Справа № 296/11224/25
Суддя: Пилипюк Л. М.
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

08 вересня 2025 рокум.Житомир

Суддя Корольовського районного суду міста Житомира в складі Пилипюк Л. М., вивчивши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

03 жовтня 2025 року до Корольовського районного суду міста Житомира надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Ознайомившись з матеріалами позову, приходжу до висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За приписами ч.1 ст.118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов`язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У відповідності до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

В свою чергу, наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначає, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 832688 від 16 червня 2025 року, складеною інспектором Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 127-3 КУпАП.

Зміст оскаржуваної постанови свідчить, що ОСОБА_1 отримав її копію безпосередньо в день притягнення його до адміністративної відповідальності, тобто 16 червня 2025 року.

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення надійшов до суду 03 жовтня 2025 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 286 КАС України.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 заявляє клопотання про поновлення строку звернення до суду. Позивач вказує, що десятиденний строк звернення до суду пропущено ним з поважних причин. Зокрема, 26 червня 2025 року він звернувся зі скаргою до начальника УПП Житомирської області. Рішення про залишення його скарги без задоволення він отримав поштою 10 липня 2025 року. 18 липня 2025 року він звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до ДПП про скасування постанови, однак ухвалою судді Корольовського районного суду міста Житомира від 06 серпня 2025 року його позовну заяву було залишено без руху. 15 серпня 2025 року на усунення недоліків позовної заяви він подав суду позовну заяву в новій редакції. Ухвалою судді Корольовського районного суду міста Житомира від 15 вересня 2025 року його позовну заяву повернуто в зв`язку з тим, що він не в повній мірі усунув недоліки позовної заяви. Позивач зазначає, що він отримав вищевказану ухвалу суду про повернення позовної заяви засобами поштового зв`язку 25 вересня 2025 року.

На підставі наведеного позивач просить поновити йому строк звернення до суду, оскільки вважає, що останнім днем цього строку є 05 жовтня 2025 року.

В контексті спірних правовідносин слід звернути увагу, що відповідно до положення пункту 3 частини першої статті 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Верховний Суд неодноразово надавав оцінку поважності причин пропуску строку звернення до суду, встановленого статтею 288 КУпАП, в обґрунтування поновлення якого позивачі вказували на досудове врегулювання спору шляхом звернення зі скаргою на постанову про адміністративне правопорушення до відповідного органу.

Зокрема, така позиція Верховного Суду щодо вказаного питання, викладена у постановах від 11 грудня 2018 року у справі № 463/1221/17, від 05 березня 2020 року у справі № 127/7446/19 та від 07 грудня 2020 року у справі № 522/14986/19 від 26 січня 2021 року у справі № 757/48987/18-а, від 16 лютого 2023 року у справі № 697/1044/22, від 24 жовтня 2024 року у справі №127/37459/23.

Так, у вищенаведених постановах Верховий Суд зазначає, що вказаною нормою передбачено право вибору особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, порядку оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, звернення особи до відповідного органу зі скаргою на постанову по справі про адміністративне правопорушення не є досудовим вирішенням спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав.

Ураховуючи наведену позицію Верховного Суду, звернення зі скаргою до відповідного органу не є поважною причиною пропуску строку на звернення до суду із позовом про визнання протиправною постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Також слід урахувати, що після реалізації права на звернення зі скаргою до у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) позивач все ж звернувся до суду. Як встановлено ухвалою судді Корольовського районного суду міста Житомира від 15 вересня 2025 року позивач ОСОБА_1 належним чином не виконав вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху та не усунув недоліки позовної заяви, внаслідок чого його позовну заяву було повернуто. Вказану ухвалу суду позивач не оскаржив.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 хибно трактує положення процесуального закону щодо перебігу строку звернення до суду та помилково вважає, що після отримання ним копії ухвали суду від 15 вересня 2025 року про повернення позовної заяви десятиденний строк звернення до суду з цим позовом починає рахуватись заново.

Отже, наведені позивачем підстави для поновлення строку оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності належним чином не обґрунтовані та не можуть вважатись поважними. Будучи притягненим до адміністративної відповідальності за ст. 127-3 КУпАП 16 червня 2025 року, позивач саме з вказаної дати дізнався про порушення своїх прав, однак обрав альтеративний спосіб захисту та звернувся зі скаргою до вищестоящого органу (вищестоящої посадової особи). В подальшому позивач звернувся до суду, однак його позовна заява містила недоліки, які він належним чином не усунув, що призвело до повернення позовної заяви. Саме процесуальна поведінка позивача стала причиною пропуску встановленого законом десятиденного строку звернення до суду з цим позовом.

Необхідно зауважити, що законодавче обмеження десятиденним строком звернення до суду щодо оскарження постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків необхідне для досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Враховуючи викладене, суддя визнає наведені позивачем у клопотанні про поновлення строку звернення до суду підстави його пропуску неповажними.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Щодо звільнення від сплати судового збору.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просить звільнити його від сплати судового збору на підставі п. г) п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір». Позивач зазначає, що він має статус багатодітної та малозабезпеченої сім`ї.

З копії посвідчення серії НОМЕР_1 , яке видане Управлінням у справах сім`ї, молоді та спорту Житомирської міської ради, встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей.

Крім того, позивачем до матеріалів позову надано копію довідки Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради № 1483 від 17 липня 2025 року, відповідно до змісту якої ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Корольовського району та отримує допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» на період з 01 квітня 2025 року по 30 вересня 2025 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк (ч. 1 ст. 133 КАС України).

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Фактичний аналіз змісту вищевказаних законодавчих норм свідчить про те, що процесуальна можливість звільнення від сплати судового збору, належить до дискреційних повноважень суду, а тому не має імперативного характеру.

В свою чергу судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Підставою для звільнення від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплатити судовий збір у встановленому законом порядку і розмірі.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Положення КАС України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Звільнення від сплати судового збору є правом суду, а відповідне клопотання сторони розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до суду з позовною заявою, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами.

Вирішуючи заяву про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, суд ураховує, що заявник не підтвердив доказами свій майновий стан на час звернення до суду з цим позовом. В матеріалах позову відсутні відомості про розмір його доходу, про наявність у нього у власності та/чи у користуванні рухомого, нерухомого майна. Той факт, що ОСОБА_1 є членом багатодітної сім`ї сам по собі не може свідчити про його скрутне матеріальне становище, оскільки суду невідомі джерела та розміри його доходів. Крім того, суд не бере до уваги довідку Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради № 1483 від 17 липня 2025 року про отримання ОСОБА_2 соціальної допомоги, оскільки 1) в матеріалах справи відсутні відомості про перебування позивача в сімейних стосунках з ОСОБА_2 ; 2) строк отримання соціальної допомоги закінчився 30 вересня 2025 року, тоді як з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 03 жовтня 2025 року.

З наведених мотивів суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Таким чином, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 гривень), при зверненні до суду з цим позовом позивачу належить сплатити судовий збір у розмірі 605, 60 гривень.

Також установлено, що всупереч вимогам п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України позовна заява ОСОБА_1 не містить відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету в позивача, відповідача.

Враховуючи викладене, на підставі ч. 1 ст. 123, ч. 5 ст. 160, ч. 3 ст. 161 КАС України, приходжу до висновку про наявність процесуальних підстав для залишення адміністративного позову без руху.

Керуючись ст. 123, 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення - залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК