Справа № 522/13372/25
Суддя: Шенцева О. П.
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/365/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

судді Шенцевій О.П.,

за участі секретаря судового засідання Сафтюк-Панько Б.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, за участі третьої особи: приватного виконавця Шуляченко Миколи Борисовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 13.06.2025 р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, приватного виконавця Шуляченко Миколи Борисовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , посилається на те, що зазначене адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не вчиняла, оскільки транспортним засобом «Hyundai Elantra», державний номер НОМЕР_1 , вона з 2012 року не користується, так як він був проданий ОСОБА_2 , що підтверджується довіреністю виданою на ім`я ОСОБА_2 зареєстрованою в реєстрі за № 1154, посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Степановою І.А. Крім того, ОСОБА_1 щоб уникнути нерозумінь з правоохоронними органами своєчасно зверталась з заявами до Головного сервісного центру МВС, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеський області, Управління Патрульної поліції в Одеський області, в яких повідомляла, що з 2012 року не користується транспортним засобом «Hyundai Elantra», державний номер НОМЕР_1 , а належним користувачем є інша особа.

Посилаючись на зазначене позивач просить:

- поновити строк на оскарження постанови серії ОДП № 1732464 від 11.04.2025 року, оскільки строк був пропущений з поважних причин, оскільки постанова від 11.04.2025 року була отримана лише 04.06.2025 року, після чого 09.06.2025 року позивач звернулася з позовом про скасування зазначеної постанови;

- скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ОДП № 1732464 від 11.04.2025 р. складену інспектором з паркування Софіяник В.Л., відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП та закрити провадження на підстав п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП;

- стягнути з Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради (, адреса: вул. Богдана Хмельницького, 18, м. Одеса, 65007) на користь ОСОБА_1 судовий збір і комісію в розмірі 611.66 (згідно квитанції).

Ухвалою від 16.06.2025 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду у судовому засіданні 02.07.2025 року.

23 червня 2025 року до суду надійшло клопотання про заміну первісного відповідача приватного виконавця Шуляченко Миколи Борисовича на третю особу з боку відповідача без самостійних вимог, яке протокольно задоволено судом.

24 червня 2025 року до суду надійшов від Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради відзив на позовну заяву, в якому просили в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі з підстав викладених у відзиві.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав поданий позов наполягаючи на його задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на відсутність підстав для цього.

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 11.04.2025 року інспектором з паркування Софіяник В.Л., була винесена постанова серії ОДП №1732464 від 11.04.2025 року про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, а саме за те, що вона 11.04.2025 року, о 15:02 год, в м. Одесі по вул. Європейська, 35, порушив правила паркування транспортного засобу «Hyundai Elantra», державний номер НОМЕР_1 , зокрема не сплатила вартість паркування транспортного засобу.

Не погодившись з зазначеною постановою позивач, звернувся з позовною заявою в якій просить скасувати зазначено постанову та провадження закрити на підстав п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, посилаючись на те, що зазначене адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не вчиняла, оскільки з 2012 року не користується транспортним засобом «Hyundai Elantra», державний номер НОМЕР_1 , так як продала його ОСОБА_2 який є належним користувачем.

Відповідно до ст.7 КУАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом. З огляду на ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КУпАП адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності. До структури складу адміністративного правопорушення відносяться: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона. Адміністративне правопорушення може мати місце лише за наявності всіх перелічених складових, що у сукупності становлять склад адміністративного правопорушення.

Так, об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення.

Водночас, суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення - це психічна сфера діяльності особи, яка вчинила адміністративне правопорушення у зв`язку з вчиненням ним суспільно небезпечного діяння. Елементи суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення можуть бути обов`язковими (вина) або факультативними (мотив, мета).

Вина - це свідоме, вольове відношення суб`єкта до скоєного нею суспільно небезпечного діяння і до настання його наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Статтями 10, 11КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

До позовної заяви була надана довіреність з якої вбачається, що 14.04.2012 року ОСОБА_1 продала транспортний засіб «Hyundai Elantra», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 .

Так, судом встановлено, що транспортний засіб марки «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 , з 2012 року фактично не перебуває у користуванні ОСОБА_1 .

Зазначені обставини також підтверджуються наданими заявами до Головного сервісного центру МВС, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеський області, Управління Патрульної поліції в Одеський області, про те, що вона повідомили зазначені органи, що з 2012 року ОСОБА_1 не користується транспортним засобом «Hyundai Elantra», державний номер НОМЕР_1 , а належним користувачем є ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 15 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів», від 8 жовтня 2022 р. № 1145: «У разі коли власником транспортного засобу є фізична особа, внесення до Реєстру відомостей про належного користувача або їх виключення через електронний кабінет водія або через Портал Дія здійснюється нею особисто.»

Пунктом 3 Постанови КМУ Про затвердження Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів», від 8 жовтня 2022 р. № 1145, передбачено: «Підставою для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є електронна заява або заява, сформована та подана заявниками, якою визначено належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній або юридичній особі транспортного засобу в користування».

Згідно з пунктом 13 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів», від 8 жовтня 2022 р. № 1145, передбачено : «За згодою заявників внесення відомостей до Реєстру про належного користувача може здійснюватися без зазначення строку».

Диспозицією ч. 1 ст. 152-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі несплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування.

У примітці статті 152-1 КУпАП роз`яснено, що під несплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти несплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів.

Юридичний склад конкретного адміністративного правопорушення становлять суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторони правопорушення. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає адміністративну відповідальність особи.

Тобто, для встановлення однієї з обов`язкових ознак складу даного адміністративного правопорушення об`єктивної сторони - необхідно встановити, що особа (водій) винна у порушенні вимог паркування транспортних засобів, що підтверджується відповідними доказами.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_1 з 2012 року не користується транспортним засобом «Hyundai Elantra», державний номер НОМЕР_1 , який згідно нотаріальної довіреності належить іншій особі (що не спростовано відповідачем), а постанова серія №1732464 винесена відносно ОСОБА_1 постановлена 11.04.2025 року, суд вважає, що ОСОБА_1 не могла вчинити інкриміноване адміністративне правопорушення, та не могла оплатити вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування, оскільки не розпоряджається та не користується зазначеним транспортним засобом.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що стороною захисту доведено відсутність в діях ОСОБА_1 складу об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що правомірність винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.152-1 КУпАП відповідачем не доведено.

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, КАС Україні та в контексті положень Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

У Конституції України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (ст. 1) і визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов`язком держави (ст. 3), права та свободи людини є невідчужуваними і непорушними (ст. 21).

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.152-1 КУпАП, що відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, на виконання вимогст. 139 КАС України, та враховуючи правову позицію, викладену 18 березня 2020 року в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 543/775/17, у зв`язку з задоволенням позову суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Водночас, судові витрати, які складаються з витрат на оплату банківських послуг під час сплати судового збору в загальній сумі з оплатою судового збору, що становить 611,66 грн. на переконання суду, не можуть бути стягнуті, з огляду на таке.

Банківська комісія - це грошові суми, що списуються з рахунків клієнтів як плата за обслуговування рахунку або за надання спеціальних послуг. Банківська комісія береться також за оплату чеків, розміщення депозитів, виконання постійних доручень, пряме дебатування.

Оскільки банк було обрано позивачем самостійно та банківська комісія за своєю суттю не є частиною судового збору чи судовими витратами, який встановлюється державою відповідним нормативно-правовим актом та є обов`язковим до сплати, то стягненню на користь позивача підлягають виключно судові витрати без врахування комісії. Комісію за обслуговування було стягнуто обраним позивачем банком за надання йому банківської послуги.

Такої позиції дотримується Верховний суд у справі №826/4893/17 в ухвалі від 04 грудня 2019 року.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 523/12032/18 (провадження № 61-6898св22).

Відтак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на банківську комісію.

Також, слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За таких обставин, враховуючи викладене, а також те, що відповідачем не надано суду доказів на спростування позовних вимог, відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.152-1 КУпАП в діях ОСОБА_1 та доказів її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі підлягає скасуванню як протиправна, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243-246,250, 251, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, за участі третьої особи: приватного виконавця Шуляченко Миколи Борисовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради серія ОДП 1732462 від 11.04.2025 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу, який на підставі ч. 2 ст. 308 КУпАП України становить 1200 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 605,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя