Для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 20.07.2004р. у справі «Шмалько проти України»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що невиконання рішень національних судів в Україні - системна проблема (зокрема, справа «Бурмич та інші проти України», заява № 46852/13).

Необхідність максимального забезпечення судом у кожній справі дотримання принципу обов`язковості судового рішення, зумовлено також тим, що невиконання рішень суду призводить до зниження довіри людей до судової влади, а також посилює переконання того, що вирішити спір (правову проблему), використовуючи звернення до суду, є неефективним.

Відповідно до ст.382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, застосування судового контролю є наслідком обґрунтованого припущення про невиконання судового рішення зі сторони суб`єкта владних повноважень або достовірно підтвердженого під час розгляду заяви факту невиконання судового рішення.

Водночас, правове значення для наслідків застосованого судового контролю матимуть причини невиконання судового рішення (зокрема, об`єктивна неможливість чи допущене зволікання зі сторони боржника).

Усталеною судовою практикою сформовано правову позицію, відповідно до якої для застосування інституту судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, або встановлення нового строку подання звіту, або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є правом суду, а не його обов`язком.

Вказана позиція узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.05.2021р. у справі № 9901/598/19.

Слід зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.

Тому після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.

В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.

За змістом постанови Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 802/357/17-а звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 23.04.2020 у справі № 560/523/19 зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.

Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, положеннями КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання такого рішення (окрім соціальних справ).

При цьому, застосування судового контролю є наслідком обґрунтованого припущення про невиконання судового рішення зі сторони суб`єкта владних повноважень або достовірно підтвердженого під час розгляду заяви факту невиконання судового рішення.

Водночас, правове значення для наслідків застосованого судового контролю матимуть причини невиконання судового рішення (зокрема, об`єктивна неможливість чи допущене зволікання зі сторони боржника).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що аналіз норми ст.382 КАС України у її системному взаємозв`язку з нормами ст.372 КАС України дозволяє стверджувати, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися за наявності для цього підстав (безвідносно до факту наявності виконавчого провадження щодо виконання відповідного судового рішення), зокрема у випадку, якщо:

- рішення суду ще не виконано, у тому числі у порядку його примусового виконання;

- існує обґрунтований і підтверджений доказами ризик його невиконання;

- існують підтверджені доказами обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, або дають підстави вважати, що: загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення, має намір ухилення від цього обов`язку.

На виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області надало до суду пояснення щодо виконання судового рішення у справі № 520/24245/24 та копії протоколів перерахунку.

Як убачається судом апеляційної інстанції з протоколу перерахунку пенсії позивача, основний розмір пенсії позивача, обчислений у розмірі шести мінімальних пенсій за віком станом на 01.07.2021, який складає 11124,00грн. (1854х6).

Розмір пенсії з 01.07.2021 - 11124 грн, у тому числі 556,20 грн. - підвищення інваліду армії, прирівняному до інваліда війни ІІІ групи; 284.70 грн. - додаткова пенсія особі з інвалідністю ІІІ групи внаслідок ЧК, цільова допомога інвалідам війни ІІІ група - 50 грн. Всього 12014,90 грн (а.с. 119).

Розмір пенсії з 01.12.2021 11124,00 грн, у тому числі 580,20 грн. - підвищення інваліду армії, прирівняному до інваліда війни ІІІ групи; 284,70 грн. - додаткова пенсія особі з інвалідністю 3 групи внаслідок ЧК, цільова допомога інвалідам війни іІІ група - 50 грн. Всього 12038,90 грн (а.с. 120).

Розмір пенсії з 01.07.2022 11124,00 грн, у тому числі 608,10 грн. - підвищення інваліду армії, прирівняному до інваліда війни ІІІ групи; 284,70 грн. - додаткова пенсія особі з інвалідністю 3 групи внаслідок ЧК, цільова допомога інвалідам війни ІІІ група - 50 грн. Всього 12066,80 грн.

