Справа № 360/1944/25
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

13 жовтня 2025 року м. ДніпроСправа № 360/1944/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., перевіривши матеріали позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій, стягнення суми недоотриманої пенсії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 06 жовтня 2025 року надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач, ГУПФУ в Луганській області) з такими вимогами:

- визнати протиправними дії ГУПФУ в Луганській області щодо невиплати позивачу як спадкоємцю за заповітом сум неотриманої пенсії ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 22.02.2019 по 31.07.2021 у сумі 80984,29 грн згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кавацюк Наталією Ярославівною 17.02.2022;

- стягнути з ГУПФУ в Луганській області на користь позивача суму недоотриманої пенсії за померлу ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованим в реєстрі за № 102 (спадкова справа № 20/2021), у розмірі 69943,25 грн (шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сорок три грн 25 коп.).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Розглянувши матеріали адміністративного позову, суддя дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. […] фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Аналіз вищезазначених норм закону свідчить про те, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тільки тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи з боку суб`єкта владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин. При цьому владні повноваження повинні здійснюватися відповідним суб`єктом саме в сфері публічно-правових відносин і стосуватися безпосередньо конкретної особи. Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин, до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до свідоцтва від 17 лютого 2022 року № 102 про право на спадщину за законом приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Кавацюк Н.Я. посвідчила, що на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , 1937 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: недоодержаної пенсії померлої ОСОБА_2 , 1937 року народження, в розмірі 80984,29 грн (вісімдесят тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 29 копійок), яка може бути змінена відповідно до дати звернення за виплатою.

Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 лютого 2022 року позивач 23 лютого 2022 року звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківської області із заявою про виплату недоотриманої пенсії, у відповідь на яку Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 06 січня 2023 року № 74-22/Т-02/8-0900/23 повідомило, що згідно з пунктом 1 розділу 2 Порядку 13-1 прийом заяв, передбачених абзацом першим пункту 1.1 розділу І Порядку 22-1, здійснюється незалежно від взяття на облік (місця проживання, перебування) особи на території обслуговування відповідного органу Пенсійного фонду. Тому, Головним управлінням направлено заяву про виплату недоотриманої пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України Луганської області (м. Рубіжне). Враховуючи вищенаведене, для вирішення питання виплати недоотриманої пенсії рекомендовано звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України Луганської області (м. Рубіжне).

На звернення позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганський області листом від 31 січня 2023 року № 394-151/Т-05/8-1200/23 повідомлено, що 23 лютого 2022 року до відділу обслуговування громадян № 6 (сервісний центр м. Івано-Франківськ) Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області (далі Управління) позивач звернувся із заявою про виплату недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 (номер звернення 2684) із документами, передбаченими чинним законодавством. Станом на 30 січня 2023 року суму недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 обліковано, включено до переліку типу рішень та буде виплачуватися згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1165 в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

На звернення позивача на вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України ВЕБ12001-Ф-С-24-142785 стосовно виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , яке зареєстровано в ГУПФУ в Луганській області за № 7367/T-1200-25, відповідач листом від 13 серпня 2025 року № 7356-7367/Т-02/8-1200/25 повідомив, що суму нарахованої недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 за період з 22 лютого 2019 року по 31 липня 2021 року обліковано в автоматизованій базі даних обробки пенсійної документації (електронній пенсійній справі), частину з якої з урахуванням Порядку № 1165 виплачено у липні 2023 року, у вересні-грудні 2023 року, у жовтні-грудні 2024 року. Подальша виплата буде проводитися відповідно до норм Порядку № 1165 за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів Державного бюджету України за відповідний рік. На теперішний час бюджет Пенсійного фонду України на 2025 рік не затверджено. Згідно з пунктами 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Позивач, вважає, що дане рішення ГУПФУ в Луганський області не відповідає чинному законодавству України, є таким, що перешкоджає реалізації його прав як спадкоємицю на отримання всього належного йому спадкового майна.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до статті 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно з частинами першою, третьою статті 52 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів слідує, що ОСОБА_1 набув право власності на недоотриману матір`ю ОСОБА_2 пенсію в порядку спадкування за законом, що підтверджено відповідним свідоцтвом про право на спадщину.

Метою звернення позивача до суду з цим позовом не є захист його прав, свобод чи інтересів у сфері публічних правовідносин. Позивач прагне захистити своє право на майно, що входить до складу спадщини, тобто прагне захистити своє цивільне право.

Суд наголошує, що відповідач, хоч і є суб`єктом владних повноважень, проте у цьому випадку він не здійснює відносно позивача публічно-владні управлінські функції, оскільки ці функції відповідач виконував щодо померлої матері позивача.

В постанові від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц про стягнення успадкованої суми недоотриманих спадкодавцем пенсійних виплат (№ рішення в ЄДРСР 80854709) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у цій справі предметом позову є майнова вимога позивачки визнати за нею в порядку спадкування право власності на майно - грошові кошти. Спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З наведених у позовній заяві фактичних обставин та доданих до неї документів вбачається наявність спору приватноправового характеру, який обумовлений порушенням приватного права спадкоємця на отримання коштів, які увійшли до спадщини, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір з огляду на суб`єктний склад сторін спору має вирішуватися загальними судами у порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 638/11604/19, від 09 червня 2022 року у справі № 200/12094/18-а, від 19 квітня 2022 року у справі № 580/4214/21, від 16 квітня 2024 року у справі № 160/10395/23.

Враховуючи наведене у сукупності та визначені позивачем у позовній заяві позовні вимоги, суд дійшов висновку, що даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 1 частини першої статті 170 КАС України).

Частиною шостою статті 170 КАС України встановлено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Керуючись статями 2, 19, 160, 170, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій, стягнення суми недоотриманої пенсії.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Роз`яснити позивачу право звернутися з даним позовом до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяК.О. Пляшкова