Справа № 420/8729/25
Суддя: Бабенко Д.А.
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8729/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою приватного акціонерного товариства «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №10619/15-32-07-05-25 від 11.03.2025.

Стислий виклад позиції позивача.

У позовній заяві вказано, що Головним управлінням ДПС в Одеській області проведено документальну планову виїзну перевірку приватного акціонерного товариства «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» за період діяльності з 01.01.2018 до 30.09.2024 та складено Акт №7068/15-32-07-05-20 від 20.02.2025, на підставі якого відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення №10619/15-32-07-05-25 від 20.02.2025. Вказаним податковим повідомленням-рішенням позивачу нараховано суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» 2237170,00 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 2033791,00 грн та штрафними санкціями 203379,00 грн.

У позовній заяві позивач зауважує, що недоведеність суми ППР хоч на одну гривню означає, що сума ППР невірна незалежно від посилань на будь-які порушення, а відтак неправомірне і підлягає скасуванню.

Окремо позивач у позові наголосив на порушенні порядку складання ППР та його направлення позивачу.

Так, за твердженням позивача, товариство ще 20.07.2021 подало до контролюючого органу заяву про бажання отримувати документ через Електронний кабінет, яка прийнята ГУ ДПС в Одеській області 20.07.2021 та зареєстрована за №.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач наводить заперечення до кожного окремого розділу акта перевірки, на підставі якого складено спірне податкове повідомлення-рішення.

По-перше. Заперечуючи проти висновків акта перевірки щодо завищення позивачем показників собівартості реалізованої продукції на суму 527801,25 грн, яка пов`язана з витратами по ремонту основних засобів у червні 2019 року, позивач вказує таке.

Так, позивач вказує, що, на підставі договору від 01.03.2019 №01/03-19, укладеного ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» (Замовник) з ФОП ОСОБА_1 (Виконавець), проведено роботи з відновлення зовнішньої штукатурки з подальшим фарбуванням фасадів будівель в корпусах №5 та №11 цілісного майнового комплексу, що належить ПрАТ «ЗАВОД ЧЕРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ», розташованого за адресом: м.Одеса, Застава-2, вул. Привізна, 1.

Під час проведення перевірки позивачем надані відповідні первинні документи, що підтверджують суму здійснених ремонтних робіт. На переконання позивача, означені роботи, жодним чином не відповідають визначенням Державними будівельними нормами поняття «капітальний ремонт», відносяться до робіт для підтримання об`єкта в робочому стані, включаються до складу витрат звітного періоду та не відносяться до капітальних інвестицій.

На обгрунтування своєї позиції, позивач покликається на Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджені Наказом Міністерства фінансів України 30.09.2003 №561, п.15 П(С)БО №7 «Основні засоби».

З урахуванням наведеного, позивач вважає безпідставними висновки акта перевірки щодо порушення позивачем вимог п.14 П(С)БО №7 «Основні засоби», п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.14 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92, завищення витрат, віднесених на собівартість реалізованої продукції, та, відповідно, заниження фінансового результату до оподаткування у сумі 527801,35 грн.

По-друге. Заперечуючи проти висновків акта перевірки в частині заниження фінансового результату до оподаткування за 2021 рік у сумі 2463671,64 грн, позивач вказує таке.

Як зазначено у позовній заяві, позивач 17.01.2017 подав заяву щодо надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області листом від 18 01.2017 року №93/86-17 сповістило товариство про неможливість надати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за адресою: м. Одеса, промисловий район Застава-2, вул. Привозна, 1 - через відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей щодо реєстрації земельної ділянки за цією адресою.

За 2017 рік позивач перерахував до місцевого бюджету кошти з податку на землю у сумі 2463671 (два мільйона чотириста шістдесят три тисячі шістсот сімдесят одна грн) 64 копійки.

З врахуванням висновків, викладених в узагальнюючій податковій консультації, приписів норм Податкового кодексу України, якими регулюється відносини зі справляння податку на землю, визначення податкових зобов`язань з податку на землю за 2017 рік та перерахування коштів з податку на землю за 2017 рік були вчинені помилково.

Так, як зазначено у позові, з метою виправлення помилки у визначенні податкового зобов`язання зі сплати за землю, позивач 19 березня 2019 року подав уточнюючу податкову декларацію за 2017 рік з нарахуванням до зменшення податкового зобов`язання у сумі 2463671,64 грн, яка була прийнята ГУ ДФС в Одеській області за № згідно квитанції №2 від 19 березня 2019 року.

21 березня 2019 року позивач подав заяву №24 до Головного управління ДФС України в Одеській області, в якій зазначається, що сплачений податок на землю за 2017 рік нарахований помилково та просив повернути на поточний рахунок позивача помилково сплачені суми з податку на землю за 2017 рік, що становлять 2463671 (два мільйони чотириста шістдесят три тисячі шістсот сімдесят одна) грн 64 копійки.

06.05.2019 позивач подав уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2017 рік реєстраційний № на збільшення податкового зобов`язання з податку на прибуток (рядок 26 Декларації). Зменшенням податку на землю по уточнюючій декларації від 19.03.2019 №, збільшено фінансовий результат/базу оподаткування на ту же величину, це збільшення належить обкласти відповідним податком на прибуток, що і зроблено уточнюючою декларацією від 06.05.2019 №931074160.

В подальшому, як зазначено у позові, 03.05.2019 позивач платіжною інструкцією №171 сплатив до бюджету суму 456765,00 грн за платежем «податок на прибуток приватних підприємств за 2017 р., та 3% штраф. Перерах. Повністю».

У зв`язку з тим, що відповідачем подана податкова звітність «не визнана як податкова звітність», позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою. В подальшому, 25.12.2020 рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/11015/20 задоволені позовні вимоги позивача та визнанні протиправними дії відповідача стосовно невизнання зареєстрованих податкових декларацій: уточнюючої декларації від 19.03.2019. №, уточнюючої податкової декларації від 04.09.2018 №, звітної декларації за 2019 рік від 13.02.2019 за №901966271.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/10694/21 задоволені позовні вимоги позивача до ГУ ДПС в Одеській області, зокрема, визнана протиправною бездіяльність відповідача з невнесення в облік податкової звітності ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» інформації з зареєстрованих податкових декларацій: уточнюючої декларації від 19.03.2019 №, уточнюючої податкової декларації від 04.09.2018 №, звітної декларації на 2019 р. від 13.02.2019 №901966271.

На переконання позивача, неналежне, несвоєчасне виконання контролюючим органом зобов`язань з обробки інформації, отриманої за належним чином прийнятою та зареєстрованою у 2019 році уточнюючою податковою декларацією з плати за землю, яку ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОДІГРАФМЕТАЛ» врахувало та скоригувало у власних податкових зобов`язаннях з податку на прибуток за 2019 рік, не може бути підставою коригування податкових зобов`язань з податку на прибуток з цих самих підстав але вже у 2021 році.

З урахуванням наведеного, позивач вважає протиправними висновки акта перевірки щодо заниження фінансового результату до оподаткування за 1 квартал 2021 року у сумі 2463671,64 грн

По-третє. Щодо виконання вимог п.140.5.51 ПК України, позивач вказує таке.

У позовній заяві вказано, що підпунктом 140.5.4 (140.5.51) пункту 140.5 статті 140 розділу III Кодексу на платника податків покладено обов`язок здійснити коригування фінансового результату до оподаткування на суму 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг (крім операцій, зазначених у пункті 140.2 та підпункті 140.5.6 цього пункту, та операцій, визнаних контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу), придбаних у нерезидентів (реалізованих на користь нерезидентів) (у тому числі пов`язаних осіб - нерезидентів), зареєстрованих у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу. У зв`язку з тим, що норми п.140.5.4. (140.5.51) п.140.5. ст.140 ПК України застосовуються за результатом податкового року, розрахунок суми заниження показника складає 4002293 грн, у томі числі по періодам:

за 2018 рік у сумі 158834 грн;

за 2023 рік у сумі 3843459 грн

Позивач також зауважує у позові, що, з огляду на невизначеність процедур визнання контрольованих операцій зіставними з неконтрольованими, а тому, може бути оціночним судженням, що витікає з описового аналізу здійснених господарських операцій з реалізації/поставки товарів по експортним контрактам.

У позові зазначає, що під час проведення перевірки детально навів умови здійснення експортних операцій та надав відповідні пояснення, а перевіряючими відповідача проігноровані пояснення позивача до Акту щодо дотримання вимог пп.39.2.2.1 ПК.

Отже, на переконання позивача, ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» виконано вимоги пп.140.5.5-1 ПК України.

З покликанням на норми ПК України, позивач зазначає, що відповідач до операцій поставки (реалізації) власної продукції, здійснених на користь нерезидентів, у тому числі Республіки Молдова, в 2018 році незаконно застосував норму пп.140.5.5-1 ПК, яка на той час була відсутня в ПК, оскільки внесена до ПК Законом №466-ІХ від 16.01.2020, що призвело до безпідставного/незаконного збільшення відповідачем прибуток підприємства на 158834,00 грн х 0,18 = 28590,12 грн

По-четверте. Щодо невизнання задекларованого показника по рядку «Інші операційні витрати» «Звіту про фінансові результати», позивач вказує таке.

Так, затвердженням позивача, у період з 01.04.2022 до 31.01.2023 позивач знаходився на спрощеній системі оподаткування єдиного податку третьої групи. Після повернення на загальну систему оподаткування, позивач за вимогами пп.9.9 підрозд. ХХ ПК відповідно до п.198.5 ПК нарахував компенсуючи податкові зобов`язання за придбаними/виготовленими до початку перебування підприємства на спеціальній групі єдиного податку товарами/послугами, необоротними активами, які використані в операціях, що не є об`єктом оподаткування, - поставлені, реалізовані в період перебування на спеціальній групі єдиного податку, у зв`язку з чим зареєстровав компенсуючу ПН №29 від 28.02.2023р. (Реєстраційний номер документа: ) на суму відповідного податкового зобов`язання у розмірі 3237528,61 грн

Як вказано у позовній заяві, позивач відповідно до Наказу №5 від 20 січня 2023 року «Про внесення змін до наказу «Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику підприємства» (який було надано відповідачу під час проведення перевірки), відобразив цю операцію відповідними бухгалтерськими проводками.

Позивач вважає, що у цьому випадку включення суми ПДВ до затрат як «суми непрямих податків у зв`язку з придбанням запасів, які не відшкодовуються підприємству» (абзац 3 пункту 9 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 Запаси) було неможливим, оскільки під час перебування на спеціальному ЄП 2% позивач не мав права коригувати суми ПДВ, а відповідно, і собівартість запасів за приписами Положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

Зв`язок між включенням в затрати частини ПДВ, віднесеної до податкового кредиту при придбанні товару, і корегуванням суми ПДВ згідно норми п.198.5 ПК, підтверджено рішенням Верховного Суду (Постанова ВС у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.07.2024 у справі №803/1174/17).

Після реєстрації компенсуючої податкової накладної у відповідності до п.198.5 ПК позивач діяв на підставі абз.2 пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати».

