Справа № 380/15862/25
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2025 рокусправа № 380/15862/25
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Стрийської окружної прокуратури Львівської області (82400, Львівська область, м. Стрий, вул. Шевченка, 89, ) яка діє в інтересах Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства ( м. Львів, вул. Яворницького, 8б, ) до Козівської сільської рада Стрийського району (Львівська область, Стрийський район, с. Козьова, вул. Європейська, 46, ) про визнання протиправною бездіяльність , зобов`язання вчинити дії, -

Встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Стрийської окружної прокуратури Львівської області, яка діє в інтересах Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Козівської сільської рада Стрийського району, у якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, щодо неприйняття рішення за результатами розгляду на сесії сільської ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №02/276-25 від 11.02.2025;

- зобов`язати Козівську сільську раду розглянути на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №02/276-25 від 11.02.2025 про віднесення земельних ділянок загальною сукупною площею 80,609 га, до самозалісених та прийняти за результатами такого розгляду рішення про віднесення вказаних земельних ділянок до само залісених, у порядку визначеному ч.ч. 2-5 ст. 571 ЗК України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Указами Президента України від 07.06.2021 № 228/2021 та від 29.09.2022 № 675/2022 передбачено проведення ідентифікації самозалісених і придатних для створення лісів земель державної та комунальної власності. На виконання цих указів, дорученням голови Львівської ОВА від 30.06.2023 № 27/0/6-23ВА органам місцевого самоврядування доручено забезпечити внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру. Сколівське ДЛГП «Галсільліс» та філія «Славське лісове господарство» звернулися до Козівської сільської ради щодо передачі самозаліснених ділянок у постійне користування. За результатами обстежень Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства в межах Козівської громади виявлено самозаліснені землі загальною площею 80,609 га. Попри неодноразові подання Західного МУЛМГ (№02/1948-23 від 29.11.2023, №02/534-24 від 27.03.2024, №02/276-25 від 11.02.2025), рішення про віднесення зазначених земель до самозалісених Козівською сільською радою не прийнято, що підтверджується результатами голосувань сесій від 19.12.2023, 25.04.2024 та 09.04.2025. Відтак, бездіяльність Козівської сільської ради, яка полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду подань, є протиправною та перешкоджає реалізації державної ініціативи «Масштабне залісення України», порушуючи інтереси держави у сфері охорони та збереження лісових ресурсів.

Ухвалою судді від 06 серпня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав. Про розгляд справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідками про доставку копії ухвали від 06.08.25 до електронного кабінету користувача ЄСІТС.

Станом на момент розгляду цієї справи жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило. При цьому, суд враховує, що згідно з ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подання заяв по суті справи є правом учасників справи, а неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

Указами Президента України від 07.06.2021 №228/2021 "Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів" від 29.09.2022 № 675/2022 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 29 вересня 2022 року "Про охорону, захист, використання та відновлення лісів України в особливий період", передбачено проведення ідентифікації самозалісених та придатних для створення лісів земельних ділянок державної та комунальної форм власності

Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства як територіальний орган Держлісагентства та відповідно до вимог законодавства зверталось до Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області з поданнями №02/1948-23 від 29.11.2023, №02/534-24 від 27.03.2024 щодо віднесення земельних ділянок загальною сукупною площею 80,609 га до самозалісених земель.

Листом від 22.05.2024 № 632/02-18/24 Козівська сільська рада Стрийського району Львівської області повідомила, що подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №02/1948-23 від 29.11.2023 та №02/534-24 від 27.03.2024 щодо віднесення земельних ділянок загальною площею 80,609 га до самозалісених були розглянуті депутатською комісією, яка надала висновки №10 від 19.12.2023 та №14 від 23.04.2024 про винесення питань на сесію ради. За результатами поіменного голосування на сесіях від 19.12.2023 та 25.04.2024 рішення з цього питання не було прийнято через відсутність необхідної кількості голосів.

Повторно Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства зверталось до Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області з поданнями №02/276-25 від 11.02.2025 щодо віднесення земельних ділянок загальною сукупною площею 80,609 га до самозалісених земель, однак рішення про віднесення таких не було прийнято. За результатами голосування рішення з цього питання не було прийнято через відсутність необхідної кількості голосів.

Листом від 11.04.2025 № 611/02-18/25 Козівська сільська рада Стрийського району Львівської області повідомила, що подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №02/276-25 від 11.02.2025 щодо віднесення земельних ділянок загальною сукупною площею 80,609 га до самозалісених земель розглядалося на засіданні 46-ї сесії 8 го скликання від 08.04.2025.

Перший заступник керівника Стрийської окружної прокуратури звернувся із запитом від 04.07.2025 №14.57/05-42-5136ВИХ-25 до голови Козівської сільської ради. Вказав про те, що з метою збереження самосійних лісів Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства неодноразово зверталося до Козівської сільської ради з поданнями №02/1948-23 від 29.11.2023, №02/534-24 від 27.03.2024 та №02/276-25 від 11.02.2025 щодо віднесення земель загальною площею 80,609 га до самозалісених, проте радою не прийнято конкретного рішення. З огляду на зазначене Стрийська окружна прокуратура звернулася з вимогою надати інформацію про розгляд зазначених подань, копії прийнятих рішень або витяги з поіменного голосування, а також повідомити про вжиті радою заходи щодо виконання вимог Указів Президента України №228/2021, №675/2022 та ст. 57№ Земельного кодексу України.

На запит Стрийської окружної прокуратури №14.57/05-42-5136ВИХ-25 від 04.07.2025 Козівська сільська рада Стрийського району Львівської області повідомила, що подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №02/276-25 від 11.02.2025 щодо віднесення земельних ділянок загальною площею 80,609 га до самозалісених розглядалося депутатською комісією, яка висновком №15 від 02.04.2025 вирішила винести його на розгляд сесії ради. Подання було розглянуто на засіданні 46 чергової сесії 8 скликання від 09.04.2025, за результатами поіменного голосування рішення не прийнято (за 0, проти 9, утримались 7). Про результати розгляду поінформовано начальника управління Західного МУЛМГ Анатолія Дейнеку, копію висновку додано.

Прокурор вважає, що відповідач допустив бездіяльність у питанні віднесення земельних ділянок до самозалісених, тому звернувся до суду з цим позовом.

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Згідно з частиною другою статті 46 КАС України позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина четверта статті 46 КАС України).

Частинами третьою-п`ятою статті 53 КАС України визначено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Поряд з цим, повноваження прокурора визначено, зокрема, Конституцією України, Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру" (далі -Закон № 1697-VII).

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України обумовлено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною першою статті 23 Закону № 1697-VII установлено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

За приписами частини 3 статті 23 Закону № 1697-VII визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з частинами 4, 5 статті 53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надані повноваження органу виконавчої влади.

При вирішенні справи суд бере до уваги, що інтереси держави є оціночним поняттям, а тому прокурор в кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 03.12.2019 у справі №920/121/19, суд зазначає, що поняття "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 19.09.2019 у справі №815/724/15, від 17.10.2019 у справі №569/4123/16-а).

Державний інтерес знаходить свій вияв у підтримці такого стану суспільних відносин, який би повною мірою відповідав конституційним засадам правового регулювання та забезпечував баланс інтересів усіх членів суспільства в їх взаємовідносинах між собою та державою.

З наведеного випливає, що інтереси держави спрямовані на забезпечення гарантій державної влади та ефективного функціонування її інститутів та органів задля захисту та реалізації прав і свобод територіальних громад.

У цьому випадку, обґрунтовуючи інтереси держави прокурор, зазначає таку мету як забезпечення збереження лісового фонду України, належного захисту й відтворення лісів, забезпечення прав громадян на безпечне довкілля. Подання прокуратурою цієї позовної заяви обумовлено необхідністю відновлення та захисту порушених інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища, які полягають у збереженні самосійних лісів. Отже, суд вважає наявними передбачені частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Указами Президента України "Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів" від 07.06.2021 № 228/2021, "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 29 вересня 2022 року "Про охорону, захист, використання та відновлення лісів України в особливий період" від 29.09.2022 № 675/2022, екологічною ініціативою Президента України "Зелена країна", Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів" від 20.06.2022 № 2321-IX передбачено проведення ідентифікації самозалісених та придатних для створення лісів земельних ділянок державної та комунальної форм власності.

Частиною 2 статті 1 Лічового Кодексу України (далі - ЛК України) визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Відповідно до частини 20 статті 1 ЛК України самозалісена ділянка - це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

Згідно з статті 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів" від 20.06.2022 №2321-ІХ внесені зміни до Земельного кодексу України, а саме главу 11 доповнено статтею 57-1 "Самозалісені землі", якою визначений порядок віднесення земельних ділянок до самозалісених.

Так, згідно з частиною 2 статті 57-1 ЗК України віднесення земельної ділянки приватної власності до самозалісеної ділянки здійснюється її власником, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності органом, який здійснює розпорядження нею.

Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність всіх її угідь до угідь самозалісеної ділянки. Земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру (частина третя статті 57-1 ЗК України).

Окрім того, з метою реалізації вказаної норми частину четверту статті 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 №3613-VІ доповнено абзацом четвертим, яким передбаченого, що відомості про угіддя земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі заяви власника земельної ділянки або за рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, який відповідно до статті 122 Земельного кодексу України приймає рішення про передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність, - щодо зміни угідь на угіддя самозалісеної ділянки.

