Справа № 943/1226/25
Суддя: Журибіда Б. М.
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер №943/1226/25
Провадження № 2-а/943/31/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2025 року

м.Буськ

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Журибіди Б.М.

при секретарі Пирка В.М.

представника позивача Скоробогатого М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду місті Буськ справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката СКОРОБОГАТОГО Миколи Вікторовича до ОСОБА_2 , Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

встановив :

Сокоробогатий М.В. в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з означеним адміністративним позовом про скасування постанови ЕНА № 4995770 від 17.06.2025 року про накладення адміністративного стягнення. Позов мотивує тим, що 17.06.2025 року поліцейським відділенням поліції № 2 (м. Буськ) Золочівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області старшим сержантом поліції Прокоповичем Назарієм Теодоровичем було винесено постанову серії ЕНА № 4995770 про притягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Відповідно до змісту постанови, 17.06.2025 року 00:27:20 с. Задвір?я, вул. Головна, 2А, водій керуючи ТЗ не пред?явив посвідчення водія відповідної категорії, а саме категорії В, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР - керування ТЗ особою, яка не має права керування таким Т3. Не погоджуючись з вказаною постановою ОСОБА_4 відмовився її підписувати, а постанову отримав поштовим відправленням 21.06.2025 року. Вважає, що дана постанова є незаконною, безпідставною та підлягає скасування за наступних підстав. 17.06.2025 року, приблизно о 00:27 год., ОСОБА_3 , перебував на території свого подвір?я, яке знаходиться в с. Закомар?я, вул. Головна, 2А, а не с. Задвір?я, як вказано в постанові, після чого побачив, як до території подвір?я підїхали працівники поліції. До ОСОБА_3 , який стояв на подвір?ї біля воріт, підійшов старший сержант поліції Прокопович Н.Т., представився та запитав, звідки ОСОБА_3 рухається. ОСОБА_3 повідомив, що перебував неподалік у сусіда, якому викликали швидку, а також там перебував інший екіпаж працівників поліції. ОСОБА_3 попросив, щоб працівник поліції з?ясував ці питання у інших працівників поліції, де він перед тим перебував. Працівники поліції звинуватили його у керування транспортним засобом, не пред?явивши жодних доказів. ОСОБА_5 повідомив, що він колишній військовослужбовець, ветеран війни, та показав військовий квиток. Жодних інших документів працівники поліції для огляду не вимагали. Згодом працівники поліції почали вимагати пройти огляд на стан сп?яніння, при цьому жодних підстав для цього також не пояснили. Перед приїздом працівників поліції ОСОБА_3 перебував на території подвір?я за місцем проживання, автомобілем не керував. На території його господарства знаходився автомобіль марки «Honda civic», д.н.з. НОМЕР_1 . Згодом ОСОБА_5 отримав лист з відділення поліції № 2 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області, який містив оскаржувану постанову. Коли саме працівник поліції виніс вказану постанову ОСОБА_3 не зрозумів, оскільки в його присутності працівник поліції з даного приводу нічого не повідомляв. Даною постановою на позивача накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень. Постанову вважає незаконною та просить скасувати, оскільки така винесена без з`ясування всіх обставин справи, з порушенням конституційних прав позивача, оскільки представник відповідача не надав належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення. Просить скасувати постанову Серія ЕНА № 4995770 від 17.06.2025 року, стягнути з Відповідача на користь Позивача 2500,00грн., витрат на правову допомогу.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, забезпечив явку свого представника Скоробогатого М.В., який позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задоволити, справу слухати без застосування засобів звукозапису.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву не подав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву не подав.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України, враховуючи клопотання представника позивача, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Згідно постанови серія ЕНА № 4995770 від 17.06.2025 року вказано, що ОСОБА_3 в с. Задвір`я по вул. Головна, 2А, керуючи автомобілем марки «Honda civic», д.н.з. НОМЕР_1 , не предявив посвідчення водія відповідної категорії, а саме категорії В, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР, керування тарнспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, за що передбачена відповідальність за ст. 126 ч.2 КУпАП. Даною постановою на позивача накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом.

Так, частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події та складу адміністративного правопорушення, а також вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (Постанова КАС/ВС від 08.07.2020 у справі № 177/525/17).

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ч. 2 ст. 126 КУпАП відповідальність передбачена за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується. (12.01.2017р. справа № 640/20250/16-а, ЄДРСРУ № 64003079; 13.01.2017 р. справа № 604/1117/16-а, ЄДРСРУ № 64040166; 16.01.2017 р. справа № 725/5847/16-а ЄДРСРУ № 64094623).

В даному випадку фактичного розгляду справи взагалі не відбулося. Працівник поліції, зайшовши на подвір`я господарства, лише повідомив, що ведеться відеозапис і представився. Будь-яких деталей не з`ясовував, жодних документів у ОСОБА_3 не вимагав, перевірив лише військовий квиток ОСОБА_3 .

Приписами ст. 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до п. 1 та 2 Розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі Інструкція) розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст. 283 КУпАП.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Зазначених вимог закону поліцейським Прокоповичем Н.Т. не дотримано, тобто фактичного розгляду справи взагалі не відбулося, документи ОСОБА_3 , окрім військового квитка, не перевірялися. Транспортний засіб працівниками поліції не зупинявся, а ОСОБА_3 в той час не керував автомобілем.

Крім того, у постанові зазначено інший населений пункт, ніж той, у якому відбувалося спілкування Назара Т.І. з працівниками поліції.

Чинне законодавство України, у тому числі Правила дорожнього руху України, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.03.2019 року по справі №686/11314/17 (ЄДРСР № 80481815) вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а правоохоронці можуть зупиняти авто, лише коли є факт правопорушення.

Працівники поліції вправі зупиняти транспортний засіб і вимагати пред`явлення посвідчення водія виключно у випадках, передбачених ст.ст. 32, 35 Законом України «Про Національну поліції».

Отже, в даному випадку, оскільки ОСОБА_3 не керував автомобілем, до нього не можуть застосовуватись превентивні заходи, передбачені ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» по відношенню як до водія, а притягнення до адміністративної відповідальності є безпідставним і протиправним.

Враховуючи вказане, в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 126 КУпАП, як це визначено і кваліфіковано у постанові, а також склад будь-якого іншого адміністративного правопорушення, оскільки інспектором не доведено самого факту вчинення адміністративного правопорушення, документи працівником поліції не перевірялися, а поліцейський Прокопович Н.Т. при винесенні оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не встановив всіх об`єктивних обставин справи з метою правильного її вирішення, не провів розгляду справи, внаслідок чого винесення такої постанови є незаконним, а сама постанова не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адмінстягнення є орган, який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу. Відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 17 вересня 2020 у справі №742/2298/17.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Статтею 25 КАС України передбачено, що адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

У відповідності до вимог п. 11 ч. 5 ст. 160 КАС України підтверджую, що Позивачем не подано іншого позову до цього самого Відповідача з тим самим предметом і з тих самих підстав.

Разом з тим, позивачем у справі понесено витрати на професійну правничу допомогу у вигляді фіксованого гонорару, передбаченого договором про надання правової допомоги, сплаченого адвокату у день підписання цього договору. Сума сплаченого гонорару становить 2500 грн. (дві тисячі пятсот гривень). Щодо витрат на правничу допомогу, то зверну увагу на правову позицію, висловлену у постанові КАС ВС від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19. У даній постанові зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст.134 КАСУ для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на приписи ст.8 Конституції України, п.9 ч.3 ст.2, ч.4 ст.134, ч.5 ст.134, ч.6 ст.134, ч.9 ст.139 КАС України, зміст складових елементів верховенства права та неприпустимість зловживання правами суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; 5) пов`язаністю витрат з розглядом справи (тобто об"єктивною і неминучою вимушеністю); 6) обґрунтованістю розміру витрат та пропорційністю розміру витрат до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 7) поведінкою сторони під час розгляду справи; 8) причиною виникнення спору; 9) результатом вирішення справи.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16.

На підтвердження понесених витрат позивачем, адвокатом Скоробогатим М.В., надано суду: копію договору про надання правничої допомоги від 23 червня 2025 р.; копію товарного чеку від 23 червня 2025 року.

Згідно товарного чеку від 23.06.2025 року, адвокатом надані позивачу послуги з правової допомоги на загальну суму 2500,00 гривень, а саме:

-Гонорар згідно договору від 23.06.2025 року вартість послуги 2500,00 грн,

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

На думку суду, заявлена сума витрат на правову допомогу є співмірною заявленим вимогам та потраченому часу на підготовку документів та участі в судових засіданнях адвоката, тому, враховуючи предмет спору, складність справи, вважає, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 цього Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов?язаних з порушенням їхніх прав.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 8, 9, 72-78, 134, 160, 241-246, 286, 293 КАС України,ст. 126 ч. 2, 268 КУпАП, суд -

ухвалив:

Адміністративний позов задоволити повністю.

Скасувати постанову Серія ЕНА № 4995770 від 17.06.2025 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 17 червня 2025 року винесену Поліцейським Відділення поліції №2 (місто Буськ) Золочівського РВП ГУНП у Львівській області старшим сержантом поліції Прокопович Назарієм Теодоровичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 126 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі сумі 3400 гривень, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі закрити.

Стягнути з Головного управління патрульної поліції у Львівській області, адреса місцезнаходження м. Львів вул. Генерала Григоренка, 3, Львівської області, , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційні скарга на рішення, у відповідності до ч. 4 ст. 286 КУпАП, може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Б. М. Журибіда