Справа № 120/3461/24
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 жовтня 2025 р. Справа № 120/3461/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом виконувача обов`язків керівника Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області до Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся виконувач обов`язків керівника Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області (далі - позивач) з адміністративним позовом до Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області (далі відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор вказує на те, що за результатами опрацювання матеріалів щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді виявлено факт протиправної бездіяльності Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, яка полягає у невжитті заходів по виготовленню документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Шпиківської об`єднаної територіальної громади Тульчинського району Вінницької області, площею 2,0 га, що розташована 0,8 км від с. Рахни-Лісові Тульчинського району Вінницької області, поблизу земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0686, з розташованим на ній місцем видалення відходів, винесення в натурі та встановлення (на місцевості) меж цієї ділянки, а також здійснення державної реєстрації прав на неї.

Поряд з тим прокурор вказує, що оскільки Державна екологічна інспекція у Вінницькій області протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, самостійно не звернулась до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім обґрунтуванням для застосування прокурором представницьких повноважень інтересів держави ( в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області ) в суді на підставі ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ч. 5 ст. 53 КАС України.

Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою сторонам встановлено строк для подання заяв по суті.

Копію ухвали ( документ в електронному вигляді ) було надіслано одержувачу Шпиківська селищна рада Тульчинського району Вінницької області в його електронний кабінет та доставлено 28.03.2024 о 01:14, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Проте, у встановлений судом строк відповідачем відзив на позовну заяву не подано, як і не надходило до суду заяви про продовження процесуального строку для подання відзиву.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, виходячи з вищенаведених положень КАС України, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, а відтак суд вважає за можливе здійснити розгляд справи в письмовому провадженні, за наявними в ній матеріалами.

З"ясувавши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку наявним доказам, суд встановив таке.

На території Шпиківської територіальної громади Тульчинського району Вінницької області розташоване діюче паспортизоване місце видалення твердих побутових відходів за межами с. Рахни-Лісові Тульчинського району Вінницької області, орієнтовною площею 2 га. Місце знаходження - 0,8 км від с. Рахни-Лісові.

Згідно паспорта місця видалення відходів (МВВ) вказане сміттєзвалище експлуатується Шпиківською селищною радою починаючи з 1997 року, водночас землевпорядна документація на земельну ділянку, на якій воно розташоване до цього часу не виготовлена, межі земельної ділянки в натурі на місцевості не винесені, речові права на неї не зареєстровані.

Тульчинською окружною прокуратурою Вінницької області направлено лист від 28.02.2024 №02.55/1-199вих-24 начальнику Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, в якому з метою представлення інтересів держави в суді просили надати інформацію з належним чином завіреними підтверджуючими документами: чи проводились упродовж 2023-2024 років Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області перевірки щодо розміщення вказаного місця відходів; які здійснювались заходи реагування інспекцією; інформувати чи має намір Державна екологічна інспекція у Вінницькій області звернутися до суду з позовом щодо визнання бездіяльності Шпиківської селищної ради протиправною та зобов`язання вжити заходів по відведенню земельної ділянки під розташованим місцем видалення твердих побутових відходів, розроблення документації із землеустрою на цю ділянку, винесення в натурі та встановлення (на місцевості ) її меж, а також здійснення державної реєстрації прав на неї.

Листом від 05.03.2024 № 902/12/24 Державна екологічна інспекція у Вінницькій області повідомила, що упродовж 2023-2024 років Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області перевірки щодо розміщення паспортизованого місця видаленні відходів, що знаходиться за межами с. Рахни-Лісові Тульчинського району не проводились. Заходи, в тому числі щодо звернення до суду з позовом щодо визнання бездіяльності Шпиківської селищної ради протиправною та зобов`язання вжити заходів по відведенню земельної ділянки під розташованим місцем видалення твердих побутових відходів, розроблення документації із землеустрою на цю ділянку, винесення в натурі та встановлення (на місцевості ) її меж, а також здійснення державної реєстрації прав на неї Інспекцією не вживались та не плануються вживатись по причині обмеженого фінансування на сплату судового збору.

Таким чином, приймаючи до уваги, що невжиття відповідних заходів Шпиківською селищною радою порушує інтереси як територіальної громади населеного пункту, так і інтереси держави в цілому, прокурор звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Спеціальним законом, яким визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді є Закон України Про прокуратуру.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.

У Рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави, висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99).

Ці міркування Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 23 Закону України Про прокуратуру.

Відтак, суд вважає, що інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 19 вересня 2019 року у справі № 815/724/15, від 17 жовтня 2019 року у справі № 569/4123/16-а, від 5 листопада 2019 року у справі №804/4585/18.

Звертаючись з позовом в цій справі виконуючий обов`язки керівника прокуратури зазначає, що Шпиківська селищна рада, не зважаючи на функціонування з 1997 року паспортизованого місця видалення відходів, не вживає заходів з метою оформлення землевпорядної документації на земельну ділянку орієнтовною площею 2,0 га за 0,8 км від с. Рахни-Лісові Тульчинського району Вінницької області, поблизу земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0686, з розташованим на ній місцем видалення відходів, винесення в натурі та встановлення (на місцевості) її меж, а також здійснення державної реєстрації прав на неї.

Надаючи оцінку наведеним доводам позивача та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд зауважує таке.

Правові, організаційні, економічні засади діяльності щодо запобігання утворенню, зменшення обсягів утворення відходів, зниження негативних наслідків від діяльності з управління відходами, сприяння підготовці відходів до повторного використання, рециклінгу і відновленню з метою запобігання їх негативному впливу на здоров`я людей та навколишнє природне середовище визначає Закон України "Про управління відходами" (далі - Закон).