Розмір пенсії з 01.12.2022 11124,00 грн, у тому числі 627,90 грн. - підвищення інваліду армії, прирівняному до інваліда війни ІІІ групи; 284,70 грн. - додаткова пенсія особі з інвалідністю 3 групи внаслідок ЧК, цільова допомога інвалідам війни ІІІ група - 50 грн. Всього 12086,60 грн.

Розмір пенсії з 01.03.2024 11124,00 грн, у тому числі 627,90 грн. - підвищення інваліду армії, прирівняному до інваліда війни ІІІ групи; 284,70 грн. - додаткова пенсія особі з інвалідністю 3 групи внаслідок ЧК, цільова допомога інвалідам війни ІІІ група - 50 грн. Всього 12086,60 грн.

Розмір пенсії з 01.03.2025 11124,00 грн, у тому числі 708,30 грн. - підвищення інваліду армії, прирівняному до інваліда війни ІІІ групи; 284,70 грн. - додаткова пенсія особі з інвалідністю 3 групи внаслідок ЧК, цільова допомога інвалідам війни ІІІ група - 50 грн. Всього 12167,00 грн.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що відповідачем здійснено нарахування позивачу пенсії із розрахунку восьми шести пенсій станом на дату, з якої проведено перерахунок, а саме: 01.07.2021 у розмірі 11124,00 грн (1854 грн*6) і після цього з 01.12.2021, з 01.07.2022, з 01.12.2022, з 01.03.2024, з 01.03.2025 пенсію обчислено виходячи з основного розміру пенсії 11124,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність станом на 01.07.2021 - 1854 грн, з 01.12.2021 - 1934 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність станом на 01.07.2022 - 2027 грн, станом на 01.12.2022 - 2093 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність станом на 01.03.2024 - 2361 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність станом на 01.01.2025 - 2361 грн.

Отже, враховуючи визначення Законами про бюджет розміру прожиткового мінімуму у кожному році, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач має обов`язок перераховувати та виплачувати пенсію відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням таких законодавчих визначень.

Висновок суду першої інстанції про те, що рішення суду не містить зобов`язань здійснювати перерахунок пенсії у зв`язку зі збільшенням мінімальних пенсій за віком, суд апеляційної інстанції вважає неправомірним, оскільки при розрахунку пенсії позивача у подальшому зокрема, з 01.12.2021, з 01.07.2022, з 01.12.2022, з 01.03.2024 застосуванню підлягає як розрахункова величина прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність, визначена Законами України «Про Державний бюджет України» станом на 01.12.2021 (1934 грн), 01.07.2022 (2027 грн), 01.12.2022 (2093 грн), 01.03.2024 (2361 грн), 01.01.2025 (2361 грн), а не станом на 01.07.2021 року (1854 грн).

Колегія суддів наголошує на тому, що, за загальним правилом, встановлення судового контролю, є правом а не обов`язком суду, однак, задля того, щоб відмовити в його встановленні, суд має перевірити належним чином доводи заявника, викладені в його заяві, та навести підстави для висновку про відмову в задоволенні заяви, поданої у порядку ст. 382 КАС України.

За змістом ч.1 ст.382 КАС України саме суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт.

Отже, вирішивши у такий спосіб заяву представника позивача, суд першої інстанції не забезпечив належного судового контролю за виконанням судового рішення, не здійснив її належного та всебічного розгляду, не дослідив подані відповідачем протоколи перерахунку пенсії позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, не дотримався норм процесуального права в частині забезпечення належного розгляду заяви в порядку ст.382 КАС України, не врахував вказаних апеляційним судом обставин та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви.

Також, колегія суддів наголошує, що в розрізі приписів ст.382 КАС України саме суд першої інстанції наділений повноваженнями, які вказані в ч.1 згаданої статті щодо ухвалення рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви в порядку ст.382 КАС України, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст. ст. 243, 250, 312, 315, 320, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 по справі № 520/24245/24 про відмову в задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі № 520/24245/24 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду ..

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий