Справа № 640/8180/20
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2025-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2025 р. № 640/8180/20

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання незаконної відмови, стягнення компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою, в якій просить суд:

- визнати незаконною відмову Державної казначейської служби України у виплаті компенсації за порушення строку перерахування коштів відповідно до виконавчого документа, виданого Таращанським районним судом Київської області по справі № 2-3621/10р. в сумі 15 524,64 грн.;

- стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію за порушення строку перерахування коштів відповідно до виконавчого документа, виданого Таращанським районним судом Київської області по справі № 2-3621/10р. в сумі 15 524,64 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, до Харківського окружного адміністративного суду згідно супровідного листа № 01-19/1430/25 від 31.01.2025 передано 742 (сімсот сорок дві) судові справи згідно з актом приймання-передачі від 31.01.2025.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2025 вказана справа передана на розгляд судді Панова М.М.

Ухвалою суду від 18.03.2025 адміністративну справу №640/8180/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання незаконної відмови, стягнення компенсації в розмірі 15524,64 грн. прийнято до розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що боржником - Державною казначейською службою України не вжито всіх заходів щодо належного та повного виконання рішення Таращанського районного суду Київської області, яке залишається не виконаним в частині виплати компенсації у розмірі 3% річних від несплачених у встановлений строк сум, визначених у виконавчому листі Таращанського районного суду Київської області 14.09.2011 у справі № 2-3621/10.

Копія ухвали про прийняття адміністративної справи до розгляду надіслана та доставлена відповідачу у його Електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до Електронного кабінету, яка міститься в матеріалах справи.

Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що діяв в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що 14.12.2017 Окружний адміністративний суд м. Києва постановив визнати протиправними дії Державної казначейської служби України щодо невиконання виконавчого листа виданого Таращанським районним судом Київської області від 14.09.2011 року у справі № 2-3621 /10р. Своєю постановою суд зобов`язав Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з державного бюджету України грошову компенсацію в сумі 3% річних від несплачених у встановлений строк сум, визначених у виконавчому листі Таращанського районного суду Київської області 14.09.2011р у справі № 2-3621/10р.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та п. 50 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМУ від 03.08.2011 № 845, Казначейством нарахована компенсація за порушення строку перерахування коштів відповідно до виконавчого документа, виданого Таращанським районним судом Київської області по справі № 2-3621/10, в сумі 15524,64 грн., однак, зазначена сума позивачу не виплачена.

Таким чином, предмет даного позову стосується не повного, на думку позивача, виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 8, 55 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних. Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви про розгляд навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене.

Отже, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина. Кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства, має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Як зазначалося вище, статтею 55 Конституції України передбачено, що кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових осіб і службових осіб, а тому суд не має права відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.

Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Судом встановлено, що Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 21 вересня 2010 року у справі № 2/3621/2010, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 вересня 2011 року, позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахуванні та виплаті пенсії згідно зі статтею 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області провести перерахунок та виплату державної пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог частини четвертої статті 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком за період з 08 вересня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум.

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України (далі по тексту - відповідач) про:

- стягнення з відповідача на користь позивача суми за виконавчим документом по справі №2-3621/2010 в сумі 154 568,84 грн.;

- зобов`язання відповідача виплатити позивачу компенсацію в розмірі 3% річних від несплаченої суми.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2017 у справі №826/16685/16, яке набрало законної сили 20.02.2018, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Державної казначейської служби України щодо невиконання виконавчого листа виданого Таращанським районним судом Київської області 14.09.2011р. у справі №2-3621/10р.

Зобов`язано Державну казначейську службу України здійснити дії щодо виконання виконавчого листа виданого Таращанським районним судом Київської області 14.09.2011р. у справі №2-3621/10р.

Зобов`язано Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з державного бюджету України компенсацію у розмірі трьох відсотків річних від несплачених у встановлений строк сум, визначених у виконавчому листі Таращанського районного суду Київської області 14.09.2011р. у справі №2-3621/10р.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2017 у справі №826/16685/16 Казначейством нарахована позивачу компенсація за порушення строку перерахування коштів відповідно до виконавчого документа, виданого Таращанським районним судом Київської області по справі № 2-3621/10р. в сумі 15524,64 грн., однак, зазначена сума позивачу не виплачена, у зв`язку з тим, що існує черговість виконання рішень суду та відповідач обмежений коштами, які передбачені бюджетною програмою.

Тобто, у межах спірних відносин позивач фактично не погоджується із відмовою відповідача у виплаті компенсації за порушення строку перерахування коштів відповідно до виконавчого документа, виданого Таращанським районним судом Київської області по справі № 2-3621/10р. в сумі 15 524,64 грн., яка нарахована відповідачем на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2017 у справі №826/16685/16.

Отже, предметом спірних правовідносин, які розглядаються у даній справі, є неналежне виконання Державною казначейською службою України рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2017 у справі №826/16685/16, яке набрало законної сили.

Суд зазначає, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративній справі, врегульовані статтями 370-383 розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України, якими не передбачено можливості вирішення в порядку позовного провадження вимог особи-позивача, що випливають з обставин невиконання або неналежного виконання судового рішення відповідачем.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами ст. ст. 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Суд зазначає, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (ст. 382, ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України), який не передбачає можливості подання окремого позову з метою спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

На підставі вищевикладеного, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 (справа №806/2143/15), від 03 квітня 2019 року (справа №820/4261/18), від 09 липня 2019 року (справа №826/17587/18), від 31 липня 2019 року (справа №803/688/18), від 23 липня 2020 року (справа №661/89/17), від 24 липня 2020 року (справа №501/2172/15-а), Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а.

При цьому, при розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі №816/2016/17, а також в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15, постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №580/3376/20.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Із предмету позову у даній справі вбачається, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення - у справі № 826/16685/16.

Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є одним із способів виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2017 у справі №826/16685/16.

Отже, у спірних відносинах наявні обставини, з якими ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. За вказаних обставин, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Суд зазначає, що відповідна заява повинна бути подана в рамках справи № 826/16685/16.

У зв`язку з цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання іншого судового рішення, яке набрало законної сили, в окремому провадженні не розглядаються.

Отже, спір у даній справі виник на стадії виконання судового рішення.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01104, ) про визнання незаконної відмови, стягнення компенсації в розмірі 15524,64 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов