Справа № 320/38135/25
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2025 року Київ № 320/38135/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

до Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві).

Просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо виплати ОСОБА_1 з 01.01.2025 пенсії за вислугу років у неповному розмірі із застосуванням коефіцієнтів зменшення пенсії, встановлених пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії без застосування коефіцієнтів зменшення пенсії, встановлених статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», із збереженням показника розміру пенсії 90% від суми місячної заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, без обмеження її максимального розміру, без обмеження розміру заробітної плати для перерахунку пенсії, та без обмеження цих нарахувань і виплат у подальшому у часі, з урахуванням раніше виплачених сум.

На обґрунтування позову позивач зазначила, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 04.12.2002 у розмірі 90% від посадового окладу, з урахуванням надбавок, передбачених законом, та має право на пенсію без обмеження максимальним розміром, що підтверджено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2021, яке набрало законної сили 20.07.2021 у справі № 640/26747/20. Проте відповідачем з 01.01.2025 безпідставно застосовано коефіцієнт зменшення пенсії, встановлений статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», у зв`язку із чим обмежено пенсію максимальним розміром.

Ухвалою суду від 29.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач проти позову заперечував, надіслав відзив на позовну заяву разом із копіями матеріалів пенсійної справи позивача, відповідно до якого просили суд у задоволенні позову відмовити. Стверджували відсутність правових підстав на одержання пенсії без обмеження максимальним розміром, посилаючись на частину другу статті 64 Конституції України, відповідно до якої в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень; не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Правомірність своїх дій обґрунтували, зокрема статтею 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану». Із посиланням на положення статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» зазначили, що максимальний розмір пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 04.12.2002 отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про прокуратуру», із розрахунку 90% від посадового окладу.

Судом установлено, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.09.2016 у справі № 760/12638/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною відмову Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на момент призначення їй пенсії) на підставі довідки Генеральної прокуратури України від 30.05.2016 №18-819 про заробітну плату з розрахунку 90% від середнього заробітку.

Зобов`язано Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві відповідно до положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на момент призначення пенсії) з 02.06.2016 здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, виходячи з розрахунку 90 відсотків від середнього заробітку 33967,99 грн, зазначеного у довідці Генеральної прокуратури від 30.05.2016 № 18-819 без обмеження граничного розміру пенсії.

Зі змісту позовної заяви та матеріалів пенсії справи судом установлено, що 11.06.2020 Офісом Генерального прокурора, на виконання рішень Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)/2019 та від 26.03.2020 № 6-р/2020, видано позивачу довідку від 11.06.2020 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) за нормами чинними на 26.03.2020 за відповідною (прирівняною) посадовою старшого помічника заступника Генерального прокурора України - начальника Головного управління, що враховується для перерахунку пенсії. Заробітна плата за названою довідкою становить 86674,24 грн.

У подальшому позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії за вислугу років на підставі названої довідки, проте отримала відмову, яку оскаржила до суду.

Рішенням Окружного адміністративного міста Києва від 23.03.2021, яке набрало законної сили 20.07.2021 у справі № 640/26747/20, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, оформлене листом від 09.07.2020 № 2600-0310-8/93212, про відмову у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 13.12.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789- XII (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), обчисленої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 657 від 30.08.2017 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», виходячи з розрахунку 90 відсотків від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати без обмежень її максимального розміру, відповідно до довідки Офісу Генерального прокурора від 11.06.2020 за № 21-1176зн, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Із матеріалів справи, а саме - з виписки про рух коштів по рахунку позивача за період з 01.11.2024 по 01.05.2025, убачається, що з 20.01.2025 було перераховано пенсію у меншому розмірі, ніж встановлено за рішенням суду.

Зокрема, станом на 19.12.2024 пенсія становила 78006,82 грн, у той час як з 20.01.2025 її розмір зменшено до 34243,88 грн.

У зв`язку з обмеженням пенсії максимальним розміром, представник позивача звернулася до відповідача з адвокатським запитом від 10.03.2025 (зареєстрований 11.03.2025).

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 14.03.2025 № 2600-0202-8/45125 повідомило, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №640/26747/20 за позовом ОСОБА_1 , розмір пенсії позивача з 13.12.2019 визначається без обмеження максимального розміру і становить із цієї дати 78006,82 грн. Із посиланням на статтю 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» зазначили про застосування у 2025 році в період дії воєнного стану обмежувальних коефіцієнтів до пенсій, розмір яких складає 10 розмірів прожиткового мінімуму, установленого для осіб, які втратили працездатність (2361,00 грн), тобто є більшим від максимального розміру пенсії (23610,00 грн).

Зазначили, що Кабінетом Міністрів України 03.01.2025 прийнято постанову № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», якою установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані), зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням відповідних знижувальних коефіцієнтів на суми, які перевищують відповідний поріг, визначений цією постановою.

Оскільки розмір пенсії позивача перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, з 01.01.2025 автоматично пенсію до виплати позивачу нараховано з урахуванням Постанови № 1 із застосуванням обмежувальних коефіцієнтів у період воєнного стану у 2025.

Повідомили, що інформацію про розмір пенсії направлено окремим листом Головного управління на адресу ОСОБА_1 зазначену в електронній пенсійній справі.

Позивач заперечує факт отримання цього листа, у матеріалах справи відсутні докази зворотного.

Уважаючи дії відповідача щодо відмови у виплаті пенсії без обмеження максимальним розміром протиправними, позивач звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, неодноразово розглядав Конституційний Суд України і сформулював у своїх рішеннях від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справах від 20.03.2002 № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11.10.2005 № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

У названих рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

22.05.2008 Конституційний Суд України у рішенні № 10-рп/2008 зазначив, що однією із конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься у частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України надав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «...конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України наголосив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права у жодному разі не може бути порушена.

Визнання законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених у них прав і свобод людини і громадянин Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з викладеного, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Застосовуючи, зокрема рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5-рп/2002, на підставі постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 15.09.2016 у справі № 760/12638/16-а, відповідно до положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції чинній на момент призначення пенсії), позивачу з 02.06.2016 здійснено перерахунок пенсії за вислугу років, виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку 33967,99 грн, зазначеного у довідці Генеральної прокуратури від 30.05.2016 № 18-819 без обмеження граничного розміру пенсії.

Згідно з рішенням Окружного адміністративного міста Києва від 23.03.2021, що набрало законної сили 20.07.2021 у справі № 640/26747/20, розмір пенсії позивача з 13.12.2019 визначається без обмеження максимального розміру і становить із цієї дати 78006,82 грн, що учасниками справи не заперечується.

У той же час, статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що у 2025 році у період дії воєнного стану пенсії, призначені (перераховані), зокрема відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Крім того, стаття 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» наділяє Кабінет Міністрів України правом визначати розміри і порядок застосування до суми перевищення коефіцієнтів.

На виконання статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», яка застосовується з 01.01.2025 (далі - постанова № 1).

Пунктом 1 постанови № 1 установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані), зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення:

до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,5;

до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,4;

до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,3;

до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,2;

до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,1.

Саме на цю постанову Кабінету Міністрів України посилається відповідач, обґрунтовуючи правомірність застосування обмеження пенсії позивачу.

Ця постанова дійсно містить посилання на Закон України «Про прокуратуру», згідно з якою пенсії, розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення.

Суд звертає увагу, що питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури врегульовано, насамперед, Законом України «Про прокуратуру».

За правилами частини двадцятої статті 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Законом України від 28.12.2014 № 76-VIIІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесені зміни до частини двадцятої статті 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру», зокрема, частину двадцяту було викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України № 7-р(ІІ)/2019 було визнано неконституційним положення частини двадцятої статті 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України та встановлено, що частина двадцята статті 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» підлягає застосуванню в первинній редакції.

Таким чином, із 13.12.2019 частина двадцята статті 86 Закону, відповідно до якої Кабінет Міністрів України мав встановити певний порядок перерахунку пенсії, не діє, а діє її первинна редакція, яка автоматично надає пенсіонерам право на перерахунок пенсії.

У названому рішенні Конституційний Суд України зазначив, що в Основному Законі України встановлено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України (стаття 6).

За нормами Конституції України, єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої належить, зокрема прийняття законів (стаття 75, пункт 3 частини першої статті 85 Конституції України).

Зі змісту частини першої статті 92 Конституції України випливає, що виключно законами України визначаються, зокрема основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; судоустрій, судочинство, статус суддів; організація і діяльність прокуратури.

Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, до повноважень якого належить, зокрема вжиття заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; забезпечення проведення фінансової політики та політики у сфері соціального захисту; розроблення і здійснення загальнодержавних програм економічного, соціального розвитку України (частина перша статті 113, пункти 2, 3, 4 статті 116 Конституції України).

Конституційний Суд України зазначав, що метою функціонального поділу державної влади на законодавчу, виконавчу та судову є, зокрема розмежування повноважень між різними органами державної влади, що означає самостійне виконання кожним із них своїх функцій та здійснення повноважень відповідно до Конституції та законів України (абзац другий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.07.2016 № 5-рп/2016).

Працівник прокуратури, який досяг передбаченого законом віку для припинення повноважень після здійснення професійної діяльності протягом визначеного строку, набуває право на отримання пенсії. Пенсійне забезпечення таких працівників здійснюється відповідно до статті 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».

Частина двадцята статті 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» у первинній редакції передбачала низку підстав для перерахунку призначених пенсій. Проте згідно із чинною редакцією оспорюваного положення Закону, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури вже не врегульовуються Законом, а повноваження щодо їх визначення делеговано Кабінету Міністрів України. З огляду на це Конституційний Суд України, перевіряючи на відповідність Конституції України положення частини двадцятої статті 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру», виходив із такого.

У пункті 14 рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо ролі прокуратури у системі кримінального правосуддя, ухваленій на її 724-му засіданні 06.10.2000, № Rес(2000)19, зазначено, що «у країнах, у яких прокуратура є незалежною від уряду, держава має вжити ефективних заходів для того, щоб гарантувати закріплення в законі суті й обсягу незалежності прокуратури».

Конституційний Суд України в абзаці п`ятому пункту 4 мотивувальної частини рішенні від 03.10.2001 № 12-рп/2001 зазначив, що стале забезпечення фінансування судів з метою створення належних умов для їх функціонування та діяльності суддів, а також, зокрема органів прокуратури, робота яких тісно пов`язана з діяльністю судів, є однією з конституційних гарантій реалізації прав і свобод громадян, їх судового захисту.

За приписами частини другої статті 92 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вважав за доцільне конкретизувати свою юридичну позицію, викладену в рішенні від 03.10.2001 № 12-рп/2001, зазначивши, що стале забезпечення фінансування судів з метою створення належних умов для їх функціонування потребує також сталого фінансування органів прокуратури, зокрема належного соціального захисту їх працівників та осіб, які вийшли на пенсію. Потреба у належному соціальному захисті працівників органів прокуратури випливає з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними функцій держави, є гарантією незалежності їх діяльності у ефективному судовому захисті прав громадян.

Ураховуючи міжнародні стандарти діяльності органів прокуратури та юридичні позиції Конституційного Суду України, метою нормативного регулювання, зокрема питань соціального захисту працівників прокуратури, є уникнення втручання інших органів влади в діяльність прокуратури з метою додержання принципу поділу влади та закріплення виключно на рівні закону питань пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

До повноважень Кабінету Міністрів України законодавець відніс право визначати умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури без закріплення на законодавчому рівні відповідних критеріїв, чим поставив у залежність фінансування пенсійного забезпечення прокурорів від виконавчої влади. Таке нормативне регулювання призводить до втручання виконавчої влади у діяльність органів прокуратури, а також до недотримання конституційної вимоги щодо здійснення органами державної влади своїх повноважень у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

Конституційний Суд України виснував, що питання пенсійного забезпечення прокурорів, у тому числі умови та порядок перерахунку призначених їм пенсій, має визначати Верховна Рада України законом, а не Кабінет Міністрів України підзаконним актом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що «права делегування законодавчої функції парламентом іншому органу влади (у цьому випадку Кабінету Міністрів України) Основним Законом України не передбачено. Таке делегування порушує вимоги Конституції України, згідно з якими органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 6, частина друга статті 19 Конституції України).

До аналогічних висновків Конституційний Суд України дійшов у рішеннях від 09.10.2008 № 22-рп/2008, від 23.06.2009 № 15-рп/2009» (абзац другий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 20.05.2010 № 14-рп/2010).

Отже, Конституційний Суд України дійшов висновку, що оспорюване положення Закону порушує конституційні засади поділу державної влади в Україні на законодавчу, виконавчу і судову, призводить до порушення регулювання основ соціального захисту прокурорів, оскільки за його змістом регулювання порядку перерахунку призначеної пенсії працівникам прокуратури має здійснюватись актом Кабінету Міністрів України, а не законом України. Отже, положення частини двадцятої статті 86 Закону суперечить статті6, пункту 14 частини першої статті92 Конституції України.

Із урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що питання пенсійного забезпечення прокурорів, у тому числі умови та порядок перерахунку призначених їм пенсій, має визначати Верховна Рада України законом, а не Кабінет Міністрів України підзаконним актом.

Суд резюмує, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Тобто, у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо, застосувавши загальний принцип права «спеціальний закон скасовує дію загального закону» (Lex specialis derogate generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права. Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону України «Про прокуратуру», а положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» уважати загальними нормами (lex generalis).

На назване законодавче регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007 у справі про соціальні гарантії громадян та від 22.05.2008 № 10-рп/2008 у справі щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України.

Ураховуючи викладені позиції Конституційного Суду України, суд доходить висновку, що обмеження пенсії позивача шляхом застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 є протиправним, відповідно, право позивача на перерахунок пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить сутність взятих на себе державою зобов`язань.

Верховний Суд сформулював правовий висновок щодо питання застосування норм статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», пункту 1 Постанови № 1 у подібних правовідносинах у постанові від 25.09.2025 у справі № 520/1317/25, а саме: «Застосування при обчисленні (перерахунку) розміру пенсій громадян України із числа осіб, яким пенсія призначена за Законом України «Про прокуратуру», положень статті 46 Закону № 4059-IX та постанови № 1, якими передбачено виплату таких пенсій, із застосуванням коефіцієнтів до суми пенсії, яка перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (що фактично призводить до обмеження розміру таких пенсій), є протиправним та таким, що обмежує гарантоване право на належний соціальний захист, передбачене статтею 46 Конституції України».

Так, останній перерахунок пенсії позивача було здійснено на виконання рішення Окружного адміністративного міста Києва від 23.03.2021, що набрало законної сили 20.07.2021 у справі № 640/26747/20, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 13.12.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789- XII (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), обчисленої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 657 від 30.08.2017 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», виходячи з розрахунку 90 відсотків від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати без обмежень її максимального розміру, відповідно до довідки Офісу Генерального прокурора від 11.06.2020 за № 21-1176зн, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

За правилами частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною першою статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

У цьому випадку, право позивача на перерахунок пенсії та її виплату у розмірі 78006,82 грн було встановлено рішенням Окружного адміністративного міста Києва від 23.03.2021 у справі № 640/26747/20, яке виконувалося відповідачем до дня фактичного обмеження пенсії максимальним розміром у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», що відповідачем не заперечується.

За наявними у матеріалах пенсійної справи даними встановлено, що відповідно до розрахунків пенсії, зокрема, у зв`язку з перерахунком пенсії станом на 01.03.2024, 01.03.2025, основний розмір пенсії - 78006,82 грн, у той час як відповідно до виписки про рух коштів по рахунку позивача за період з 01.11.2024 по 01.05.2025, убачається, що з 20.01.2025 було перераховано пенсію у меншому розмірі, ніж встановлено за рішенням суду. Зокрема, станом на 19.12.2024 пенсія становила 78006,82 грн, у той час як з 20.01.2025 зменшено до 34243,88 грн.

Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву із посиланням на встановлення окремих обмежень конституційних прав громадян під час дії воєнного стану, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 64 Конституції України встановлено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до статті 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (далі - Указ № 64/2022), у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Таким чином, у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом № 64/2022, не обмежується конституційне право громадян на соціальний захист, передбачене статтею 46 Конституції України.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 11.09.2025 у справі № 120/1081/25, яка у силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу, врахована судом у спірних правовідносинах.

За таких обставин, суд відхиляє такі доводи відповідача, як обґрунтування правомірності його дій.

За вказаних обставин, суд констатує протиправність дій відповідача щодо виплати позивачу з 01.01.2025 пенсії за вислугу років у неповному розмірі із застосуванням коефіцієнтів зменшення пенсії, встановлених пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану».

Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, суд зазначає таке.

У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Із урахуванням тієї обставини, що дії (рішення) відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко регламентований законодавчо, у цьому випадку задоволення позову шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Щодо позовних вимог у частині прохання здійснювати виплату пенсії, у т.ч. й без обмеження розміру заробітної плати для перерахунку пенсії та без обмеження цих нарахувань, суд зазначає таке.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач у відповідь на заяву представника позивача вказав, що пенсія розрахована відповідно до чинного законодавства, чим фактично констатував відсутність правових підстав для такого перерахунку. Із урахуванням викладеного, спір щодо здійснення подальших виплат перерахованої пенсії та щодо порядку здійснення такої виплати у цій справі відсутній, як і відсутній спір щодо зменшення відповідачем розміру заробітної плати для перерахунку пенсії позивача.

У той же час, відповідачем не приймалось рішення щодо перерахунку позивачу пенсії на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у названій частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені.

Оскільки судовому захисту підлягають лише порушені права чи інтереси особи, а не ті, що будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

Щодо збереження відсоткового значення розміру пенсії позивача з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, суд зазначає таке.

У відповідності до висновків Верховного Суду, викладених у рішенні від 04.02.2019 у зразковій справі № 240/5401/18, під час перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення (обов`язково підвищений), натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до вислуги років, є незмінним, що має бути враховано відповідачем під час виконання цього рішення.

Судом установлено, що позивач має право на пенсію з розрахунку 90% сум заробітної плати, тож ці обставини не є спірними, підтверджені матеріалами пенсійної справи, зокрема протоколом про призначення пенсії та встановлені судом під час розгляду справи, що свідчить про те, що під час перерахунку на виконання цього рішення суду, відповідач має врахувати право позивача на відсоткове значення її пенсії, яке не може бути зменшено.

Отже, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії без застосування коефіцієнтів зменшення пенсії, встановлених статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», із збереженням показника розміру пенсії 90% від суми місячної заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, без обмеження її максимального розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, тож керуючись статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо часткового задоволення позовних вимог, суд присуджує позивачу 1211,20 грн понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо виплати ОСОБА_1 з 01.01.2025 пенсії за вислугу років у неповному розмірі із застосуванням коефіцієнтів зменшення пенсії, встановлених пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії без застосування коефіцієнтів зменшення пенсії, встановлених статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», із збереженням показника розміру пенсії 90% від суми місячної заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, без обмеження її максимального розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (; місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.