На переконання позивача, відповідач безпідставно пов`язує відображення сум податкового зобов`язання за рахунком бухгалтерського обліку №944 з їх класифікацією «Сумнівні та безнадійні борги». Але сума 3237528,61 грн, яка занесена до бухгалтерського обліку підприємства на рахунок 944 після реєстрації компенсуючою ПН, не є «Сумнівними та безнадійними боргами» за своєю економічною та бухгалтерською суттю, а, як вже було вказано вище, є «витратами, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду». Рахунок 944 використовується на підставі Наказу №5 по підприємству в одиничних випадках для обліку сум у зв`язку з унікальною ситуацією, яка склалася під час переходу зі спец. групи ЄП 2% на загальну систему оподаткування.

При цьому, відповідач ніяк не описує, які саме порушення були здійснені позивачем коли він формально та у дуже специфічних обставинах використовував рахунок 944 для обліку вищезазначених сум.

Відповідач був ознайомлений з Наказом №5 від 20 січня 2023 року «Про внесення змін до наказу «Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику підприємства», та знав, що обліковані на 944 рахунку суми за своєю економічною суттю не є «сумнівними та безнадійними боргами».

Отже, позивач вважає безпідставними висновки акта перевірки щодо включення суми ПДВ одразу до інших операційних витрат «сумнівні та безнадійні борги» без формування резерву сумнівних боргів.

Позивач вважає, що підстав для невизнання операційних витрат на суму 3356516,00 грн не наведено, їх кваліфікація як «сумнівних та безнадійних боргів» з вимогою формування резерву є неправомірною.

По-п`яте. Щодо задекларованих платником податків та встановлених у ході проведення перевірки сум різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України, позивач вказує таке.

Так, з покликанням на висновки Акта перевірки, позивач вказує, що при аналізі бухгалтерського обліку позивача та подальших донарахувань податку на прибуток, відповідач не брав до уваги, що окрім від`ємних різниць, на які відповідач посилається у вищезазначених цитатах з Акту, існують і позитивні різниці. Так, відповідно до статті 86 ПК, в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.

Крім того, відповідно до статті 4-1 розділу XX «Перехідні положення» ПК:

« 4-1. Фінансовий результат до оподаткування податкового (звітного) періоду збільшується на суму доходу, отриманого як оплата за товари (роботи, послуги), відвантажені (надані) під час перебування на спрощеній системі оподаткування, вартість яких згідно з правилами національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності визнано у складі доходу під час перебування на такій системі. Водночас фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму собівартості таких товарів (робіт, послуг), що врахована у складі витрат згідно з правилами національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності під час перебування платника на спрощеній системі оподаткування.

Фінансовий результат до оподаткування податкового (звітного) періоду зменшується на суму доходу, визнаного згідно з правилами національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у вигляді вартості товарів (робіт, послуг), відвантажених (наданих) у такому періоді, в частині суми їх попередньої (авансової) оплати, отриманої під час перебування платника на спрощеній системі оподаткування, та оподаткованого єдиним податком. Водночас фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму собівартості відвантажених (наданих) таких товарів (робіт, послуг), що врахована у податковому (звітному) періоді у складі витрат згідно з правилами національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Положення цього пункту застосовуються незалежно від того, чи прийняв платник відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 цього Кодексу рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених підпунктом 140.4.8 пункту 140.4 та підпунктом 140.5.16 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу), визначені відповідно до положень розділу III цього Кодексу.»

Отже, при визначенні розміру донарахувань податку на прибуток, відповідач, на думку позивача, неправомірно використовував лише перший абзац норми щодо збільшення фінансового результату підприємства, та повністю проігнорував абзац 2 та 3 статті 4-1 розділу XX «Перехідні положення» ПК, що стосується зменшення фінансового результату. Такий підхід з часткового та одностороннього використання норм ПК призвів до неправомірного збільшення податку на прибуток підприємства.

На переконання позивача, наведена у Акті сума 881906,17 грн збільшення «Фінансового результату до оподаткування податкового (звітного) періоду» 2023 року визначена з порушенням норм ПК.

Враховуючи наведене у позовній заяві, позивач просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Стислий виклад заперечень відповідача.

У відзиві зазначено, що Головне управління ДПС в Одеській області позов не визнає, та категорично не погоджується з доводами позивача, вважає що позов не підлягає задоволенню.

Так, з покликанням на фактичні обставини справи, представник відповідача у відзиві вказує, що перевіркою повноти визначення показника «Фінансовий результат до оподаткування, визначений у фінансовій звітності відповідно до Національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» по рядку 02 Декларації за період з 01.01.2018 до 30.09.2024 у сумі «+»55490691 грн, на підставі документів, наведених у додатку 4 до акту перевірки, встановлено його заниження у сумі 6347988 грн, у тому числі:

2019 рік у сумі 527801 грн;

2021 рік у сумі 2463671 грн (у т. ч.: 1 квартал 2021 року у сумі 2463671 грн);

2023 рік у сумі 3356515 грн (у т. ч.: 1 квартал 2023 року у сумі 3237389 грн, 2 квартал 2023 року у сумі 117502 грн, 3 квартал 2023 у сумі 1625 грн).

Як вказує відповідач, ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» віднесено до складу собівартості реалізованих робіт, послуг, витрати по ремонту основних засобів у червні 2019 року на загальну суму 527801,35 грн.

При цьому, на переконання відповідача, ремонт фасаду в корпусах №5 та №11 цілісного майнового комплексу, що належить ПрАТ «ЗАВОД ЧЕРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ», розташованого за адресом: м. Одеса, Застава-2, вул. Привізна, 1, - відповідає критеріям капітального ремонту та у відповідності до п.14 П(С)БО №7 «Основні засоби» витрати по капітальному ремонту відносяться на збільшення вартості основних засобів.

Відповідач вважає, що, на порушення п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ, із змінами та доповненнями, п.14 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18.05.2000 за №288/4509, із змінами та доповненнями, встановлено завищення витрат віднесених на собівартість реалізованої продукції та заниження фінансового результату до оподаткування у сумі 527801,35 грн, у тому числі: за 2019 рік у сумі 527801,35 грн.

Як вказує відповідач, при перевірці задекларованого показника по рядку 2180 «Інші операційні витрати» звіту Форми №2 «Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід)» за період з 01.01.2018 по 30.09.2024, встановлено його завищення на загальну суму 3356516 грн, у тому числі:

за 1 квартал 2023 - 3237389 грн;

за 2 квартал 2023 - 117502 грн;

за 3 квартал 2023 - 1625 грн

З покликанням на висновки акта перевірки, відповідач вказує, що ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ», при поверненні (зі спрощеної системи оподаткування платника єдиного податку за ставкою 2%) на попередню систему оподаткування (на загальну систему оподаткування та платника ПДВ), склало відповідні компенсуючі податкові накладні та віднесло зазначені суми до складу інших операційних витрат та зменшено фінансовий результат до оподаткування.

На переконання відповідача, позивач списав на інші операційні витрати сумнівні та безнадійні борги без сформованого резерву сумнівних боргів (далі - РСБ) на загальну суму 3356515,41 грн, який повинен формуватися проводкою Дт.944 «Сумнівні та безнадійні борги» Кт.38 «Резерв сумнівних боргів». Відповідно фінансовий результат до оподаткування повинен був збільшитись на суму витрат від списання дебіторської заборгованості понад суму резерву сумнівних боргів (РСБ) (пп.139.2.1 ПКУ).

На порушення пп.14.1.11 п.14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.139.2.1 п.139.2 ст.139 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ, із змінами та доповненнями, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом міністерства фінансів України від 08.10.1999 №237, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.10.1999 за №725/4018, із змінами та доповненнями, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №16 «Витрати», затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, із змінами та доповненнями, встановлено завищення ПРАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» інших операційних витрат та заниження фінансового результату до оподаткування у розмірі 3356515,40 грн, у тому числі:

1 квартал 2023 року у сумі 3237389,10 грн;

2 квартал 2023 року у сумі 117501,80 грн;

3 квартал 2023 року у сумі 1624,51 грн

Щодо не проведення коригування фінансового результату до оподаткування у періоді прийняття рішення по зменшенню земельного податку, у відзиві вказано таке.

Так, з покликанням на фактичні обставини справи та висновки акта перевірки, відповідач зазначає, що ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» в перевіряємому періоді було подано уточнюючі декларації за минулий податковий період, а саме:

в 2019 році подано уточнюючу декларацію з плати земельного податку від 19.03.2019 № на зменшення податкових зобов`язань за 2017 рік у розмірі 2463671,64 грн (звітна декларація за 2017 рік - від 17.02.2017 року №, де нараховано було податку на землю у розмірі 2463671,64 грн);

в 2019 році подано уточнюючу податкову Декларацію з податку на прибуток за 2017 рік від 06.05.2019 №931074160, згідно якої збільшено податкове зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 441094 грн

Тобто, у зв`язку з зменшенням податку на землю по уточнюючій декларації від 19.03.2019 №, збільшено податок на прибуток по уточнюючій декларації від 06.05.2019 №931074160 на суму 441094 грн (2463671,64 грн*18% = 443 460,90 грн мало б бути., відхилення склало 2366,90 грн (443460,90 грн- 441094 грн).

Згідно карток особового рахунку ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» щодо нарахувань та сплати земельного податку 30.12.2021 було зменшено основний платіж згідно Рішення про коригування зобов`язань (стосовно податкового розрахунку земельного податку № вiд 19.03.2019).

З огляду на вищезазначене, ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» подав Фінансову звітність за 2019 рік, в якій показники на початок звітного року (01.01.2019) не відповідають показникам на кінець звітного року за 2018 рік (31.12.2018). Дана невідповідність виникла в результаті того, що ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» відкоригувало сальдо нерозподіленого прибутку на початок звітного року (2019), визначивши як помилки минулих передніх періодів, пов`язане із зменшенням нарахування податку на землю за 2017 рік по уточнюючій декларації від 19.03.2019 № у розмірі 2463671,64 грн, яку «не визнано як податкову звітність» і по якій тривала процедура судового оскарження.

Відповідно, в цей час рівень невизначеності найвищий і ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» не спроможне надати достовірно оцінку ймовірність зменшення економічних вигід у майбутньому не отримавши судового рішення по даній справі. Отже, ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» при наявності судового провадження, не дочекавшись рішення суду здійснює відповідні господарські операції пов`язані з предметом оскарження. В результаті чого немаючі підстав проводить відповідні дії щодо коригування у фінансовій звітності за 2019 рік на 01.01.2019 щодо витрат за 2017 рік.

На виконання судового рішення по справі №420/11015/20, яке набрало чинності з 19.03.2021, Головне управління ДПС в Одеській області в 2021 році в картці особового рахунку ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» по земельному податку проводить зменшення основного платежу у відповідності до уточнюючого розрахунку земельного податку вiд 19.03.2019 №, що було предметом оскарження. Таким чином, на порушення п.46.2 ст.46 ст.50 ст.134 ПКУ Податкового кодексу України, встановлено заниження фінансового результату до оподаткування за 2021 рік у сумі 2463671,64 грн

У відзиві також зазначено, що у перевіряємому періоді ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» здійснювало експортні операції по реалізації товарів покупцям, які є резидентами Республіка Молдова та Республіка Узбекистан, тобто їх місце реєстрації знаходиться в державах зазначених в переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1. пункту 39.2 статті 39 ПК України, затвердженого Постановою КМУ від 27 грудня 2017 №1045 «Про затвердження переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України, та визнання таким, що втратило чинність, розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №977», з урахуванням змін та доповнень.

В акті перевірки встановлено відсутність достатнього обсягу інформації наданого на запит в ході перевірки, стосовно виконання норм ст.140 ПК України при здійснені ЗЕД. Інформацію з підтвердженням того, що ціни в таких операціях визначені відповідно до процедури, встановленої статтею 39 ПК України, в ході перевірки платником не доведено

Підпунктом 140.5.4 пункту 140.5 статті 140 розділу III Кодексу на платника податків покладено обов`язок здійснити коригування фінансового результату до оподаткування на суму 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг (крім операцій, зазначених у пункті 140.2 та підпункті 140.5.6 цього пункту, та операцій, визнаних контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу), придбаних у нерезидентів (у тому числі пов`язаних осіб - нерезидентів), зареєстрованих у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу.

У зв`язку з тим, що норми пп.140.5.4. п.140.5. ст.140 ПК України застосовуються за результатом податкового року, розрахунок суми заниження показника складає 4002293 грн, у томі числі по періодам: за 2018 рік у сумі 158834 грн; за 2023 рік у сумі 3843459 грн

У відзиві також зазначено, що ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ», при повернені зі спрощеної системи оподаткування за ставкою 2 відсотки на загальну систему, не здійснено збільшення фінансового результату до оподаткування на суми отриманих коштів за відвантаженні товари (роботи, послуги) коли підприємство було в статусі єдиного податника на загальну суму 881906,17 грн, у тому числі: 1 квартал 2023 року у сумі 861529,96 грн, 2 квартал 2023 року у сумі 16378,49 грн, 3 квартал 2023 року у сумі 3997,72 грн.

Так, у ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» згідно даних бухгалтерського обліку станом на 31.01.2023 по рахунку бухгалтерського обліку №361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» рахувалась Дт заборгованість у розмірі 1089769,92 грн (відвантажені товари, роботи, послуги на які не надійшли кошти), у тому числі які виникли:

в періоді до 01.04.2022 у розмірі 20763,75 грн;

в періоді з 01.04.2022 по 31.01.2023 у розмірі 1069006,17 грн

В періоді, коли ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» знаходився на спрощеній системі оподаткування за ставкою 2 відсотки (з 01.04.2022 до 31.01.2023) при здійснені відвантаження товарів, робіт, послуг були проведені бухгалтерські проводки Дт361/Кт70 - при цьому Дохід у підприємства в статусі знаходження на єдиному податку не виникає у відповідності до п.292.6 ст.292 ПКУ.

Станом на 31.01.2023 залишились не оплаченими у розмірі 1069006,17 грн

Вже будучи в статусі платника податку на прибуток ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ», у періоді з 01.02.2023 до 30.09.2024, отримав оплату від покупців (замовників) у розмірі 881906,17 грн за товари (роботи, послуги), відвантажені (надані) під час перебування на спрощеній системі оподаткування.

За період з 01.02.20203 до 30.09.2024 ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» не декларувало ряд. 4.1.5.1 в додатках РІ до рядка 03 РІ Податкової декларації з податку на прибуток підприємств.

За результатами Акту від 20.02.2025 №7068/15-32-07-05-20 винесені податкові повідомлення - рішення (у тому числі, але не виключно):

від 11.03.2025 №10619/15-32-07-05-25 форма «Р» за платежем 11021000 (податок на прибуток) на загальну суму 2237170 грн, у т.ч. основний платіж у сумі 2033791 грн, штрафна санкція 203379 грн.

Заперечення на акт перевірки та скарги на податкові повідомлення-рішення до Головного управління ДПС в Одеській області платником податків ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ», код за , не подавались.

Враховуючи наведене у відзиві, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Стислий виклад відповіді на відзив.

У відповіді на відзив позивач зауважив, що у відзиві відповідача вказане податкове повідомлення-рішення №10628/15-32-07-05-25 від 11.03.2025, разом з тим позовна заява, по котрій порушене провадження у справі №420/8729/25, не містить вимог з визнання протиправним та скасування вказаного вище податкового повідомлення-рішення.

Позивач також зауважує, що у відзиві відсутні заперечення з обґрунтуванням на доводи та аргументи, викладені позовній заяві, що не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.162 КАС України. Відсутність у відзиві заперечень та їх обґрунтувань на доводи позивача позбавляє останнього можливості викласти свої пояснення, міркування та аргументи у відповіді на відзив

Відзив на позовну заяву, наданий відповідачем, це фактично скопійований текст Акта перевірки (сторінок з 12 по 46 включно). У відзиві відсутні посилання на докази, які б підтверджували правомірність прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст.77 КАСУ, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Додаткові пояснення позивача щодо позовних вимог.

Так, позивач зауважив, що предметом судового розгляду є вимоги позивача з визнання протиправним та скасування ППР №10619/15-32-07-05-25 від 11.03.2025, що являє собою цілісний індивідуальний акт, за котрим нараховані грошові зобов`язання з податку на прибуток, зокрема, з додатково нарахованого податкового зобов`язання на суму 2033791,00 грн та 203379,00 грн штрафу, та котрий не містить розрахунку нарахування грошових зобов`язань, та є цілісною сумою.

Представник позивача вказує, що підстава незгоди з податковим повідомленням-рішенням - необґрунтованість суми нарахованого грошового зобов`язання (сума додатків: якщо хоч один додаток необґрунтований - сума необґрунтована і займатись арифметикою не може ніхто, крім позивача (аж до зміни позовної вимоги). На думку представника позивача, відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення без належного обґрунтування нарахованих грошових зобов`язань.

У додаткових поясненнях представник позивача покликається на постанову Верховного Суду від 05.12.2006 у справі №21-527во06, в якій, зокрема зазначено, що «наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі».

Вказаний правовий висновок підтримано Верховним Судом, зокрема у постановах від 18.05.2020 у справі №200/12442/18-а, від 04.06.2020 у справі №804/4406/13-а та від 20.03.2023 у справі №813/2689/17, від 22.02. 2024, у справі №826/16991/13-а.

Представник позивача також звернув увагу на позицію Верховного суду, викладену у постанові від 05.10.2023 у справі №300/2906/22 щодо необхідності дотримання принципу презумпції правомірності рішень платника податків, викладеної у ПК, відповідно до котрої «Сама юридична конструкція норми пункту 56.21 статті 56 ПК України дає підстави стверджувати, що презумпція (правомірності рішень платника податків) застосовна не лише у ситуації прямої суперечності норм, але й у будь-якій іншій ситуації невизначеності в процесі правозастосування. Для її застосування необхідно і достатньо виявлення двох або більше альтернативних варіантів правомірної поведінки, з яких обравши найвигідніший для себе, платник може почуватися захищеним від можливих негативних наслідків як з боку контролюючого органу, так і суду.»

На переконання представника позивача, у податковому повідомленні-рішенні сума грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» 2033791 грн необґрунтована, так як складена з додатків, які не містять законних підстав та визначені невірно, це призвело до безпідставного нарахування штрафних санкцій у сумі 203379 грн. За таких умов оскаржене повідомлення-рішення не може бути правомірним та законним, через що має бути визнане протиправним та скасоване.

Інші доводи та аргументи представника позивача у додаткових поясненнях є аналогічними доводам та аргументам, що зазначені у позовній заяві.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 28.03.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду роздрукованих додатків до позову.

Суд ухвалою від 09.04.2025 прийняв до розгляду позовну заяву приватного акціонерного товариства «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ», відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, встановив сторонам у справі строки для надання заяв по суті та призначив підготовче засідання на 05.05.2025.

24 квітня 2025 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву.

29 квітня 2025 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив.

05 травня 2025 року представник позивача подав до суду додаткові докази.

У підготовчому засіданні 05.05.2025 суд приєднав до матеріалів справи подані сторонами заяви по суті та подані представником позивача додаткові докази у справі, встановив порядок дослідження обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів.

Суд ухвалою від 05.05.2025, постановленою на місці та занесеною до протоколу судового засідання, закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду на 15.05.2025.

У судовому засіданні 15.05.2025 суд заслухав вступне слово представників сторін, перейшов до стадії дослідження обставин справи та доказів.

Ухвалою від 15.05.2025, постановленою на місці та занесеною до протоколу судового засідання, суд оголосив перерву у судовому засіданні до 22.05.2025.

У судовому засіданні 22.05.2025 суд продовжив встановлення обставин справи та дослідження доказів у справі у порядку, встановленому судом у підготовчому засіданні, заслухав пояснення сторін.

Ухвалою від 22.05.2025, постановленою на місці та занесеною до протоколу судового засідання, суд оголосив перерву у судовому засіданні до 02.06.2025.

02 червня 2025 року представник позивача подав клопотання до суду про відкладення розгляду справи, призначеного на 02.06.2025, у зв`язку з перебуванням представника позивача на лікарняному.

Суд ухвалою від 02.06.2025, постановленою на місці та занесеною до протоколу судового засідання, задовольнив клопотання представника позивача та оголосив перерву у судовому засіданні до 19.06.2025.

У судовому засіданні 19.06.2025 суд продовжив встановлення обставин справи та дослідження доказів у справі у порядку, встановленому судом у підготовчому засіданні, заслухав пояснення сторін, приєднав до матеріалів справи додаткові докази, витребував у відповідача додаткові докази по справі.

Суд ухвалою від 19.06.2025, постановленою на місці та занесеною до протоколу судового засідання, оголосив перерву у судовому засіданні до 24.07.2025.

17 липня 2025 року представник позивача подав до суду додаткові пояснення у справі та надав додаткові докази.

У судовому засіданні 24.07.2025 суд приєднав до матеріалів справи додаткові пояснення представника позивача та надані докази.

Суд ухвалою від 24.07.2025, постановленою на місці та занесеною до протоколу судового засідання, оголосив перерву у судовому засіданні до 11.08.2025, у зв`язку з перебуванням представника відповідача у відпустці.

08 серпня 2025 року представник відповідача подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника відповідача на лікарняному.

Суд ухвалою від 11.08.2025, постановленою на місці та занесеною до протоколу судового засідання, задовольнив клопотання представника відповідача та оголосив перерву у судовому засіданні до 25.08.2025.

У судовому засіданні 25.08.2025 суд продовжив встановлення обставин справи та дослідження доказів у справі у порядку, встановленому судом у підготовчому засіданні, заслухав пояснення сторін.

У зв`язку з відсутністю мережі Інтернет, неможливістю підключення до програми EasyCon, неможливістю продовження судового засідання, наступне судове засідання призначене на 11.09.2025.

11 вересня 2025 року від представника позивача надійшла заява про подальший розгляд справи у письмовому провадженні.

15 вересня 2025 року представник позивача надав до суду додаткові письмові пояснення по справі.

Суд ухвалою від 11.09.2025, постановленою на місці та занесеною до протоколу судового засідання, враховуючи подану представником позивача заяву про подальший розгляд справи у письмовому провадженні, зважаючи на думку представника відповідача, керуючись ст.205 КАС України, продовжив розгляд справи у письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши вступне слово представників сторін, ознайомившись із заявами сторін по суті справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються ці заяви, та перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.

Приватне акціонерне товариство «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» () зареєстровано як юридична особа та перебуває на обліку в ГУ ДПС в Одеській області, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Суд встановив, що, на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1 ст.77 Податкового Кодексу України, відповідно до плану графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на І квартал 2025 року, наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 07.01.2025 №118-п, проведена документальна планова виїзна перевірка приватного акціонерного товариства «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ», код за , за період діяльності з 01.01.2018 до 30.09.2024, з метою здійснення контролю за дотриманням вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої складено Акт від 20.02.2025 №7068/15-32-07-05-20 «Про результати документальної планової виїзної перевірки приватного акціонерного товариства «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» (телефон +38(048)-737-31-32, адреса сторінки в Інтернеті: http://chpm.com.ua, адреса електронної пошти: , код за ), за період діяльності з 01.01.2018 до 30.09.2024 з метою здійснення контролю за дотриманням вимог податкового, валютного та іншого законодавства» (далі - Акт перевірки).

Зазначений Акт перевірки підписано зі сторони позивача генеральним директором ПрАТ «ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» М.Д. Грабовським та головним бухгалтером ПрАТ «ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» С.А. Мізюк, із зазначенням про непогодження з висновками Акта перевірки.

В Акті перевірки зазначено, що первинні, бухгалтерські та інші документи, використані при проведенні перевірки, достовірні, надані в повному обсязі, а додаткові (інші) документи, що свідчать про діяльність платника податків (спростовують викладені в акті перевірки факти) ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» за період, що перевіряється, відсутні.

У висновку Акта перевірки встановлено порушення ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ», зокрема:

пп.14.1.11 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.139.2.1 п.139.2 ст.139, пп.140.5.4, пп.140.5.11 п.140.5. ст.140 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, п.14 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18.05.2000 за №288/4509, із змінами та доповненнями, п.4, п.7, п.10 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом міністерства фінансів України від 08.10.1999 №237, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.10.1999 за №725/4018, із змінами та доповненнями, п.19 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31.01.2000 №20 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 11.02.2000 за №85/4306, із змінами та доповненнями, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №16 «Витрати», затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, із змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 2033791 грн, у тому числі:

за 2018 рік у сумі 28590 грн,

за 2019 рік у сумі 538465 грн,

за 2021 рік у сумі 10355 грн,

за 2023 рік у сумі 1454739 грн;

за 3 квартали 2024 року у сумі 1642 грн.

Також, відповідачем складено додатки до акта перевірки.

На підставі вищевказаних висновків Акта перевірки, Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 11.03.2025 №10619/15-32-07-05-25, яким ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на загальну суму 2237170,00 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 2033791,00 грн та штрафними санкціями 203379,00 грн.

Не погодившись з висновками податкового органу та прийнятим Головним управлінням ДПС в Одеській області податковим повідомленням-рішенням форми «Р» від 11.03.2025 №10619/15-32-07-05-25, позивач оскаржив вказане рішення суб`єкта владних повноважень в судовому порядку, звернувшись до суду з цією позовною заявою.

Вирішуючи публічно-правовий спір, що винник між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірне податкове повідомлення-рішення, яким позивачу збільшено суму грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств базується на викладених в Акті перевірки висновках контролюючого органу щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме: пп.14.1.11 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.139.2.1 п.139.2 ст.139, пп.140.5.4, пп.140.5.11 п.140.5. ст.140 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, п.14 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18.05.2000 за №288/4509, із змінами та доповненнями, п.4, п.7, п.10 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом міністерства фінансів України від 08.10.1999 №237, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.10.1999 за №725/4018, із змінами та доповненнями, п.19 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31.01.2000 №20 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 11.02.2000 за №85/4306, із змінами та доповненнями, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №16 «Витрати», затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, із змінами та доповненнями.

Вказані висновки відповідача в акті перевірки обґрунтовані, зокрема таким.

Щодо завищення позивачем показників собівартості реалізованої продукції на суму 527801,25 грн, яка пов`язана з витратами по ремонту основних засобів у червні 2019 року.

В Акті перевірки зазначено, що при перевірці задекларованого показника по рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» звіту Форми №2-м «Звіт про фінансові результати» за період з 01.01.2018 до 30.09.2024, встановлено його завищення на загальну суму 527801,35 грн, у тому числі: за 2019 рік 527801,35 грн.

Так, в Акті перевірки вказано, що ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» відніс до складу собівартості реалізованих робіт, послуг, витрати по ремонту основних засобів у червні 2019 року на загальну суму 527801,35 грн.

До перевірки було надано:

Договір від 01.03.2019 №01/03-19, укладений ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» (Замовник) з ФОП ОСОБА_1 (Виконавець), рнокпп НОМЕР_1 , термін дії договору по 31.12.2019.

Відповідно Договору від 01.03.2019 №01/03-19, згідно наступних пунктів передбачено:

п.1 : «Протягом терміну дії цього договору Замовник доручає, а Виконавець переймає на себе зобов`язання виконувати роботи по ремонту нежитлових виробничих приміщень, виробничих майданчиків, обгороджувань, що відносяться до цілісного майнового комплексу, що належить ПрАТ «ЗАВОД ЧЕРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛЛ», розташованого за адресою: м.Одеса, Застава-2, вул. Привізна, 1;

п.2: «Для виконання робіт Виконавець має право залучати на умовах, передбачених чинним законодавством України, третіх осіб, при цьому Виконавець несе відповідальність перед Замовником за якість і терміни виконання робіт, у тому числі - третіми особами»;

п.3: Роботи можуть виконуватися як з матеріалу, наданого Замовником, так з матеріалу, наданого Виконавцем.

Акт прийняття виконаних робіт від 27.06.2019 до Договору від 01.03.2019 №01/03-19, в якому зазначено:

Найменування об`єкту: Корпус №5 літ. Н, корпус №11 літ. К

Найменування робіт: Ремонт фасаду - 1 етап.

Виконавець використовує матеріали замовника на загальну суму 94769,82 грн, у тому числі:

на корпус №5 - накладна №30 від 23.06.2019, сума матеріалів 40608,24 грн;

на корпус №11- накладна №31 від 27.06.2019, сума матеріалів 54161,58 грн

У бухгалтерському обліку проведено наступними проводками:

Дт.236 Кт.206 на суму 94 769,82 грн (матеріали замовника використані для ремонту 03)

Дт.236 Кт.631 на суму 410000,00 грн (виконані ремонтні роботи ФОП ОСОБА_1 )

Дт.236 Кт.661 на суму 18878,30 грн (заробітна плата по договорам ЦПХ)

Дт.236 Кт.651 на суму 4153,023 грн (нарахування ЄСВ).

Разом: 527801,35 грн

Дт.2314 Кт.236 на суму 509 316,40 грн

Дт.911 Кт.236 на суму 18484,95 грн

Разом: 527801,35 грн

Дт.903 Кт.2314 на суму 509316,40 грн

Дт.79 Кт.903,911 на суму 527801,35 грн

Таки чином, як вказано в Акті перевірки, вартість по ремонту фасаду корпусу №5, корпусу №11 склала 527801,35 грн

За висновками Акта перевірки, ремонт фасаду в корпусах №5 та №11 цілісного майнового комплексу, що належить ПрАТ «ЗАВОД ЧЕРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ», розташованого за адресом: м. Одеса, Застава-2, вул. Привізна, 1 - відповідає критеріям капітального ремонту та у відповідності до п.14 П(С)БО №7 «Основні засоби» витрати по капітальному ремонту відносяться на збільшення вартості основних засобів.

На переконання контролюючого органу, ПрАТ «ЗАВОД ЧЕРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» недодержано вимоги п.14 П(С)БО №7 «Основні засоби».

На порушення п.44.1, п.44.2 ст. 44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, п.14 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18.05.2000 за №288/4509, із змінами та доповненнями, встановлено завищення витрат віднесених на собівартість реалізованої продукції та заниження фінансового результату до оподаткування у сумі 527801,35 грн, у тому числі: за 2019 рік у сумі 527801,35 грн

Суд не погоджується з такими висновками Акта перевірки, виходячи з такого.

Положеннями п.134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про основні засоби, інші необоротні матеріальні активи та незавершені капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи (далі - основні засоби), а також розкриття інформації про них у фінансовій звітності визначає Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби».

Норми Національного положення (стандарту) 7 застосовуються підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами (далі - підприємства) усіх форм власності (крім бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності).

Пунктом 4 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» визначено поняття «капітальні інвестиції у необоротні матеріальні активи» - витрати на будівництво, реконструкцію, модернізацію (інші поліпшення, що збільшують первісну (переоцінену) вартість), виготовлення, придбання об`єктів матеріальних необоротних активів у тому числі необоротних матеріальних активів, призначених для заміни діючих, і устаткування для монтажу), що здійснюються підприємством.

У пункті 14, 15 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» зазначено, що первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням об`єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта. Залишкова вартість основних засобів зменшується у зв`язку з частковою ліквідацією об`єкта основних засобів.

Витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.

Відповідно до Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 №561, облік ремонту та поліпшення основних засобів зазначається у Розділі 6 Методичних рекомендацій, а саме:

приймання закінчених робіт з ремонту і поліпшення основних засобів (модернізація, добудова, реконструкція тощо) оформлюється актом приймання-здачі відремонтованих. реконструйованих та модернізованих об`єктів;

рішення про характер і ознаки здійснюваних підприємством робіт, тобто, чи спрямовані вони на підвищення техніко-економічних можливостей (модернізація. модифікація, добудова, реконструкція) об`єкта, що приведе у майбутньому до збільшення економічних вигод, чи здійснюються вони для підтримання об`єкта в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, приймається керівником підприємства, з урахуванням результатів аналізу існуючої ситуації та суттєвості таких витрат. Зокрема, заміна окремих важливих компонентів (частин) основних засобів (двигунів тощо) може бути відображена як заміна об`єкта основних засобів, якщо термін корисного використання такої частини відрізняється від терміну корисного використання основних засобів, до яких належить цей компонент. У цьому випадку заміна такого компонента відображається капітальними інвестиціями у придбання нового об`єкту основних засобів і списанням заміненого об`єкту. Витрати на поліпшення основних засобів для відновлення майбутніх економічних вигод, очікуваних від їх використання, визнаються капітальними інвестиціями за умови, що балансова вартість активу не перевищує суми його очікуваного відшкодування;

сумою очікуваного відшкодування вважається найбільша з двох оцінок: чиста вартість реалізації або теперішня вартість майбутніх чистих грошових надходжень від використання основних засобів, включаючи його ліквідаційну вартість.

Витрати на капітальний ремонт об`єктів основних засобів визнаються витратами звітного періоду. Такі витрати можуть бути визнані капітальними інвестиціями, якщо витрати на значний огляд і капітальний ремонт можуть бути ідентифіковані з окремою замортизованою частиною (компонентом) основних засобів. Витрати на ремонт можуть бути визнані капітальними інвестиціями, якщо ціна придбання активу вже відображає зобов`язання (необхідність) підприємства здійснити в майбутньому витрати для приведення активу до стану, в якому він придатний для використання. Наприклад, у разі придбання будівлі, яка потребує ремонту, витрати на ремонт приймаються на збільшення первісної вартості цієї будівлі до суми, яка може бути відшкодована від використання будівлі в майбутньому:

Вартість робіт, що приводять до збільшення очікуваних майбутніх вигод від об`єкта основних засобів, включається до капітальних інвестицій з майбутнім збільшенням первісної вартості основних засобів. Підставою для визнання капітальними інвестиціями витрат, пов`язаних з поліпшенням основних засобів, є зростання внаслідок цих витрат очікуваного терміну корисного використання об`єкта, кількості та/або якості продукції (робіт, послуг), яка виробляється (надається) цим об`єктом.