Згідно з п. 3, 21 ч. 1 ст. 1 Закону, видалення відходів - операція, що не є відновленням відходів, навіть якщо одним із наслідків такої операції є використання речовин або енергії. Перелік операцій з видалення відходів наведено в додатку 1; оброблення відходів - операція з відновлення або видалення відходів, включаючи підготовку відходів до таких операцій.

Відповідно до додатку 1 до вказаного Закону розміщення на поверхні чи в землі, у тому числі захоронення тощо є однією з операцій з видалення відходів.

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про управління відходами» передбачено, що якщо регіональним планом управління відходами передбачено продовження строку експлуатації місць розміщення відходів (полігонів, звалищ), які не відповідають вимогам цього Закону, суб`єкт господарювання, що здійснює управління таким місцем розміщення відходів, повинен разом з документами на отримання дозволу на здійснення операцій з оброблення відходів подати план та техніко-економічне обґрунтування приведення місця розміщення відходів у відповідність з вимогами законодавства.

Згідно з положеннями ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено надання відповідно до законодавства згоди на розміщення на території села, селища, міста нових об`єктів, у тому числі місць чи об`єктів для розміщення відходів, сфера екологічного впливу діяльності яких згідно з діючими нормативами включає відповідну територію.

Стаття 30 вказаного Закону зазначає, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо вирішення питань поводження з побутовими відходами.

Стаття 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вказує, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження з визначення території для розміщення відходів відповідно до законодавства.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Статтею 26 цього ж Закону встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Земельним кодексом України (стаття 12) установлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, крім іншого, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка як об`єкт цивільних прав передбачає її формування з визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру згідно ст. 79-1 ЗК України.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Статтею 19 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать:

а) організація та здійснення землеустрою, проведення інвентаризації земель та земельних ділянок усіх форм власності;

б) організація та здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом;

в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності;

г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм;

ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

Згідно з п. "б" ст. 20 Закону України "Про землеустрій" землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі: встановлення та зміни меж об`єктів землеустрою.

Землеустрій здійснюється на підставі, зокрема: рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (у тому числі при розробленні містобудівної документації) (п. "а" ст. 22 Закону України "Про землеустрій").

До видів документації із землеустрою належить, зокрема: проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (п. "ґ" "і" ч. 2 ст. 25 Закону України "Про землеустрій").

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються у разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності (крім випадків формування земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом. Проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки також можуть передбачати поділ, об`єднання земельних ділянок, які перебувають у власності однієї особи.

Статтею 55 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

Замовниками документації із землеустрою відповідно до ст. 26 Закону України "Про землеустрій" можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі, а також інші юридичні та фізичні особи.

Згідно з положеннями статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, Шпиківська селищна рада, як орган місцевого самоврядування, на території якої знаходиться паспортизоване місце видалення відходів та перебуває в її використанні, зобов`язана вжити заходів по виготовленню документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, винесення в натурі та встановлення (на місцевості) меж цієї земельної ділянки, а також здійснення державної реєстрації права на неї.

Як встановлено судом, на території Шпиківської територіальної громади Тульчинського району Вінницької області розташоване діюче паспортизоване місце видалення твердих побутових відходів з межами с. Рахни-Лісові Тульчинського району Вінницької області, орієнтовною площею 2 га. Місце знаходження - 0,8 км від с. Рахни-Лісові.

Не зважаючи на функціонування з 1997 року паспортизованого місця видалення відходів Шпиківська селищна рада не вживає заходів з метою оформлення землевпорядної документації на земельну ділянку орієнтовною площею 2,0 га за 0,8 км від с. Рахни-Лісові Тульчинського району Вінницької області, поблизу земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0686, з розташованим на ній місцем видалення відходів, винесення в натурі та встановлення (на місцевості) її меж, а також здійснення державної реєстрації прав на неї.

Вказаною бездіяльністю відповідач порушує чинне законодавство, а також створює загрозу навколишньому природному середовищу та екологічній ситуації в України, що суперечить нормам статті 13 Конституції України, відповідно до якої земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши доводи позивача, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, а також зважаючи на відсутність заперечень відповідача щодо позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. А тому судовий збір на користь позивача в даному випадку стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Шпиківської селищної ради щодо невжиття заходів по виготовленню документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Шпиківської об`єднаної територіальної громади Тульчинського району Вінницької області площею 2,0 га, що розташована 0,8 км від с. Рахни-Лісові Тульчинського району Вінницької області, поблизу земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0686, з розташованим на ній місцем видалення відходів, винесення в натурі та встановлення (на місцевості) меж цієї ділянки, а також здійснення державної реєстрації прав на неї.

Зобов`язати Шпиківську селищну раду вчинити дії щодо забезпечення виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Шпиківської об`єднаної територіальної громади Тульчинського району Вінницької області площею 2,0 га, що розташована 0,8 км від с. Рахни-Лісові Тульчинського району Вінницької області, поблизу земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0686, з розташованим на ній місцем видалення відходів, винесення в натурі та встановлення (на місцевості) меж цієї ділянки, а також здійснення державної реєстрації прав на зазначену земельну ділянку.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Виконувач обов`язків керівника Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області (вул. Ростислава Покиньчереди, 14, м. Тульчин, Вінницька область, 23600, ) в інтересах держави в особі Державна екологічна інспекція у Вінницькій області (вул. 600-річчя, 19, м. Вінниця, 21110, )

Відповідач: Шпиківська селищна рада Тульчинського району Вінницької області (вул. Ліпіна, 3, смт. Шпиків, Тульчинський район, Вінницька область, 23614, )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна