Справа № 826/10899/15
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні заяви

09 жовтня 2025 року № 826/10899/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву Орендного підприємства "СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ РЕМОНТНО-НАЛАГОДЖУВАЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ № 7" до про встановлення судового контролю ,

в с т а н о в и в:

Позивач в особі Орендного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому, з урахуванням поданих позивачем заяв про уточнення позовних вимог, просив:

- зобов`язати Київську міську державну адміністрацію подати на розгляд та затвердження Київської міської ради зміни до бюджету міста Києва на 2015 рік, якими передбачити відшкодування Орендному підприємству "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" різниці у тарифах у розмірі 4 296 199,00 грн.;

- зобов`язати Київську міську раду розглянути та затвердити зміни до бюджету міста Києва на 2015 рік, якими передбачити відшкодування Орендному підприємству "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" різниці у тарифах у розмірі 4 296 199,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року по справі № 826/10899/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року, позов Орендного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" задоволено частково. Зобов`язано Київську міську державну адміністрацію звернутися до Київради з приводу відшкодування витрат позивача, що пов`язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, в порядку ст. 31 Закону України Про житлово-комунальні послуги. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2016 року частково задоволено касаційну скаргу Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2018 року в задоволенні вимог даного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року апеляційну скаргу Орендного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" задоволено.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2018 року скасовано.

Ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов Орендного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо неприйняття рішення за результатами звернень Орендного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7".

Зобов`язано Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглянути та прийняти рішення по суті звернень Орендного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" стосовно відшкодування витрат, що пов`язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, відповідно до статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до суду із заявою про роз`яснення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2019 року, в якому просив надати роз`яснення яким чином має бути виконана вказана постанова.

Ухвалою ШААС від 05.09.2022 року у задоволенні наведеної заяви було відмовлено.

У подальшому представник Орендного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" звернувся до Київського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю у даній справі.

Розглядаючи подану заяву, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Водночас, суд наголошує, що поданої заяви представником не додано документів, які б свідчили про початок виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду по даній справі, його хід та/або докази його завершення, однак позивач вже звернувся до суду з даною заявою у порядку ст. 382 КАС України.

Поряд з вказаним, суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Варто наголосити, що судом не встановлено, а позивачем не обґрунтовано, що державним виконавцем використано всі передбачені чинним законодавством засоби щодо належного та повного виконання судового рішення, або що відповідач створює перешкоди для його (рішення) виконання, а відтак, звернення позивача із заявою в порядку ст. 382 КАС України до суду є передчасним, оскільки повнота та правомірність виконання рішення суду у порядку Закону України Про виконавче провадження першочергово підлягає контролю зі сторони державного виконавця.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника позивача про встановлення судового контролю та зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у справі.

Керуючись статтями 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в

1. У задоволенні заяви представника Орендного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за № 826/10899/15 - відмовити.

2. Копію ухвали направити сторонам.

3. Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

4. Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Марич Є.В.