Справа № 140/11551/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

13 жовтня 2025 року ЛуцькСправа № 140/11551/25

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Каленюк Ж.В., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України в особі філії Володимир-Волинського комбінату хлібопродуктів про визнання дій протиправними, визнання недійсним протоколу та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України з позовом, у якому просив:

визнати порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у головного економіста філії Акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України у зловживанні службовим становищем шляхом неправомірного перибирання на себе функції бухгалтера з оплати праці;

визнати незаконним внесення змін до колективного договору і штатного розпису Акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України на підставі нормативного-правового акту у формі рішення протоколу правління Акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України від 01 березня 2020 року в частині внесення змін до штатного розпису філії Володимир-Волинського комбінату хлібопродуктів як таке, що передбачало скорочення чисельності штату працівників структурного підрозділу пожежно-сторожової охорони підприємства;

визнати недійсним протокол позачергової перевірки технічного стану транспортного засобу АЦ-30 на базі серійного автомобіля ГАЗ-66-11, оформлений Товариством з обмеженою відповідальністю Укрвеставто від 28 жовтня 2020 року №00923-00411-20 із сфальшованим показником вантажопідйомності 1,5 т таким, що не відповідає Національному стандарту ДСТУ 3286-95, Галузевій угоді і колективному договору Акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України на 2017-2019 роки через недотримання умов оплати праці водію пожежного автомобіля;

скасувати наказ про звільнення від 13 травня 2014 року №18-ОС,

скасувати наказ про звільнення від 17 серпня 2020 року №72-ОС.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

У відкритті провадження у справі належить відмовити з таких мотивів та підстав.

За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За приписами частини третьої статті 19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинство і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.

Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама лише по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Так Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Також юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, які пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

Вжитий у КАС України термін публічна служба означає діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 27 лютого 2019 року у справі №815/6096/17 до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та інше.

За змістом позовних вимог спір виник, зокрема, у зв`язку із звільненням позивача ОСОБА_1 із посади водія на підставі наказів від 13 травня 2014 року №18-ОС та від 17 серпня 2020 року №72-ОС.

Для набуття спором ознак публічно-правового в контексті статті 19 КАС України спірні правовідносини мають безпосередньо випливати з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби та здійснення нею службової діяльності.

Тож для визначення юрисдикційної належності спору підлягає з`ясуванню, чи пов`язаний спір з прийняттям, проходженням чи звільненням особи з публічної служби.

Посада водія не належить до посад державного службовця, посадових осіб місцевого самоврядування, для яких характерними є особлива процедура добору на посади, складання присяги державного службовця, присвоєння відповідного рангу та т.ін. Звільнення ОСОБА_1 з посади регламентовано виключно положеннями Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) й спірні правовідносини не пов`язані із проходженням позивачем публічної служби, а випливають із трудових відносин, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства.

Позивач також стверджує, що мало місце порушення Акціонерним товариством Державна продовольчо-зернова корпорація України вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у головного економіста філії, зловживання службовим становищем шляхом неправомірного переберанням на себе функцій бухгалтера з оплати праці, що призвело до нарахування ОСОБА_1 заробітної плати у зниженому розмірі.

Тобто, наведені доводи позивача вказують про подання цієї позовної заяви на захист порушених трудових прав.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України до юрисдикції загальних судів відносяться, зокрема, справи, які розглядаються у порядку цивільного судочинства, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, спір в означених частинах позовних вимог повинен вирішуватися в межах цивільного судочинства місцевим загальним судом.

Крім того, предметом оскарження за змістом позовної заяви є протокол позачергової перевірки технічного стану транспортного засобу АЦ-30 із визначенням показника вантажопідйомності 1,5 т, який, на переконання позивача, не відповідає Національному стандарту ДСТУ 3286-95, Галузевій угоді і колективному договору Акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України на 2017-2019 роки.

Спірні правовідносини у цій частині позовних вимог виникли між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Укрвеставто як суб`єктом видання спірного протоколу, з яким не згідний позивач.

Разом з тим, відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України термін суб`єкт владних повноважень позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З огляду на наведений характер правовідносин вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій, в зв`язку із чим позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на суб`єктний склад сторін та характер спірних правовідносин, які виникли між фізичною особою ОСОБА_1 та юридичною особою - Товариством з обмеженою відповідальністю Укрвеставто, яка не є суб`єктом владних повноважень у розумінні статті 4 КАС України, спір у цій частині позовних вимог відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України підлягає розгляду місцевим загальним судом в межах цивільного судочинства.

Предметом позову також є визнання незаконним внесення змін до колективного договору і штатного розпису Акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України на підставі протоколу правління від 01 березня 2020 року, що за доводами позивача передбачало скорочення чисельності штату працівників структурного підрозділу - пожежно-сторожової охорони підприємства й призвело до порушення його прав.

Із матеріалів позовної заяви слідує, що між адміністрацією та первинними профспілковими організаціями Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України на 2019-2021 роки укладено колективний договір (схвалено протоколом загальних зборів від 20 березня 2019 року).

Приписами статті 10 КЗпП України та статті 1 Закону України від 01 липня 1993 року №3356-XII Про колективні договори і угоди (далі Закон №3356-XII) визначено, що колективний договір укладається з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Колективний договір укладають роботодавець з однієї сторони і один або кілька профспілкових органів, а у разі відсутності таких органів - представниками працівників, обраними і уповноваженими трудовим колективом з іншої сторони (стаття 3 Закону №3356-XII).

Правові й організаційні засади функціонування системи заходів з вирішення колективних трудових спорів (конфліктів), здійснення взаємодії сторін соціально-трудових відносин у процесі врегулювання колективних трудових спорів (конфліктів), що виникли між ними, врегульовано Законом України від 03 березня 1998 року №137/98-ВР Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів) (далі Закон №137/98-ВР).

Встановлені цим Законом норми поширюються на найманих працівників та організації, утворені ними відповідно до законодавства для представництва і захисту їх інтересів, і на роботодавців, організації роботодавців та їх об`єднання.

Законом №137/98-ВР окремо встановлено особливу процедуру розгляду розбіжностей, що виникли між сторонами соціально-трудових (колективних) відносин. Указаним законодавчим актом передбачається примирно-третейська процедура та система організаційних структур із належною компетенцією щодо узгодження інтересів конфліктуючих сторін.

Зокрема, статтею 7 указаного Закону передбачено, що розгляд колективного трудового спору (конфлікту) з питань укладення чи зміни колективного договору, угоди здійснюється примирною комісією, а в разі неприйняття рішення у строки, установлені статтею 9 цього Закону - трудовим арбітражем.

Судовий порядок розгляду колективних трудових спорів (конфліктів) згаданим Законом передбачено у таких випадках: розгляд заяви власника або уповноваженого ним органу про визнання страйку незаконним (стаття 23); розгляд заяви Національної служби посередництва і примирення про вирішення колективного трудового спору (конфлікту) у випадках, передбачених статтею 24 цього Закону, і коли сторонами не враховано рекомендації Національної служби посередництва і примирення щодо вирішення колективного трудового спору (конфлікту) (стаття 25); оскарження профспілками неправомірних дій або бездіяльності посадових осіб, винних у порушенні умов колективного договору чи угоди (частина п`ята статті 20 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності; невиконання роботодавцем обов`язку щодо створення умов діяльності профспілок, регламентованих колективним договором (частини друга, четверта статті 42 Закону України Про професійні спілки, їхні права та гарантії діяльності).

За висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 жовтня 2019 року у справі №916/2721/18, Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі №479/58/19 колективні трудові спори, на відміну від решти видів спорів, - це спори непозовного провадження між найманими працівниками, трудовим колективом (профспілкою) і власником чи уповноваженим ним органом, в яких йдеться про зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин. А тому до таких спорів застосовується примирно-третейський порядок вирішення, правовий механізм якого визначено Законом №137/98-ВР.

В контексті наведеного спір у цій частині позовних вимог не є публічно-правовим, а тому не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин у відкритті провадження в адміністративній справі необхідно відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Як встановлено частиною п`ятою статті 170 КАС України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 170, статтями 171, 248 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України в особі філії Володимир-Волинського комбінату хлібопродуктів про визнання дій протиправними, визнання недійсним протоколу та скасування наказів.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ж.В. Каленюк