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів" №2321-IX від 20.06.2022 набрав чинності 10.07.2022.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону №2321-IX, Кабінету Міністрів України встановлено у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом забезпечити проведення інвентаризації самозалісених ділянок та вжити заходів із забезпечення ведення лісового господарства на таких ділянках.

Кабінетом Міністрів України на реалізацію зазначеної функції окремого нормативно-правового акту не приймалось.

Відповідно до Положення «Про Державне агентство лісових ресурсів України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 №521, Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства.

В свою чергу, відповідно до Положення «Про Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства», затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 09.11.2022 №1006, управління підпорядковується Держлісагенству та є його територіальним органом. Завданням Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства є реалізація повноважень Держлісагенства у сфері лісового та мисливського господарства на території Львівської, Закарпатської та Івано-Франківської області.

З наведеного слідує, що Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Як зазначалося вище, Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства зверталося до Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області з поданнями №02/1948-23 від 29.11.2023, №02/534-24 від 27.03.2024 та №02/276-25 від 11.02.2025 щодо віднесення земельних ділянок загальною площею 80,609 га, розташованих у межах Козівської територіальної громади, до самозалісених відповідно до ст. 57№ Земельного кодексу України.

За результатами обговорень засідання депутатської комісії з питань регулювання земельних відносин, будівництва, адміністративного устрою , планування території та архітектури, екології і природних ресурсів та лісогосподарської діяльності комісія вирішила рекомендувати сесії Козівської сільської ради розглянути дане питання на засіданні Козівської сільської ради. ( Висновок №10 від 19.02.2023)

Однак за результатами розгляду вказаних подань рішення сільською радою прийнято не було. Зокрема:

· подання №02/1948-23 від 29.11.2023 розглядалося на засіданні 31 сесії 8 скликання від 19.12.2023, за результатами голосування (за 3, проти 0, утримались 13) рішення не прийнято;

· подання №02/534-24 від 27.03.2024 розглядалося на засіданні 35 сесії 8скликання від 25.04.2024, за результатами голосування (за 4, проти 0, утримались 12) рішення також не прийнято;

· подання №02/276-25 від 11.02.2025 розглядалося на засіданні 46 сесії 8 скликання від 25.04.2024, за результатами голосування (за 0, проти 9, утримались 7) рішення також не прийнято.

Поряд із цим, суд зауважує, що вирішення питання віднесення земельних ділянок до Відповідно до Конституції України систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР).

Частина 1 статті 10 цього Закону визначає, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

До компетенції виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (п.п.7 п.«а» ст.30 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР).

Положеннями статей 46, 59 Закону № 280/97-ВР передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, відповідно до вимог земельного законодавства, питання щодо віднесення або відмови у віднесенні земельних ділянок до самозалісених за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, вирішується органом місцевого самоврядування виключно на пленарному засіданні сільської, селищної чи міської ради шляхом прийняття відповідного рішення.

Суд зазначає, що відповідач, розглядаючи подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства на пленарних засіданнях ради, фактично не ухвалив рішення за їх результатами у формі, передбаченій законом ні про віднесення, ні про відмову у віднесенні земельних ділянок до самозалісених.

Отже, відсутність прийнятого рішення свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає у невиконанні обов`язку щодо належного розгляду на сесії сільської ради подань №02/1948-23 від 29.11.2023, №02/534-24 від 27.03.2024 та №02/276-25 від 11.02.2025.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача розглянути подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №02/276-25 від 11.02.2025 про віднесення земельних ділянок загальною сукупною площею 80,609 га, до самозалісених та прийняти за результатами такого розгляду рішення про віднесення вказаних земельних ділянок до само залісених, у порядку визначеному ч.ч. 2-5 ст. 571 ЗК України, суд зауважує наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом вказаної правової норми, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Адміністративний суд лише здійснює контроль за легітимністю прийняття рішень.

Зважаючи на викладене вище, враховуючи, що у спірних відносинах відповідач не реалізував своїх повноважень, оскільки у спосіб, встановлений законом, не розглянув відповідне питання та не надав оцінки поданням Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача прийняти за результатами розгляду рішення про віднесення земельних ділянок до самозалісених у порядку, визначеному частинами 2, 3, 4 статті 57-1 ЗК України, є передчасними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вимоги частини другої статті 139 КАС, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Стрийської окружної прокуратури Львівської області (82400, Львівська область, м. Стрий, вул. Шевченка, 89, ) яка діє в інтересах Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства ( м. Львів, вул. Яворницького, 8б, ) до Козівської сільської рада Стрийського району (Львівська область, Стрийський район, с. Козьова, вул. Європейська, 46, ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області щодо неналежного розгляду на сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №02/276-25 від 11.02.2025 з прийняттям відповідного рішення.

Зобов`язати Козівську сільську раду Стрийського району Львівської області повторно розглянути на найближчій сесії ради подання Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства №02/276-25 від 11.02.2025 з прийняттям відповідного рішення, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБрильовський Роман Михайлович