Справа № 360/1523/25
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

13 жовтня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/1523/25

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Пляшкової К.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Єфімік Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 29 липня 2025 року надійшла позовна заява адвоката Єфімік Олени Олександрівни (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач, ГУПФУ в Луганській області), в якій позивач з урахуванням уточненої позовної заяви просить:

- визнати протиправною бездіяльність ГУПФУ в Луганській області щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу пенсії з 01 червня 2024 року;

- зобов`язати ГУПФУ в Луганській області нарахувати та виплатити позивачу пенсію з 01 червня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Виплату пенсії позивачу зупинено без прийняття окремого рішення. Позивач засобами веб порталу надавала заяву про поновлення пенсії. Згідно з рішенням УПФУ під час відеоконференції при проведенні ідентифікації особу позивача встановлено.

Представник позивача зазначає, що відповідач повідомив листом, що у зв`язку з отримання якоїсь інформації пенсію припинено та проходження ідентифікації не допоможе її поновити.

Представник позивача вважає, що відповідач протиправно припинив виплату пенсії позивачеві, чим порушив конституційне право позивача.

Ухвалою суду від 04 серпня 2025 року адміністративний позов залишено без руху.

На виконання ухвали від 04 серпня 2025 року про залишення позовної заяви без руху, від представника позивача до суду 11 серпня 2025 року надійшла уточнена позовна заява та клопотання про поновлення процесуального строку.

Ухвалою від 01 вересня 2025 року продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви на десять календарних днів з дня отримання даної ухвали суду; запропоновано позивачу (представнику позивача) протягом десяти календарних днів з дати отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання доказів на підтвердження наведених у заяві про поновлення строку звернення до суду від 08 серпня 2025 року обставин щодо листування позивача з відповідачем (звернення позивача на веб портал Пенсійного фонду України, а також листи, направлені відповідачем у відповідь на звернення позивача).

Від представника позивача 05 вересня 2025 року надійшла заява про усунення недоліків, разом з якою надано докази на підтвердження наведених у заяві про поновлення строку звернення до суду від 08 серпня 2025 року обставин.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року задоволено заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з позовом; поновлено позивачу пропущений строк на звернення до суду з позовом; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено розглядати справу в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від ГУПФУ в Луганській області до суду 19 вересня 2025 року надійшов відзив, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

За матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ в Луганській області як отримувач пенсії відповідно до Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 49 Закон № 1058-IV з 01 червня 2024 року нарахування пенсії ОСОБА_1 призупинено у зв`язку з надходженням до ГУПФУ в Луганській області листа від силових структур від 20 червня 2024 року № 78/3/5/7-244 щодо здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000080. В ході досудового розслідування встановлено, що громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , причетна до співпраці з окупаційною адміністрацією російської федерації на тимчасово окупованій території Луганської області. З урахуванням викладеного, з метою недопущення фінансової підтримки колабораційної діяльності за рахунок соціальних виплат держави, просили ГУПФУ в Луганській області розглянути питання щодо призупинення нарахування пенсійних виплат ОСОБА_1 .

Згідно з програмним комплексом ІКІС ПФУ Підсистема: «Звернення» та матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_1 особисто із заявою про поновлення виплати пенсії відповідно до норм пункту 1.1 Порядку № 22-1 до органів Пенсійного фонду України не зверталась.

Позивачем 28 червня 2024 року засобами вебпорталу за допомогою кваліфікованого електронного підпису надано заяву № 12705 щодо поновлення виплати ВПО з типом ідентифікації «відеоконференцзв`язок». Згідно з рішенням від 18 липня 2024 року № 291741 ГУПФУ в Хмельницькій області під час відеоконференції особу ОСОБА_1 встановлено.

Відділом перерахунків пенсій № 4 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУПФУ в Донецькій області в ході розгляду заяви ОСОБА_1 щодо поновлення виплати ВПО з типом ідентифікації «відеоконференцзв`язок» у проведенні та у продовженні виплати пенсії згідно з Законом № 1058-IV прийняте рішення про відмову.

Відповідачем 09 жовтня 2024 року до 3 управління Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях надіслано лист № 1200-0403-5/25695, з проханням надати інформацію щодо підтвердження або спростування причетності ОСОБА_1 до колабораційної діяльності.

До ГУПФУ в Луганській області надійшла відповідь від 16 жовтня 2024 року № 78/3/5/7-3404, якою повідомлено, що причетність ОСОБА_1 до колабораційної діяльності перевіряється в рамках кримінального провадження № 0000080, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частини другої статті 111 КК України.

Станом на день подання цього відзиву від Управління Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях інформації щодо закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні та/або щодо розгляду відповідачем питання про поновлення пенсійних виплат позивачу не надходило.

Суму заборгованості ОСОБА_1 з 01 червня 2024 року по теперішній час не можливо надати, оскільки пенсія не нараховувалася та не виплачувалася.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали електронної справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області як отримувач пенсії відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Листом 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 20 червня 2024 року № 78/3/5/7-244 повідомлено ГУПФУ в Луганській області про те, що управлінням здійснюється досудове розслідування кримінального провадження від 10 березня 2022 року № 0000080 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 111 Кримінального кодексу України, зокрема, щодо ОСОБА_1 . З метою недопущення фінансової підтримки колабораційної діяльності за рахунок соціальних виплат держави, зокрема, з державного бюджету, просили ГУПФУ в Луганській області розглянути питання щодо призупинення нарахування пенсійних виплат ОСОБА_1 .

Рішенням ГУПФУ в Хмельницькій області від 18 липня 2024 року № 291741 про встановлення особи за результатами проведеного відеоконференцзв`язку за заявою від 11 липня 2024 року та наданих одержувачем документів, відповідей на поставлені запитання в ході відеоконференції особу ОСОБА_1 встановлено.

Рішенням ГУПФУ в Донецькій області від 25 липня 2024 року № 51 відмовлено гр. ОСОБА_2 у перерахунку, оскільки виплату пенсії ВПО призупинено з причиною «9 - до з`ясування». Виплата пенсії буде поновлена за умовами особистого звернення до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії та надання документу, що посвідчує особу та фактичне місце проживання.

Позивачка звернулась до ГУПФУ в Луганській області через вебпортал із заявами від 08 листопада 2024 року № ВЕБ-12001-Ф-С-24-180359 та від 25 листопада 2024 року № ВЕБ-12001-Ф-С-24-189847 щодо поновлення виплати пенсії.

ГУПФУ в Луганській області листом від 09 грудня 2024 року № 9322-8907/С-02/8-1200/24 повідомлено позивача про те, що наразі Головне управління продовжує з`ясовування ситуації з правоохоронними органами щодо особистих даних позивача.

Листом 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 16 жовтня 2024 року № 04 повідомлено ГУПФУ в Луганській області, що факти причетності до колабораційної діяльності стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , перевіряються в рамках кримінального провадження № 0000080, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 111 КК України. Відповідно до вимог статті 222 КПК України, відомості досудового розслідування недопустимо розголошувати без письмового дозволу слідчого або прокурора.

У матеріалах пенсійної справи відсутнє рішення територіального органу Пенсійного фонду України про припинення виплати позивачу пенсії з 01 червня 2024 року.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно зі статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною третьою статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно зі статтею 5 Закону № 1058-IV виключно цим Законом, визначаються, зокрема порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Право позивача на отримання пенсії відповідачем не заперечується.

Підстави для припинення виплати пенсії визначені статтею 49 Закону № 1058-IV (в редакції, чинній на дату припинення виплати пенсії позивачу), згідно з якою виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, обов`язковою умовою припинення виплати пенсії є прийняття відповідного рішення органом Пенсійного фонду.

Як встановлено судом, відповідачем з 01 червня 2024 року відповідно до пункту 5 частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплату пенсії ОСОБА_1 зупинено в зв`язку з надходженням листа 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 20 червня 2024 року № 78/3/5/7-244 щодо здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000080 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 111 Кримінального кодексу України, щодо ОСОБА_1 .

У рішенні Великої палати Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 Кримінального кодексу України від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 зауважено, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачяться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абзаци перший-третій пункту 4 мотивувальної частини рішення).

У рішенні Конституційного Суду України від 8 червня 2022 року № 3-р(II)/2022 зазначено, що конституційний принцип презумпції невинуватості є багатоаспектним, діє на всіх стадіях кримінального провадження та навіть після його завершення, адже сутність цього принципу полягає в тому, що презумпція стосовно непричетності особи до вчинення кримінального правопорушення має універсальний характер, поширюється на всі сфери суспільного життя особи та діє доти, доки її не спростовано належним чином, тобто, за приписами статті 62 Конституції України, у законному порядку й обвинувальним вироком суду. У розумінні зазначених конституційних приписів метою принципу презумпції невинуватості є захист особи, стосовно якої здійснюється/здійснювалось кримінальне провадження, від будь-яких виявлених у зв`язку із цим форм осуду від публічної влади, унаслідок чого піддано сумніву непричетність такої особи до вчинення кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. За частиною першою статті 62 Конституції України лише обвинувальний вирок суду є тим судовим актом, у якому повинна бути встановлена винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, тому інші акти публічної влади не можуть містити жодних позицій щодо винуватості особи, навіть у вигляді припущень стосовно такої винуватості (абзац другий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).

Згідно з вимогами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відзиві жодним чином не зазначено, якою саме нормою законодавства керувався відповідач, зупиняючи виплату пенсії позивачу на підставі листа органу Служби безпеки України про наявність в них інформації про те, що позивачка вчинила злочин.

Чинне пенсійне законодавство не передбачає наявності таких повноважень в пенсійного органу.

Отже, судом встановлено, що відповідачем порушено вимоги частини першої статті 49 Закону № 1058-IV, оскільки позивачу припинено виплату пенсії з 01 червня 2024 року без прийняття відповідного рішення та наявності підстав, визначених статтею 49 Закону № 1058-IV.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Головного управління ПФУ в Хмельницькій області від 18 липня 2024 року № 291741 за результатами проведеного відеоконференцзв`язку встановлено особу ОСОБА_1 .

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 7 Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» органи, що здійснюють державні виплати, мають такі повноваження як приймати рішення щодо припинення або продовження державних виплат реципієнтам за результатами опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат.

Частиною третьою статті 16 зазначеного Закону визначено, що за результатами опрацювання наданих рекомендацій орган, що здійснює державні виплати, приймає рішення щодо:

1) призначення (перерахунку) державної виплати

2) припинення нарахування та/або здійснення державної виплати;

3) поновлення нарахування та/або здійснення державної виплати;

4) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.

Прийняття рішення про припинення державних виплат, а також про перегляд розміру або строку їх призначення приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат.

У судовому порядку виплата пенсії позивачці не припинялася.

Органом Пенсійного фонду рішення про припинення виплати пенсії з встановлених законом підстав не приймалося.

Доказів того, що виплата пенсії позивачу поновлена, суду не надано.

Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

У рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (пункт 25 цього рішення).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що припиняючи виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив її право на отримання пенсії.

Щодо наявного рішення, прийнятого ГУПФУ в Донецькій області, яким позивачу відмовлено в перерахунку пенсії за заявою, наданою через вебпортал, то суд не надає йому правової оцінки, оскільки позивач не оскаржує вказане рішення, а оскаржує дії відповідача щодо припинення виплати пенсії за відсутності визначених законом підстав.

З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що рішення про припинення нарахування та виплати пенсії позивачу з 01 червня 2024 року відповідачем не приймалося. Разом з цим, можливість припинення територіальними органами Пенсійного фонду нарахування та виплати пенсії без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення чинним законодавством не передбачена.

У судовому порядку адміністративний суд має здійснити перевірку правомірності припинення нарахування та виплати пенсії позивачу шляхом дослідження відповідного рішення територіального органу Пенсійного фонду із наданням правової оцінки тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому суб`єкт владних повноважень повідомляє суду для доведення правомірності («виправдання») своєї поведінки.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що припинення з 01 червня 2024 року нарахування та виплати позивачу раніше призначеної пенсії за віком здійснено територіальним органом Пенсійного фонду України не у спосіб, визначений частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV, а отже, дії відповідача є протиправними.

При розгляді цієї справи суд враховує висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, пов`язаних зі зверненням до адміністративного суду пенсіонерів, що проживають на території проведення антитерористичної операції, яким територіальними органами Пенсійного фонду України припинено нарахування і виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав, виключний перелік яких наведений у частині першій статті 49 Закону № 1058-IV, викладені у рішенні Верховного Суду від 03 травня 2018 року та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 805/402/18 (зразкова справа про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі (№№ рішень в ЄДРСР 73869341, 76945461 відповідно), постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 688/1196/17 (№ рішення в ЄДРСР 75047424) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 638/2208/17 (№ рішення в ЄДРСР 76906153).

Щодо обраного представником позивача способу захисту порушених прав позивача, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За встановлених обставин, керуючись положеннями статті 9 та 245 КАС України, суд вважає за необхідне визначити такий спосіб захисту порушених прав позивача, який у повній мірі сприятиме їх відновленню, а саме:

визнати протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати позивачці з 01 червня 2024 року раніше призначеної пенсії за віком;

зобов`язати відповідача поновити позивачці з 01 червня 2024 року нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком, а також виплатити на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, заборгованість з пенсії за віком, що виникла за період її несплати, починаючи з 01 червня 2024 року.

Оскільки зі змісту Закону № 1058-ІV та самого визначення поняття «пенсія» випливає, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок). Кінцевий термін або строк, на який призначається пенсія, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті пенсії. Тому виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 19 березня 2013 року, від 05 листопада 2013 року у справах № 21-53а13 та № 21-293а13 відповідно та Верховним Судом у постановах від 11 квітня 2018 року, від 24 квітня 2018 року у справах № 820/5621/15 та № 167/592/17 відповідно (№№ рішень в ЄДРСР 30443158, 35794465,73335414, 73604844 відповідно).

Таким чином, нарахування та виплата пенсії позивачці має здійснюватися постійно до виникнення підстав, визначених частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV, та прийняття рішення про припинення виплати пенсії територіальним органом Пенсійного фонду України або судом, або до іншого законодавчого регулювання порядку та строків нарахування пенсій.

Отже суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з корегуванням обраного способу захисту порушених прав позивача.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Відповідно до частини восьмої статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн.

З огляду на те, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Єфімік Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сіверськодонецьк, вулиця Шевченка, будинок 9, код за ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01 червня 2024 року раніше призначеної пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити ОСОБА_1 з 01 червня 2024 року нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком, а також виплатити на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, заборгованість з пенсії за віком, що виникла за період її несплати, починаючи з 01 червня 2024 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова