Справа № 320/49742/25
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

08 жовтня 2025 року 320/49742/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Колеснікова І.С., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Громадської організації "За збереження скверу імені Павла Тичини в місті Києві", ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради про визнання протиправними та скасування містобудівних умов,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" звернулась Громадська організація "За збереження скверу імені Павла Тичини в місті Києві", ОСОБА_1 з позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради, в якому просять суд:

- визнати протиправними та скасувати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки кадастровий номер :90:135:0002 (реєстраційний номер № ЄДЕССБ: MU01:9830-5216-7538-4379; реєстр. № 345 від 25.03.2020), видані Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Ідентифікаційний ).

В якості третіх осіб у позовній заяві зазначено Обслуговуючий кооператив "Житлово-Будівельного кооперативу "Дельфін", Товариство з обмеженою відповідальністю «Райдуга», Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Будєвросервіс" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Моноліт Будсервіс".

06.10.2025 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Савинським Сергієм Миколайовичем подано заяву про забезпечення позову, в якій представник позивача просить суд:

- зупинити дію містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки кадастровий номер :90:135:0002 (реєстраційний номер № ЄДЕССБ: MU01:9830-5216-7538-4379; реєстр. № 345 від 25.03.2020), виданих Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Ідентифікаційний ) до набрання законної сили судовим рішенням у справі;

- заборонити ТОВ "Будівельна компанія "Будєвросервіс" (Ідентифікаційний ), ТОВ "МОНОЛІТ БУДСЕРВІС" (Ідентифікаційний ), їх підрядникам/субпідрядникам, працівникам, водіям техніки, а також будь-яким іншим особам за їх дорученням вчиняти на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Івана Миколайчука, 3 (кадастровий № :90:135:0002) будь-які підготовчі чи будівельні дії, зокрема (але не виключно):

заїзд/переміщення важкої будівельної техніки та спецтранспорту;

знесення/демонтаж існуючих споруд, малих архітектурних форм, покриттів;

улаштування/посилення/переміщення огорожі, воріт, турнікетів чи інших перешкод доступу;

вирубку, пошкодження або пересадку зелених насаджень, корчування, зняття грунтового покриву;

земляні роботи (розробка/виймання/вивезення ґрунту, копання котлованів/траншей), буріння, пальові/свайні роботи, вібраційне ущільнення, ін`єктування, випробування паль;

демонтаж/перенесення інженерних мереж, підключення до мереж, прокладання тимчасових мереж;

складування будівельних матеріалів, конструкцій, відходів, улаштування тимчасових складів/баз;

доставку/розвантаження будматеріалів, обладнання, механізмів;

будь-які інші підготовчі чи будівельні роботи, спрямовані на реалізацію спірного будівництва;

- заборонити виконавчому органу КМР (КМДА), Київській міській військовій адміністрації, Дніпровській РДА, КП "Київблагоустрій" та іншим причетним структурним підрозділам видавати, погоджувати чи продовжувати будь-які контрольні картки, ордери, дозволи, погодження, техумови та інші документи, що надають можливість здійснювати підготовчі/будівельні роботи на зазначеній ділянці (крім рішень про скасування/відкликання вже виданих).

В обґрунтування заяви зазначено, що Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради видав містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки кадастровий номер :90:135:0002 (реєстраційний номер № ЄДЕССБ: MU01:9830-5216-7538-4379; реєстр. № 345 від 25.03.2020). На думку позивачів, зазначений документ видано з порушенням вимог законодавства та з відхиленням від визначеного цільового призначення земельної ділянки.

Заявник вказує, що будівництво 26-поверхового комплексу здійснюється на території скверу ім. Павла Тичини, що має культурне та екологічне значення, а також у безпосередній близькості до існуючих житлових будинків. Безконтрольне продовження робіт на щільно забудованій території створює реальну загрозу обвалу прилеглих житлових будинків, пошкодження інженерних мереж, підтоплення ґрунтів та ставить під небезпеку життя і здоров`я мешканців. Невжиття заходів забезпечення позову призведе до заподіяння невідворотної шкоди, яку неможливо буде усунути навіть у разі подальшого задоволення позову.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів Позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду.

Заявник переконаний, що вжиття заходів забезпечення позову матиме наслідком збереження існуючого становища, дозволить уникнути негативних наслідків та спричинення певних незручностей у використанні території на якій здійснюється будівництво.

На підставі вищевикладеного позивачем зазначено про наявність очевидної небезпеки подальшої забудови та зміни природних властивостей земельної ділянки, що фактично призведе до неможливості реального поновлення інтересів держави або ускладнить цей процес, а також унеможливить або ускладнить виконання рішення суду в подальшому, у разі задоволення позову.

Дослідивши підстави, на яких ґрунтується заява про забезпечення позову, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 - 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно приписів статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Отже, забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до вирішення спору по суті, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом. Підстави для забезпечення позову повинні бути доведені відповідними доказами.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Надаючи оцінку таким доводам заявника, суд зазначає наступне.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Щодо наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, то вони повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною 2 статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті, яке фактично ґрунтується на тих самих аргументах, які покладені в підстави позову, є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 22.12.2020 у справі №640/9593/20.

Так, обґрунтовуючи очевидну протиправність оскаржуваного рішення, дію якого представник позивача просить зупинити, заявник зазначає, що документ

видано з порушенням вимог законодавства та з відхиленням від визначеного цільового призначення земельної ділянки.

Проте, обставини, встановлені у вказаному акті перевірки, зокрема, щодо питання невідповідності проектної документації щодо здійснення забудови цільовому та функціональному призначенню земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні, щодо невідповідності намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, щодо обмежень у використанні, які мали відображатись в містобудівних умовах та обмеженнях, у тому числі щодо охорони культурної спадщини, є обставинами, на які позивач посилається в якості обґрунтування позовних вимог, вказуючи на протиправність оскаржуваного рішення.

Водночас під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом саме під час розгляду спору по суті. Надання правової оцінки доводам позивача, висловленим на обґрунтування позовних вимог по суті спору, має здійснюватися судом у межах процедури судового розгляду, з дотриманням усіх процесуальних гарантій учасників справи, передбачених процесуальним законом, а тому вжиття заходів забезпечення позову у такий спосіб, фактично, призводить до вирішення спору по суті й може мати вплив на судове рішення, яке згодом буде ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту (аналогічний за змістом висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 29.01.2020 у справі №640/9167/19).

Суд зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність прийнятих оспорюваних рішень, дій чи бездіяльності відповідача, в т.ч. і щодо тих, які є предметом розгляду судом в інших справах.

Щодо доводів позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою цієї статті визначено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Отже, однією з необхідних передумов вжиття заходів забезпечення адміністративного позову є вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 826/5233/18.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Суд наголошує, що розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд має враховувати докази, надані на підтвердження вказаних заявником обставин.

Обґрунтування доводів представника позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся зводяться до того, що подальше безконтрольне продовження робіт на щільно забудованій території створює реальну загрозу обвалу прилеглих житлових будинків, пошкодження інженерних мереж, підтоплення ґрунтів та ставить під небезпеку життя і здоров`я мешканців.

Надаючи оцінку вказаним доводам заявника, суд вказує на таке.

19 жовтня 2012 року між ТОВ «Савона» та ТОВ «Будівельна компанія «Будєвросервіс» укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: вул. Івана Миколайчука (колишня - Серафимовича), буд. 3. За договором визначено такі ідентифікаційні відомості: кадастровий номер - :90:135:0002; площа - 0,2421 га (2421 м2); цільове призначення - будівництво, експлуатація та обслуговування блоку громадського призначення з офісними приміщеннями.

Наказом Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.03.2020 №345 затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва за адресою: вул. Івана Миколайчука (колишня вул. Серафимовича, 3 у Дніпровському районі м. Києва).

Водночас, як вбачається з матеріалів позовної заяви, 08.09.2021 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України виданий дозвіл на виконання будівельних робіт №ІУ61.

Відповідно до пунктів 7, 8 частини 1 статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Тобто, наведені позивачем доводи потребують встановлення фактичних обставин справи та оцінки наявних у матеріалах справи доказів на предмет відповідності або невідповідності спірного дозволу чинному законодавству у сфері містобудівельної діяльності, що є неможливим на стадії розгляду заяви про забезпечення позову, а повинно досліджуватись під час судового розгляду адміністративної справи в порядку, визначеному КАС України.

У постанові від 02.04.2024 у справі №380/4885/22 Верховний Суд зазначив, що правомірність або протиправність оскаржуваного рішення відповідача може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності доказів у їх сукупності, що буде здійснено під час вирішення спору по суті, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

При цьому, обраний заявником захід забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії, враховуючи також значне коло осіб, щодо яких заявник просить встановити заборону вчиняти дії, не може бути визнаний судом прийнятним та співмірним із заявленими позовними вимогами.

Щодо доводів представника заявників в частині порушення права на безпечне довкілля та комфортні умови проживання мешканців будинку зокрема, за адресою АДРЕСА_1 , де розташований ЖБК «Райдуга»; за адресою АДРЕСА_2 , де розташований ОК «ЖБК «Дельфін» , то ця обставина також належать судовій оцінці під час розгляду справи по суті.

Безумовно, рішення, бездіяльність чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів взаємовідносин. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які третя особа оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Крім того, суд зазначає, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.02.2019 у справі № 826/13306/18.

Таким чином, представником заявника не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

На підставі вищевикладеного, суд приходить висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Савинського Сергія Миколайовича про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Колеснікова І.С.