Справа № 640/21736/22
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2025 року Справа№640/21736/22

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головнокомандувача Збройних сил України, Генерального штабу Збройних Сил України про визнання бездіяльності протравною та зобов`язання вчинити певні дії.

12.12.2022 Окружний адміністративного суду міста Києва постановив ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі та про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Справу передано до Донецького окружного адміністративного суду відповідно до п. 2 розділу II Закону України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04.03.2025 адміністративну справу прийнято до провадження, позовну заяву залишено без руху.

Від позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позову, в якій в якості відповідача визначено Генеральний штаб Збройних Сил України (далі відповідач) та позовні вимоги викладені наступній редакції:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не призначенні позивача протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (20.06.2022) на посаду, рівнозначну посаді головного спеціаліста відділу представництва в юрисдикційних органах та договірної роботи Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України (за штатом воєнного часу, шпк «полковник юстиції», з посадовим окладом згідно тарифного розряду 46 у розмірі 8 180 гривень), у зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів, та у невиконанні нормативної вимоги щодо обмеження перебування позивача у розпорядженні начальника Генерального штабу Збройних Сил України строком не більше двох місяців;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу неотриману позивачем внаслідок протиправної бездіяльності частину грошового забезпечення за період з жовтня 2022 року по січень 2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом начальника відповідача (по стройовій частині) від 19.05.2022 № 104 позивач був призначений на посаду головного спеціаліста відділу представництва в юрисдикційних органах та договірної роботи Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України за штатом воєнного часу, шпк «полковник юстиції», з посадовим окладом згідно тарифного розряду 46 у розмірі 8 180 гривень. Наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 20.06.2022 № 157 позивач був «увільнений» від займаної посади та зарахований в розпорядження начальника Генерального штабу Збройних Сил України відповідно до директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 14.06.2022 №Д-136/ДСК про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України. На підставі наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по стройовій частині) від 20.06.2022 № 127 вважається таким, що здав посаду з 20.06.2022, та перебуває з вказаного дня та по теперішній час у розпорядженні начальника Генерального штабу Збройних Сил України. На час перебування у розпорядженні підпорядковуюсь начальнику Фінансового управління генерального штабу Збройних Сил України та виконує службові обов`язки, затверджені начальником Генерального штабу Збройних Сил України.

Вказує, що протягом перших двох місяців перебування у розпорядженні, відповідно до розділу XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок), зберігалась виплата грошового забезпечення у розмірі, що відповідав розміру грошового забезпечення за займаною мною посадою до зарахування в розпорядження.

Зазначає, що п.5 вказаного розділу Порядку передбачено, що якщо не можна прийняти кадрове рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовця, у період перебування у розпорядженні протягом двох місяців з поважних причин (відсутність рівнозначних посад, бажання подальшого проходження військової служби, наявність сімейних та інших обставин) грошове забезпечення виплачується йому в розмірі, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, за рішенням Міністра оборони України.

Нарахування та виплата грошового забезпечення у відповідності до вказаного вище пункту Порядку здійснювались у розмірі за посадою головного спеціаліста відділу представництва в юрисдикційних органах та договірної роботи Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України до 30.09.2022.

Зазначає, що з 01.10.2022 позивач отримував грошове забезпечення у розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років. Так, розмір грошового забезпечення за повні календарні місяці військової служби у 2022 році становив: за червень - 38 799 гривень 36 коп. (з урахуванням частини грошового забезпечення за травень); за липень - 35 900 гривень 84 коп.; за серпень 36 113 гривень 40 коп.; за вересень - 36 113 гривень 40 коп.; за жовтень - 3 376 гривень 38 коп.; за листопад - 3 517 гривень 24 коп.

Таким чином вважає, що розмір грошового забезпечення, що нараховується і виплачується з 01.10.2022, зменшився порівняно з грошовим забезпеченням, яке він отримував до вказаного дня, у понад десять раз, що суттєво відображається на матеріальному становищі.

З урахуванням викладеного, вважає, що посадовими особами Генерального штабу Збройних Сил України допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у невиконанні норм п.117 Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України при проходженні військової служби, зокрема, під час перебування у розпорядженні начальника Генерального штабу Збройних Сил України, що призвело до порушення гарантованого державою права на отримання грошового забезпечення.

Ухвалою суду від 05.08.2025 продовжено розгляд справи №640/21736/22. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що положеннями п. 256 Положення передбачено можливість переміщення військовослужбовців без їх згоди на інші посади чи зарахування у розпорядження посадових осіб, які мають право призначення військовослужбовців на посади, у випадках скорочення їх посад в ході проведення організаційно-штатних заходів, до закінчення строків їх проведення.

Також відповідач стверджує, що на виконання вимог директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 14.06.2022 № Д-136/ДСК Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2022 році Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України (далі Управління правового забезпечення) було переформовано в Центральне юридичне управління Генерального штабу Збройних Сил України, у зв`язку з чим, Управління правового забезпечення перестало існувати та було розформоване. Зауважує, що зазначений організаційно-штатний захід по розформуванню Управління правового забезпечення потребував, серед іншого, подальшого увільнення військовослужбовців від займаних посад в цьому управлінні та вирішення питання щодо їх дальшого службового використання. Оскільки питання щодо дальшого службового використання позивача у строк проведення організаційно-штатних заходів вирішено не було, його у відповідності до п.п.1 п.116 Положення було зараховано у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посади, тобто у розпорядження начальника Генерального штабу Збройних Сил України. На термін перебування у розпорядженні позивача залишено на усіх видах забезпечення (в т.ч. і на грошовому забезпеченні за останньою займаною ним посадою) та у списках відповідача.

Таким чином, на думку відповідача, при прийнятті спірних наказів він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Наказом начальника Генштабу ЗСУ (по стройовій частині) від 19.05.2022 №104 підполковника юстиції ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста відділу представництва в юрисдикційних органах та договірної роботи Управління правового забезпечення за штатом воєнного часу та з 19.05.2022 зараховано до списків особового складу Генштабу ЗСУ.

Наказом начальника Генштабу ЗСУ (по особовому складу) від 20.06.2022 №157 (§2) позивача відповідно до п.п.1 п.116 Положення та директиви Головнокомандувача ЗСУ від 14.06.2022 №Д-136/ДСК про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2022 році увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження начальника Генштабу ЗСУ з 20.06.2022.

Наказом начальника Генштабу ЗСУ (по стройовій частині) від 20.06.2022 №127 позивача, увільненого від займаної посади та зарахованого у розпорядження начальника Генштабу ЗСУ, вирішено вважати таким, що справи та посаду здав; на термін перебування у розпорядженні залишено на всіх видах забезпечення та у списках Генштабу ЗСУ.

Наказом головнокомандувача ЗСУ (по стройовій частині) від 12.01.2023 №55 відповідно до п. 117 та 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України полковника юстиції позивача, який перебуває у розпорядженні начальника Генерального штабу Збройних Сил України, колишнього головного спеціаліста відділу представництва в юрисдикційних органах та договірної роботи Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України, призначено головним спеціалістом відділу організації соціального супроводу Управління соціального супроводу Головного Управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, яка, на думку позивача, полягає у не призначенні позивача протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (20.06.2022) на посаду, рівнозначну посаді головного спеціаліста відділу представництва в юрисдикційних органах та договірної роботи Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України (за штатом воєнного часу, шпк «полковник юстиції», з посадовим окладом згідно тарифного розряду 46 у розмірі 8 180 гривень), у зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів, та у невиконанні нормативної вимоги щодо обмеження перебування позивача у розпорядженні начальника Генерального штабу Збройних Сил України строком не більше двох місяців, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

У ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Положеннями ч.1 та 2 ст.17 Закону України «Про оборону України» передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає, зокрема: прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби.

Приписами ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Приписами ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з ч.5 та 7 ст.6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військові посади, передбачені штатами воєнного часу, при переведенні Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу підлягають заміщенню резервістами або іншими військовозобов`язаними в порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, а в Службі безпеки України та Службі зовнішньої розвідки України - в порядку, визначеному їх керівниками.

Порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що період дії воєнного стану або дії рішення про мобілізацію (крім цільової) є особливим періодом, який передбачає перехід Збройних Сил України та інших військових формувань на штати воєнного стану, які передбачають заміщення воєнних посад.

Водночас, суд зазначає, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Відтак, починаючи з 24.02.2022 та по час розгляду даної справи в Україні триває воєнний стан, період дії якого у розумінні Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України» є особливим періодом.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та врегулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до абз.1 та 2 п.12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно із абз.1 п.81 Положення призначення на посади здійснюється: військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) - Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі - номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.

У п.п.2 п.82 Положення встановлено, що призначення військовослужбовців на рівнозначні посади здійснюється, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Відповідно до п.85 Положення просування по службі військовослужбовців здійснюється за рейтинговим принципом та за умови перебування військовослужбовців у резерві або на конкурсній основі на посади науково-педагогічних (наукових) працівників.

Порядок формування та використання резерву, а також порядок призначення осіб офіцерського складу на посади науково-педагогічних (наукових) працівників визначаються Міністерством оборони України.

В той же час, абз.2 п.257 Положення №1153/2008 передбачено, що для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог п.85,87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених п.112 цього Положення.

Приписами п.116 Положення передбачено, що зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається, зокрема, в разі розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців.

Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.

Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до п.п. 1 - 12-1 цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають.

Відповідно до п.118 Положення у разі неможливості призначення військовослужбовців, які вивільняються, на рівнозначні посади вони, зокрема, зараховуються у розпорядження відповідного командира (начальника) згідно з п.п.1 п. 116 цього Положення.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що скорочення штатних посад та зміна організаційно-штатної структури є підставою для зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08.09.2023 у справі №640/21999/22 відмовлено в задоволенні позовних вимог позивача до Генерального штабу Збройних Сил України, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати накази начальника Генштабу ЗСУ (по особовому складу) від 20.06.2022 №157 та від 20.06.2022 №127 (по стройовій частині) в частині увільнення позивача від займаної посади головного спеціаліста відділу представництва в юрисдикційних органах та договірної роботи Управління правового забезпечення Генштабу ЗСУ та зарахування його в розпорядження начальника Генштабу ЗСУ.

Законність рішення щодо зарахування Позивача у розпорядження, встановлені рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08.09.2023 у справі №640/21999/22, яке набрало законної сили, а відтак, відповідно до вимог ч.4 ст.78 КАС України, не підлягають доказуванню.

Щодо доводів позивача про порушення строку перебування його у розпорядженні понад 2 місяці, що не відповідає пункту 117 Положення, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 117 Положення призначення на посади військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади, за винятком випадків, передбачених підпунктами 12 16 пункту 116 цього Положення.

Військовослужбовці, призвані та прийняті на військову службу із запасу, призначаються на посади не пізніше ніж через два тижні з дня вибуття до місця служби, зазначеного у приписі районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

З означеної норми слідує, що призначення військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відбувається у строк не більше 2 місяців.

Водночас, відповідно до п.6 розділу XXVIII «Виплата грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад» Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за № 638/15329 грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.

З наведеного слідує, що законодавцем передбачено можливість перебування військовослужбовця у розпорядженні у строк понад 2 місяці, а тому доводи позивача у цій частині не приймаються судом до уваги.

Крім того, судом встановлено, що наказом Головнокомандувача ЗСУ від 12.01.2023 №55 позивача призначено головним спеціалістом відділу організації соціального супроводу управління соціального супроводу головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України

Таким чином позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати і виплатити позивачу неотриману позивачем внаслідок протиправної бездіяльності частину грошового забезпечення за період з жовтня 2022 року по січень 2023 року, суд зазначає наступне.

Зазначена вимога не може бути задоволена, оскільки не може бути способом відновлення порушеного права позивача, оскільки не відповідає заявленій на думку позивача протиправній бездіяльності відповідача. Бездіяльність відповідача, щодо не нарахування відповідачем частини грошового забезпечення за період з жовтня 2022 року по січень 2023 року позивачем не оскаржується.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оціненими в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90 КАС України, суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом доведено дотримання у спірних відносинах вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України та положень ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону викладено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч.1 та 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Керуючись ст.9,19-20,22,25-26,90,139,229,241-246,250,251,255,295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Генерального штабу Збройних Сил України (, 03168, м. Київ, пр. Повітряних сил, 6) про визнання бездіяльності протравною та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 09.10.2025.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Шинкарьова