Прикладами такого поліпшення є:

а) модифікація, модернізація об`єкта основних засобів з метою подовження терміну його корисної експлуатації або збільшення його виробничої потужності;

б) заміна окремих частин устаткування для підвищення якості продукції (робіт, послуг);

в) впровадження ефективнішого технологічного процесу, що дозволить зменшити первісно оцінені виробничі витрати;

г) добудова (надбудова) будівлі, що збільшить кількість місць (площу) будівлі, обсяги та/або якість виконуваних робіт (послуг) чи умови їх виконання.

В технічні паспорти, інвентарні картки або інші регістри аналітичного обліку відповідних об`єктів основних засобів заносяться дані про змінені техніко-економічні характеристики (вартість, потужність, площа тощо) в результаті їх поліпшення.

Відповідно до п.32 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду.

Отже, враховуючи наведене, при розрахунку податку на прибуток, підприємством включаються витрати по ремонту основних засобів:

при капітальному ремонті в частині амортизації, оскільки збільшується первісна вартість основних засобів на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням об`єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта;

при поточному ремонті для підтримання об`єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.

Згідно з наказом 04.06.2014 №163 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України:

капітальний ремонт будівлі - сукупність робіт на об`єкті будівництва, введеному в експлуатацію в установленому порядку, без зміни його геометричних розмірів та функціонального призначення, що передбачають втручання у несучі та огороджувальні системи при заміні або відновленні конструкцій чи інженерних систем та обладнання у зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення його експлуатаційних показників, а також благоустрій території. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності) (ДБН №163, А.2.2-3:2014);

поточний ремонт будівлі - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання. Поточний ремонт повинен провадитись з періодичністю, що забезпечує ефективну експлуатацію будівлі або об`єкта з моменту завершення його будівництва (капітального ремонту) до моменту постановки на черговий капітальний ремонт (реконструкцію);

реконструкція - зміна геометричних розмірів та/або функціонального призначення і об`єкта, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне чи часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності) (п.3.21 ДБН 04.06.2014 №163, A.2.2-3:2014).

Суд встановив, що 01.03.2019 між ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» (Замовник) укладено з ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) Договір №01/03-19 (далі - Договір №01/03-19)

Пунктом 1 Договору №01/03-19 передбачено, що протягом терміну дії цього договору Замовник доручає, а Виконавець переймає на себе зобов`язання виконувати роботи по ремонту нежитлових виробничих приміщень, виробничих майданчиків, обгороджувань, що відносяться до цілісного майнового комплексу, що належить ПрАТ «ЗАВОД ЧЕРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛЛ», розташованого за адресою: м.Одеса, Застава-2, вул. Привізна, 1

Згідно з п.3 Договору №01/03-19, роботи можуть виконуватися як з матеріалу, наданого Замовником, так з матеріалу, наданого Виконавцем.

Відповідно до Акта прийняття виконаних робіт від 27.06.2019 до Договору від 01.03.2019 №01/03-19, виконавцем виконані роботи з ремонту фасаду корпусу №5 літ. Н та корпусу №11 літ. К.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення суду, що реально заплановані і виконані роботи включають, зокрема розчистку місць пошкодження штукатурки, розшивка неглибоких тріщин, заміна пошкоджених газобетонних блоків, локальні армування поверхні під шпатлювання, обробка підсилювачами адгезії, ґрунтування, фарбування тощо.

Зазначене також узгоджується з дослідженими судом накладними від 22.06.20219 №31 та від 27.06.2019, які містять найменування таких витратних матеріалів: фарба гумова біла, фарба ґрунтувальна, клей для плитки, ґрунт концентрований, розчинник для фарб піна монтажна тощо.

Суд також зазначає, що в Акті перевірки відсутні висновки щодо дефектності наданих до перевірки документів, таке твердження також підтверджено представником відповідача у судовому засіданні.

Аналіз положень Національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» та 16 «Витрати», Методичні рекомендації №561, дає можливим зробити висновок про те, що до капітальних інвестицій відносяться витрати на будівництво, реконструкцію, модернізацію (інші поліпшення, що збільшують первісну (переоцінену) вартість), виготовлення, придбання об`єктів матеріальних необоротних активів (у тому числі необоротних матеріальних активів, призначених для заміни діючих, і устаткування для монтажу), що здійснюються підприємством, тоді як до адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

У постанові від 10 квітня 2020 року (справа №1440/1967/18) Верховний Суд вказав, що саме керівник підприємства, з урахуванням результатів аналізу поточної ситуації і їх істотності, вирішує як класифікувати видатки. Тобто, керівництво підприємства визначає, які роботи вважаються поліпшенням об`єкта основних засобів, а які пов`язані з підтримкою їх в робочому стані. Залежно від цього видатки відображаються або як капітальні інвестиції з наступним збільшенням первісної вартості об`єкта основних засобів, або як видатки поточного періоду. Саме вид фактично здійсненого поліпшення визначає порядок обліку витрат підприємства на проведення такого. З наведеного випливає, що проведення поліпшення об`єкта передбачає вдосконалення конструкції, що забезпечує підвищення продуктивності об`єкта, який модернізується, сприяє розширенню його технологічних можливостей, досягненню економії ресурсів, покращення умов праці тощо. Здійснення ж ремонту полягає у частковому відновленні окремих об`єктів для підтримання їх в робочому стані.

Суд відхиляє покликання контролюючого органу на п.2.3.1 розділу 2 Переліку послуг з утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затвердженим наказом Державного, комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10.08.2004 №150 (далі -перелік №150), оскільки відповідачем не доведено, що позивачем проведено саме роботи з відновлення зовнішньої штукатурки з подальшим фарбуванням фасадів будівель, що відноситься до капітального ремонту, а не проведено роботи у відповідності до п.1.2.3 Переліку №150 щодо проведення поточного ремонту фасадів.

Окрім того, як правильно зауважив представник позивача, наказ Державного комітету з питань ЖКГ стосується об`єктів житлово-комунального господарства та прийнятий на виконання положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з метою впорядкування за видами послуг з утримання будинків і прибудинкових територій та ремонту приміщень, будинків, споруд.

Суд зауважує, що, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач обмежився лише цитуванням Акта перевірки та не навів жодних заперечень, висловлених позивачем у позовній заяві.

Окрім того, суд також враховує, що підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України встановлено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Реалізація цього принципу знаходить своє підтвердження у пункті 56.21 статті 56 ПК України, у якому закріплено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено, що проведення позивачем ремонту фасаду в корпусах №5 та №11 цілісного майнового комплексу, що належить ПрАТ «ЗАВОД ЧЕРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ», розташованого за адресом: м.Одеса, Застава-2, вул. Привізна, 1 відповідає критеріям капітального ремонту, є капітальними інвестиціями, що має наслідком обов`язкове врахування у складі амортизації основних засобів.

Отже, відповідачем не доведено протиправність дій позивача щодо включення до складу витрат по ремонту основних засобів у червні 2019 року на загальну суму 527801,35 грн.

Щодо заниження позивачем фінансового результату до оподаткування за 2021 рік у сумі 2463671,64 грн

Як зазначено в Акті перевірки, ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» в перевіряємому періоді подано уточнюючі декларації за минулий податковий період, а саме:

в 2019 році подано уточнюючу декларацію з плати земельного податку від 19.03.2019 № на зменшення податкових зобов`язань за 2017 рік у розмірі 2463671,64 грн (звітна декларація за 2017рік - від 17.02.2017року №, де нараховано було податку на землю у розмірі 2 463 671,64 грн);

в 2019 році подано уточнюючу податкову Декларацію з податку на прибуток за 2017 рік від 06.05.2019 №931074160, згідно якої збільшено податкове зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 441094 грн

Тобто, у зв`язку з зменшенням податку на землю по уточнюючій декларації від 19.03.2019 №, збільшено податок на прибуток по уточнюючій декларації від 06.05.2019 №931074160 на суму.441094 грн ( 2463671,64 грн*18% = 443460,90 грн мало б бути, відхилення склало 2366,90 грн (443460,90 грн- 441094 грн)).

Як вказує контролюючий орган в Акті перевірки, вищезазначені уточнені Декларації надані за періоди, які були перевірені раніше Головним управлінням ДФС в Одеській області (акт від 21.08.2018 №1816/125-32-14-01/00383708), в якому було підтверджено задекларовані ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» податкові зобов`язання з податку на землю за 2017 рік у розмірі 2463671,64 грн

ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» подало заяву від 21.03.2019 за №24 до Головного управління ДФС України в Одеській області в якій зазначається, що помилково нарахували та сплатили податок на землю за 2017 рік, з посиланням на п.286.1. ст. 286 ПКУ, п.3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» та на узагальнюючу податкову консультацію, затверджену наказом Міністерства фінансів України наказом від 06.07.2018 за №602, у зв`язку з чим ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» було подано уточнюючу декларацію з плати земельного податку від 19.03.2019 № на зменшення податкових зобов`язань за 2017 рік у розмірі 2463671,64 грн та з проханням повернути ці кошти на поточний рахунок Товариства.

Головне управління ДФС України в Одеській області листом від 22.05.2019 за №10900/10/15-32-51-06-06, повідомила Товариство, що на підставі п.48.7 ст.48 розділу II Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010, із змінами та доповненнями, що уточнюючим деклараціям від 19.03.2019 №, від 04.09.2018 №91 86360427, звітній декларації від 13.02.2019 № присвоєно статус «не визнано як податкова звітність».

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява від ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій позивач просить: визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області з невизнання зареєстрованих податкових декларацій: уточнюючої декларації від 19.03.2019 №, уточнюючої податкової декларації від 04.09.2018 №, звітної декларації на 2019 рік від 13.02.2019 за №901966271.

За рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/11015/20, яке набрало законної сили 19.03.2021, задоволено позов Товариства стосовно визнання протиправними дій Головного управління ДПС в Одеській області стосовно невизнання зареєстрованих податкових декларацій: уточнюючої декларації від 19.03.2019. №, уточнюючої податкової декларації від 04.09.2018 №, звітної декларації за 2019 рік від 13.02.2019 за №901966271.

Згідно карток особового рахунку ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» щодо нарахувань та сплати земельного податку, 30.12.2021 було зменшено основний платіж згідно Рішення про коригування зобов`язань (стосовно податкового розрахунку земельного податку № від 19.03.2019).

Контролюючий орган в Акті перевірки зазначає, що, з огляду на вищезазначене, ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» всупереч вимогам:

п.1 ст.3, ст.4 ,ч.5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 №996-XIV;

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.95 №88;

Інструкції «Про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій про застосування плану рахунків», затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 30.11.1999 №291;

п.3 розділу III П(С)БО №1; п.6 третього розділу П(С)БО №1; п.4 П(С)БО №6; п.4П(С)БО №11, п.5П(С)БО №11, п.13 П(С)БО №11, п.19П(С)БО №11 - Положення (стандарти) бухгалтерського обліку (П(С)БО));

п.17 (МСБО) 37 Міжнародні стандарти бухгалтерського обліку;

п.46.2 ст. 46 , ст.50 ст.134 ПКУ - подав Фінансову звітність за 2019 рік, в якій показники на початок звітного року (01.01.2019) не відповідають показникам на кінець звітного року за 2018 рік (31.12.2018).

Дана невідповідність виникла в результаті того, що ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» відкоригувало сальдо нерозподіленого прибутку на початок звітного року (2019), визначивши як помилки минулих передніх періодів, пов`язане із зменшенням нарахування податку на землю за 2017 рік по уточнюючій декларації від 19.03.2019 № у розмірі 2463671,64 грн, яку «не визнано як податкову звітність» і по якій тривала процедура судового оскарження.

Відповідно, в цей час рівень невизначеності найвищий і ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» не спроможне надати достовірно оцінку ймовірність зменшення економічних вигід у майбутньому, не отримавши судового рішення по даній справі.

Отже, ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ», при наявності судового провадження, не дочекавшись рішення суду, здійснює відповідні господарські операції пов`язані з предметом оскарження. В результаті чого, немаючі підстав проводить відповідні дії щодо коригування у фінансовій звітності за 2019 рік станом на 01.01.2019 щодо витрат за 2017 рік.

На виконання Судового рішення по справі №420/11015/20, яке набрало чинності з 19.03.2021, Головне управління ДПС в Одеській області в 2021 році в картці особового рахунку ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» по земельному податку проводить зменшення основного платежу у відповідності до уточнюючого розрахунку земельного податку від 19.03.2019 №, що було предметом оскарження.

Таким чином, на порушення п.46.2 ст.46, ст.50, ст. 134 Податкового кодексу України від 02 грудня року 2010 №2755-VI, із змінами та доповненнями, встановлено заниження фінансового результату до оподаткування за 2021 рік у сумі 2463671,64 грн, у тому числі: за 1 квартал 2021 року у сумі 2463671,64 грн

Суд не погоджується з такими висновками Акта перевірки, виходячи з такого.

Відповідно до п.46.1 ст. 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктом 49.1 статті 49 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Згідно з п.49.8 ст.49 ПК України, прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Відповідно до п.49.10 ст.49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.

Із вказаних норм слідує, що одержавши від платника податків податкову звітність, контролюючий орган зобов`язаний перевірити наявність у ній реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, та прийняти одне з двох рішень: або прийняти податкову звітність, або відмовити у її прийнятті, одночасно повідомивши платника податків про причини відмови. При цьому, податковий орган не має повноважень щодо надання платнику податків будь-яких роз`яснень щодо поданої ним податкової звітності, а також не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію, у разі її складання з дотриманням вимог статті 48 ПК України, оскільки прийняття податкової звітності є обов`язком контролюючого органу.

Відповідно до п.49.13 ст.49 ПК України, у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Судовим рішення по справі №420/11015/20 встановлено, що Головне управління ДПС в Одеській області вчинило протиправні дії з невизнання зареєстрованих податкових декларацій ПрАТ «Завод Чорноморполіграфметал», а саме: уточнюючої декларації від 19.03.2019р. №, уточнюючої декларації від 04.09.2018р. №, звітної декларації за 2019р. від 13.02.2019р. №.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням суду по справі №420/11015/20 встановлено, що 04.09.2018р. ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» подано уточнюючу податкову декларацію з земельного податку за 2018 рік, яка була зареєстрована контролюючим органом за №.

18 травня 2020 року (вих.№9404/10/15-32-51-04-04) Головним управлінням ДПС в Одеській області, на запит ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» від 13.05.2020 (вих.№19) щодо надання акта звірки з нарахування та сплати земельного податку за 2018 рік повідомлено, що позивачем задекларовано річну суму земельного податку (з урахуванням уточнюючої податкової декларації за М від 04.09.2018) за кодом класифікації доходів - 18010500 «Земельний податок з юридичних осіб», у сумі 1437141,79 грн, сплачено за період з 01.01.2018 до 31.12.2018 - 1642447,76 грн.

19 березня 2019 року ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» подано уточнюючу податкову декларацію з земельного податку за 2017 рік, яка прийнята контролюючим органом у цей же день та зареєстрована за №.

13 лютого 2019 року ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» подано звітну (річну) податкову декларацію з земельного податку за 2019 рік, яка прийнята контролюючим органом та зареєстрована за №.

06 серпня 2020 року (вих.№14930/10/15-32-51-04-04) Головним управлінням ДПС в Одеській області на запит ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» від 06.07.2020 (вих.№42) щодо розбіжностей між даними його бухгалтерського, податкового обліку та даними інформаційної системи органів ДПС щодо стану розрахунків з бюджетом з податку на землю повідомлено, що у зв`язку з порушенням п.48.7 ст. 48 ПК України уточнюючі декларації від 19.03.2019 № та від 04.09.2018 №, а також звітна декларація на 2019 рік подана 13.02.2019 р. за № не визнано як податкову звітність.

В означеному рішенні Одеського окружного адміністративного суду також вказано, що у період 2017-2019 роки, за інформацією наявної бази ІТС «Податковий блок», ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» подано податкові декларації по платі за землю (земельний податок): 2017 рік - типу «звітна» податкова декларація від 17.02.2017 за № та задекларовано річну суму земельного податку - 2463671,64 грн; 2017 рік - типу «уточнююча» податкова декларація від 19.03.2019 за № та зменшено податкові зобов`язання до - 0,00 грн; 2018 рік - типу «звітна» податкова декларація від 19.02.2018 за № та задекларовано річну суму земельного податку - 2463671,64грн; 2018 року - типу «уточнююча» податкова декларація від 04.09.2018 за № та зменшено податкові зобов`язання до -1437141,79 грн; 2019 рік - типу «звітна» податкова декларація від 13.02.2019 за № задекларовано річну суму земельного податку - 8862,95 грн

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №420/11015/20, яке набрало законної сили 19.03.2021, визнано протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області з невизнання зареєстрованих податкових декларацій: уточнюючої декларації від 19.03.2019р. №, уточнюючої податкової декларації від 04.09.2018р. №, звітної декларації на 2019р. від 13.02.2019р. за №901966271.

В подальшому, як встановлено судом під час розгляду цієї справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 у справі №420/10694/21, як залишено без змін Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021:

визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС в Одеській області з внесення в облік податкової звітності ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» (код 00383708) інформації з зареєстрованих податкових декларацій: уточнюючої декларації від 19.03.2019р. №, уточнюючої податкової декларації від 04.09.2018р. №, звітної декларації на 2019 р. від 13.02.2019р. за №901966271;

зобов`язано Головне управління ДПС в Одеській області внести до електронної бази податкової звітності інформацію з зареєстрованих податкових декларацій ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» (код 00383708): уточнюючої декларації від 19.03.2019р. №, уточнюючої податкової декларації від 04.09.2018р. №, звітної декларації на 2019 р. від 13.02.2019р. за №901966271.

зобов`язано Головне управління ДПС в Одеській області відобразити в Карці лицьового рахунку ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» (код 00383708) інформацію електронної бази податкової звітності інформацію з зареєстрованих податкових декларацій ПРАТ «Завод Чорноморполіграфметал» (код 00383708): уточнюючої декларації від 19.03.2019р. №, уточнюючої податкової декларації від 04.09.2018р. №, звітної декларації на 2019 р. від 13.02.2019р. за №90196627.

зобов`язано Головне управління ДПС в Одеській області відобразити в Картці лицьового рахунку ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» (код 00383708) інформацію електронної бази податкової звітності по зареєстрованим податковим деклараціям ПРАТ «Завод Чорноморполіграфметал» (код 00383708): уточнюючій декларації від 19.03.2019р. №, уточнюючій податкової декларації від 04.09.2018р. №, звітній декларації на 2019 р. від 13.02.2019р. за №901966271.

Відповідно до п.49.13 ст. 49 ПК України, у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Отже, рішеннями Одеського окружного адміністративного суду у справах №420/11015/20 та №420/11015/20, які набрали законної сили, встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті вищеозначеної податкової звітності.

В межах розгляду цієї справи суд встановив та сторонами не заперечується, що в 2019 році ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» подано уточнюючу податкову Декларацію з податку на прибуток за 2017 рік від 06.05.2019 №931074160, згідно якої збільшено податкове зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 441094 грн

Як пояснив представник позивача у судовому засіданні, а також зазначено у позовній заяві, уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток за 2017 рік від 06.05.2019 №931074160 подано ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» у зв`язку з тим, що 21.03.2019 позивач подав заяву №24 до Головного управління ДФС України в Одеській області, в якій, зокрема просив повернути на поточний рахунок товариства за рахунок місцевого бюджету помилково сплачені суми з податку на землю за 2017 рік, що становлять 2463671 (два мільйони чотириста шістдесят три тисячі шістсот сімдесят одна) грн 64 копійки.

Так, позивачем збільшено фінансовий результат до оподаткування на 2463671 (два мільйони чотириста шістдесят три тисячі шістсот сімдесят одна) грн 64 копійки, що відображено в уточнюючій декларації від 06.05.2019 №931074160.

В подальшому, як свідчать матеріали справи, 03.05.2019 позивач платіжною інструкцією №171 сплатив до бюджету суму 456765,00 грн за платежем «податок на прибуток приватних підприємств за 2017 р., та 3% штраф. Перерах. Повністю». з наступного розрахунку: 2463671,64 грн * 18% =443461грн (податок на прибуток) + 13304 грн (3% штраф).

Відповідно до даних ІКП, зазначена сума зарахована контролюючим органом 03.05.2019.

У судовому засіданні представник відповідача також підтвердив зазначені вище обставини

При цьому, представник відповідача у судовому засіданні підтвердив, що в Акті перевірки визначено суму до оподаткування саме у зв`язку з поданням позивачем уточнюючої декларації з земельного податку у розмірі 456765,00 грн, та, яка, в подальшому, самостійно оподатковано позивачем та сплачено податок разом зі штрафною санкцією.

Представник відповідача, при цьому, вважає, що позивач має повторно сплатити визначену суму податку, оскільки, на думку представника відповідача, позивач не мав права коригувати свої зобов`язання за минулі періоди.

З урахуванням встановлених обставин, рішень Одеського окружного адміністративного суду у справах №420/11015/20 та №420/11015/20, які набрали законної сили, положень п.49.13 ст. 49 ПК України, суд доходить висновку про необґрунтованість висновків контролюючого органу в Акті перевірки, що позивач не мав права проводити коригування у фінансовій звітності за 2019 рік станом на 01.01.2019 щодо витрат за 2017 рік, а мав зробити це у 2021 році.

Суд зазначає, що відповідачем у поданих ним заявах по суті та відповідних поясненнях вказані обставини не були спростовані, а правомірність оскаржуваного рішення обґрунтовується виключно тією обставиною, що позивачем не було в повній мірі дотримано процедуру подачі відповідної податкової звітності.

Натомість, висновки Акта перевірки щодо заниження фінансового результату до оподаткування за 2021 рік у сумі 2463671,64 грн, яка фактично відображена позивачем в уточнюючій податковій декларації з податку на прибуток за 2017 рік від 06.05.2019 №931074160, згідно з якою збільшено податкове зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 441094 грн, а в подальшому позивачем сплачено відповідний податок з урахуванням штрафних санкцій в повному обсязі, призводить фактично до подвійного оподаткування.

Суд погоджується з доводами представника позивача, що неналежне, несвоєчасне виконання контролюючим органом зобов`язань з обробки інформації, отриманої за належним чином прийнятою та зареєстрованою у 2019 році уточнюючою податковою декларацією з плати за землю, яку ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОДІГРАФМЕТАЛ» врахувало та скоригувало у власних податкових зобов`язаннях з податку на прибуток за 2019 рік, не може бути підставою коригування податкових зобов`язань з податку на прибуток з цих самих підстав, але вже у 2021 році.

До того ж, суд зазначає, що повторна сплата платником податків вже сплаченого ним податкового зобов`язання не передбачена і суперечить вимогам Податкового кодексу України.

З цього приводу суд також вважає за необхідне зауважити, що у пунктах 70-71 рішення по справі Рисовський проти України (заява №29979/04) Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу належного урядування, зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах Беєлер проти Італії (Beyeler v. Italy), заява №33202/96, пункт 120, Онер`їлдіз проти Туреччини (Oneryildiz v. Turkey), заява №48939/99, пункт 128,.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), №21151/04, пункт 72, Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява №10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, пункт 74, Тошкуца та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах Онер`їлдіз проти Туреччини (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та Беєлер проти Італії (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява №10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, пункт 58, Ґаші проти Хорватії (Gashi v. Croatia), заява №32457/05, пункт 40, Трґо проти Хорватії (Trgo v. Croatia), заява №35298/04, пункт 67).

Зважаючи на викладене, слід дійти висновку, що в разі, якщо держава в особі державного органу самостійно допустила недбалість відповідних публічних процедур, зокрема, щодо адміністрування податків, то вона не може перекладати тягар наслідків такої недбалості на платника податку, як і не може притягувати платника податку до відповідальності за власну ж помилку.

Отже, відповідачем не доведено заниження позивачем фінансового результату до оподаткування за 2021 рік у сумі 2463671,64 грн, у тому числі: за 1 квартал 2021 року у сумі 2463671,64 грн, та зазначені висновки зроблені без урахування рішень Одеського окружного адміністративного суду у справах №420/11015/20 та №420/11015/20, які набрали законної сили, положень п.49.13 ст. 49 ПК України, та фактичної сплати позивачем податку на прибуток підприємств до бюджету в сумі 456765,00 грн, з урахуванням самостійно визначених штрафних санкцій.

Щодо виконання позивачем вимог п.140.5.5-1 ПК України.

Як вказано в Акті перевірки, ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» не підпадає під критерії визначення контрольованих господарських операцій у періоді взаємовідносин з контрагентами - резидентами Республіка Молдова та Республіка Узбекистан, а саме 2018-2023 роки.

У перевіряємому періоді ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» здійснювало експортні операції по реалізації товарів покупцям, які є резидентами Республіка Молдова та Республіка Узбекистан, тобто їх місце реєстрації знаходиться в державах, зазначених в переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1. пункту 39.2 статті 39 ПК України, затвердженого Постановою КМУ від 27 грудня 2017 №1045 «Про затвердження переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України, та визнання таким, що втратило чинність, розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №977», з урахуванням змін та доповнень.

Дія пп.140.5.4, 140.5.5-1, 140.5.6 ПК України поширюється на операції, які не є контрольованими відповідно до ст. 39 ПК України, в тому числі на операції із непов`язаними особами. В свою чергу, вимоги до складання документації з трансфертного ціноутворення відповідно до пп.39.4.6 ПК України, та вимоги до змісту такої документації, визначені пп.39.4.6 ПК України, стосуються контрольованих операцій платників податків. При цьому, ст.39 ПК України передбачає встановлення відповідності умов контрольованої операції принципу «витягнутої руки» за одним із методів, які визначені пп.39.3.1 ПК України, в тому числі в частині вимог щодо вибору найбільш доцільного методу.

Виходячи із цього, як вказано в Акті перевірки, для цілей обґрунтування суми витрат (доходів) за операціями, передбаченими пп.140.5.4, 140.5.5-1, 140.5.6 ПК України, платник податків має задокументувати як сукупність документів або єдиний документ, складений у довільній формі, інформацію, визначену у пп.39.4.6 ПК України, в обсязі, необхідному для оцінки платником податку та контролюючим органом відповідності рівня ціни або показника рентабельності відповідної операції (операцій) принципу «витягнутої руки». При цьому, обсяг інформації, зазначеної в такій документації, можна вважати достатнім для цілей застосування пп.140.5.4, 140.5.5-1, 140.5.6 ПК України, якщо платник податків належно обґрунтував рівень ціни або показник рентабельності відповідної операції (операцій) за найбільш доцільним методом, визначеним пп.39.3.1 ПК України.

В Акті перевірки зазначено, що, на підставі вищенаведених фактів встановлено відсутність достатнього обсягу інформації наданого на запит в ході перевірки, стосовно виконання норм ст. 140 ПК України при здійснені ЗЕД. Інформацію з підтвердженням того, що ціни в таких операціях визначені відповідно до процедури, встановленої статтею 39 ПК України, в ході перевірки платником не доведено.

Підпунктом 140.5.4 пункту 140.5 статті 140 розділу III Кодексу на платника податків покладено обов`язок здійснити коригування фінансового результату до оподаткування на суму 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг (крім операцій, зазначених у пункті 140.2 та підпункті 140.5.6 цього пункту, та операцій, визнаних контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу), придбаних у нерезидентів (у тому числі пов`язаних осіб - нерезидентів), зареєстрованих у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу.

У зв`язку з тим, що норми п.140.5.4. п.140.5. ст.140 ПК України застосовуються за результатом податкового року, розрахунок суми заниження показника складає 4002293 грн, у томі числі по періодам:

за 2018 рік у сумі 158834 грн;

за 2023 рік у сумі 3843459 грн

Надаючи правову оцінки зазначеним в Акті перевірки порушенням, суд зазначає таке.

Згідно з п.140.5.1 п.140.5 ст.140 ПК України, фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується: на суму перевищення ціни, визначеної за принципом «витягнутої руки», над договірною (контрактною) вартістю (вартістю, за якою відповідна операція повинна відображатися при формуванні фінансового результату до оподаткування згідно з правилами бухгалтерського обліку) реалізованих товарів (робіт, послуг) при здійсненні контрольованих операцій у випадках, визначених статтею 39 цього Кодексу.

Пунктом 140.5.4 пункту 145.5 статті 140 ПК України визначено, що фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг (крім операцій, зазначених у пункті 140.2 та підпункті 140.5.6 цього пункту, та операцій, визнаних контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу), придбаних у, зокрема, нерезидентів (у тому числі пов`язаних осіб - нерезидентів), зареєстрованих у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу.

Згідно з п.140.5.5-1 п.140.5 ст.140 ПК України (у редакції, чинній на час проведення перевірки, підпункт 140.5.5-1 пункту 140.5 статті 140 доповнено новим абзацом згідно із Законом №1117-IX від 17.12.2020 року), фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів, робіт та послуг (крім операцій, визнаних контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу), реалізованих на користь нерезидентів, зареєстрованих у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу.

Фінансовий результат до оподаткування збільшується на всю суму вартості товарів, у тому числі необоротних активів, робіт та послуг (крім операцій, визнаних контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу), реалізованих на користь у нерезидентів, визначених абзацами другим та третім цього підпункту, якщо такі операції не мають ділової мети. Обов`язок доведення обставин, передбачених цим абзацом, покладається на контролюючий орган із застосуванням відповідних положень статті 39 цього Кодексу. При цьому, інші коригування, передбачені цим підпунктом, не застосовуються, а сума цього коригування щодо такої операції зменшується на суму коригування, передбаченого абзацом першим цього підпункту, якщо платник податку самостійно вже застосував це коригування щодо такої операції.

Вимоги цього підпункту не застосовуються платником податку, якщо операція не є контрольованою та сума таких доходів підтверджується платником податку за цінами, визначеними за принципом «витягнутої руки» відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, але без подання звіту.

При цьому, якщо ціна реалізації товарів, у тому числі необоротних активів, робіт та послуг є нижчою за ціну, визначену відповідно до принципу «витягнутої руки», встановленого статтею 39 цього Кодексу, коригування фінансового результату до оподаткування здійснюється на розмір різниці між вартістю, визначеною виходячи з рівня ціни, визначеної за принципом «витягнутої руки», та вартістю реалізації.

У випадку незастосування вимог цього підпункту на підставі абзацу п`ятого цього підпункту, якщо контролюючий орган не враховує (не визнає) таку операцію за результатами аналізу відповідно до статті 39 цього Кодексу, фінансовий результат до оподаткування збільшується у порядку, передбаченому абзацом першим підпункту 140.5.2-1 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу. При цьому, інші коригування, передбачені цим підпунктом, не застосовуються, а сума цього коригування щодо такої операції зменшується на суму коригування, передбаченого абзацом шостим цього підпункту, якщо платник податку самостійно вже застосував це коригування щодо такої операції.

Норми цього підпункту застосовуються за результатами податкового (звітного) року.

Судом встановлено, що за наслідком проведеної перевірки контролюючим органом здійснено розрахунок суми заниження показника, який склав:

за 2018 рік у сумі 158834 грн;

за 2023 рік у сумі 3843459 грн

Вказаний розрахунок здійснювався контролюючим органом виходячи з того, що норми п.140.5 ст. 140 Податкового кодексу України застосовуються за результатом податкового року.

В свою чергу, пункт 140.5 статті 140 доповнено підпунктом 140.5.5-1 згідно із Законом України №466-IX від 16.01.2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23.05.2020 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.

Згідно з Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на дату набрання чинності Законом України №466-IX від 16.01.2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» - 23.05.2020, у контролюючого органу були відсутні підстави для збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток з підстав відсутності достатнього обсягу інформації, наданої на запит в ході перевірки стосовно виконання норм ст.140 Податкового кодексу України при здійснення ЗЕД по операціям з нерезидентами в Республіці Молдові, Республіці Казахстан та Республіці Білорусь у 2018 році.

Судом також встановлено, що у 2023 році позивачем укладались зовнішньоекономічні договори щодо реалізації товарів з такими підприємствами-нерезидентами:

контракт від 20.03.2023 №23/001-ГУ, укладений ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» (Постачальник) з ТОВ «POLA» (Республіка Грузія) (Покупець) на постачання таропакувальних виробів з білої жерсті (кришка СКО 1-82) за ціною 41,00 дол. США/1000 шт. (включаючи упаковку);

контракт від 20.03.2023 №23/002-ГУ, укладений ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» (Постачальник) з ТОВ «GIDANI» (Республіка Грузія) (Покупець) на постачання таропакувальних виробів з білої жерсті (кришка СКО 1-82) за ціною 41,00 дол. США/1000 шт. (включаючи упаковку);

контракт від 22.03.2023 №23/003-УЧ, укладений ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» (Постачальник) з ТОВ «ZARECHYE MILK» (Республіка Узбекистан) (Покупець) на постачання таропакувальних виробів з білої жерсті (кришка СКО 1-82) за ціною 39,00 дол. США/1000 шт. (включаючи упаковку); таропакувальних виробів з білої жерсті (кришка ІІІ-82) за ціною 51,00 дол. США/1000 шт. (включаючи упаковку); таропакувальних виробів з білої жерсті (кришка ІІІ-82-літографія) за ціною 57,00 дол. США/1000 шт. (включаючи упаковку);

контракт від 17.07.2023 №23/004-УЧ, укладений ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» (Постачальник) з ПП «ELABUGA DISTRIBUTER BISNESS» (Республіка Узбекистан) (Покупець) на постачання таропакувальних виробів з білої жерсті (кришка СКО 1-82) за ціною 32,00 дол. США/1000 шт. (включаючи упаковку);

контракт від 11.05.2023 №23/004-УЧ, укладений ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» (Постачальник) з ТОВ «EXIM FOOD-TRADE» (Республіка Узбекистан) (Покупець) на постачання таропакувальних виробів з білої жерсті (кришка СКО 1-82) за ціною 41,00 дол. США/1000 шт. (включаючи упаковку); таропакувальних виробів з білої жерсті (кришка ІІІ-82) за ціною 52,00 дол. США/1000 шт. (включаючи упаковку).

Суд також встановив, що ході перевірки контролюючим органом надано письмовий запит №5 від 05.02.2025 щодо надання пояснень з документальним підтвердженням стосовно здійснення ЗЕД з нерезидентами Республіка Молдова, Республіка Узбекистан в частині виконання норм ст. 140 ПК України при декларуванні податку на прибуток.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем на запит контролюючого органу надані відповідні пояснення, що також не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні.

У наданій відповіді, позивач, зокрема зазначив, що позивач не має відкритої інформації щодо експорту з України до резидентів Республіки Молдова та Республіки Узбекистан кришки для скляних банок CKO І-82 (ТУ У 25.9-2036229-005:2020), ІІІ-82 (ТУ У 4.72.103-2000) код УКТЗЕД 8309 90 90 00 в 2018, 2023 роках, окрім власних поставок в неконтрольованих операціях до Грузії, Казахстану, Республіки Білорусь.

У відповіді на запит, позивач вказує, що не використовував метод ціни перепродажу, оскільки є безпосередньо виробником кришки, що реалізовувалася за експортними контрактами (договорами).

Методи «витрати плюс» або «чистого прибутку» не можуть бути застосовані через відсутність інформації про сторонні операції експорту товару.

Метод «розподілення прибутку» стосується експортних операцій між пов`язаними особами.

Отже, як вказав у відповіді на запит позивач, ним використаний метод порівняльної неконтрольованої ціни.

Так, надаючи відповідні пояснення контролюючому органу, позивач вказує, що середня ціна кришки СКО 1-82 експортованої до Грузії складає 41 дол. США за 1000 штук, а експортованої до Узбекистану (окрім «Elabuga Distributer Bizness») - 39,5 дол. США за 1000 штук. Різниця складає 3,7%.

Позивач у відповіді на наданий запит пояснив різницю цін, що зазначена у контрактах з контрагентами Республіки Грузія та Республіки Узбекистан тим, що шлях доставки товарів до Узбекистану вдвічі довший, ніж до Грузії.

Стосовно контрагента «Elabuga Distributer Bizness», то позивач зазначив необхідність зниження ціни через високу конкурентність на ринку в Узбекистані.

Згідно з пп.39.4.6 п.39.4 ст.39 Податкового кодексу України, документація з трансфертного ціноутворення (сукупність документів або єдиний документ, складений у довільній формі) повинна містити таку інформацію:

а) дані про особу (осіб), яка є стороною контрольованої операції, та про пов`язаних осіб платника податків (у звітному періоді, в якому здійснювалася контрольована операція, та на момент подання документації), а саме: контрагента (контрагентів) контрольованої операції; фізичних осіб, які є кінцевими бенефіціарними власниками (контролерами) платника податків (за наявності); осіб, які безпосередньо (опосередковано) володіють корпоративними правами платника податків у розмірі 25 і більше відсотків; осіб, корпоративними правами яких у розмірі 25 і більше відсотків безпосередньо (опосередковано) володіє платник податків.

Дані повинні бути такими, що дають змогу ідентифікувати таких пов`язаних осіб (включаючи найменування держав (територій), податковими резидентами яких є такі особи, код особи, встановлений у державі (країні) їх реєстрації) та розкривати інформацію щодо критеріїв визнання таких осіб пов`язаними;

б) загальний опис діяльності групи компаній (включаючи материнську компанію та її дочірні підприємства), у тому числі організаційну структуру такої групи, опис господарської діяльності цієї групи, політику трансфертного ціноутворення, інформацію про осіб, яким платник податків надає місцеві управлінські звіти (назва держави, на території якої такі особи утримують свої головні офіси);

в) опис структури управління платника податків, схема його організаційної структури із зазначенням загальної кількості працюючих осіб та в розрізі окремих підрозділів платника податків станом на дату операції або на кінець звітного періоду;

г) опис діяльності та стратегії ділової активності, що провадиться платником податків, зокрема, економічні умови діяльності, аналіз відповідних ринків товарів (робіт, послуг), на яких проводить свою діяльність платник податків, основні конкуренти;

ґ) відомості про участь платника податків у реструктуризації бізнесу або передачі нематеріальних активів у звітному або попередньому році з поясненням аспектів цих операцій, що вплинули або впливають на діяльність платника податків;

д) опис контрольованої операції із зазначенням ланцюга постачання (створення вартості) товарів (робіт, послуг) у контрольованій операції.

Опис операцій з придбання (продажу) товарів, робіт (послуг), нематеріальних активів, інших предметів господарських операцій, відмінних від товарів, має містити обґрунтування економічної доцільності (економічної вигоди, що отримується в результаті здійснення контрольованої операції у порівнянні із неконтрольованими операціями, які є реально доступними альтернативними варіантами такої контрольованої операції) і наявності ділової мети їх придбання (продажу);

е) опис товарів (робіт, послуг), включаючи фізичні характеристики, якість і репутацію на ринку, країну походження і виробника, наявність товарного знаку та іншу інформацію, пов`язану з якісними характеристиками товару (роботи, послуги).

є) відомості про фактично проведені розрахунки у контрольованій операції (сума та валюта платежів, дата, платіжні документи);

ж) чинники, які вплинули на формування та встановлення ціни, зокрема бізнес-стратегії сторін операції (за наявності), які істотно впливають на ціни товарів (робіт, послуг);

з) функціональний аналіз контрольованої операції: відомості про функції осіб, що є сторонами (беруть участь) у контрольованій операції, про використані ними активи, пов`язані з такою контрольованою операцією, та економічні (комерційні) ризики, які такі особи враховували під час здійснення контрольованої операції;

и) економічний та порівняльний аналіз: суму отриманих доходів (прибутку) та/або суму понесених витрат (збитку) внаслідок здійснення контрольованої операції, рівень рентабельності; обґрунтування вибору методу, який застосовано для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки", фінансового показника згідно з підпунктом 39.3.2.5 підпункту 39.3.2 пункту 39.3 цієї статті та сторони, що досліджувалася згідно з підпунктом 39.3.2.7 підпункту 39.3.2 пункту 39.3 цієї статті; обґрунтування вибору та інформація про зіставні операції (зіставних осіб) і джерела інформації, які використовувалися для аналізу; обґрунтування використання під час визначення діапазону рентабельності відповідно до підпункту 39.3.2.8 підпункту 39.3.2 пункту 39.3 цієї статті інформації за декілька податкових періодів (років) та розрахунок середньозваженого значення показника рентабельності; розрахунок діапазону цін (рентабельності); опис та розрахунок проведених коригувань згідно з підпунктом 39.2.2.1 підпункту 39.2.2 пункту 39.2 цієї статті.

Фінансові показники, що використовувалися під час розрахунку показників рентабельності контрольованої операції, мають бути підтверджені даними бухгалтерського обліку та фінансової звітності сторони контрольованої операції, що досліджувалася згідно з підпунктом 39.3.2.7 підпункту 39.3.2 пункту 39.3 цієї статті.

У разі якщо стороною контрольованої операції здійснюється постачання (продаж) товарів, робіт, послуг, інших предметів за контрольованими операціями декільком особам, і для цілей встановлення відповідності умов контрольованих операцій принципу «витягнутої руки» здійснюється порівняння показника рентабельності такого постачальника, документація має містити опис алгоритму розподілу витрат постачальника, понесених для здійснення таких операцій, які враховуються під час розрахунку показника рентабельності. Такий опис має містити інформацію про економічне обґрунтування вибору алгоритму розподілу витрат, методику його застосування, а також фактичний розрахунок, здійснений відповідно до обраної методики;

і) відомості про проведене платником податку самостійне або пропорційне коригування податкової бази та сум податку відповідно до підпунктів 39.5.4 і 39.5.5 пункту 39.5 цієї статті (у разі його проведення);

ї) якщо платник входить до міжнародної групи компаній:

копії істотних внутрішньогрупових угод, що впливають на ціноутворення в контрольованій операції;

копії договорів про попереднє узгодження ціноутворення, податкових роз`яснень компетентних органів держав (територій), що застосовуються в угодах між учасниками міжнародної групи компаній щодо контрольованої операції і в підготовці яких не брав участі центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику;

й) копія аудиторського висновку щодо бухгалтерської (фінансової) звітності платника податків за звітний період (звітні періоди), за які подається документація з трансфертного ціноутворення (якщо його наявність є обов`язковою для платника податків);

к) копії договорів (контрактів) та будь-які доповнення до них, за якими здійснювалася контрольована операція.

Методологія проведення такого співставлення та застосування принципу «витягнутої руки», викладена у статті 39 Кодексу, та передбачає проведення зіставлення комерційних та фінансових умов операцій (підпункт 39.2.2 пункту 39.2), використання одного із методів, передбачених підпунктом 39.3.1 пункту 39.3, проведення економічного та порівняльного аналізу (підпункт 39.4.6 пункту 39.4 статті 39 ПК України).

Для цілей цього Кодексу контрольовані операції визнаються зіставними з неконтрольованими, якщо: немає значних відмінностей між ними, що можуть істотно вплинути на фінансовий результат під час застосування відповідного методу трансфертного ціноутворення; такі відмінності можуть бути усунені шляхом коригування умов та фінансових результатів неконтрольованої операції для уникнення впливу таких відмінностей на порівняння (підпункт 39.2.2.1 пункту 39.2).

Під час визначення зіставності операцій аналізуються такі елементи контрольованої та зіставних операцій: характеристика товарів (робіт, послуг), які є предметом операції; функції, які виконуються сторонами операції, активи, що ними використовуються, умови розподілу між сторонами операції ризиків та вигод, розподіл відповідальності між сторонами операції та інші умови операції (далі - функціональний аналіз); стала практика відносин та умови договорів, укладених між сторонами операції, які істотно впливають на ціни товарів (робіт, послуг); економічні умови діяльності сторін операції, включаючи аналіз відповідних ринків товарів (робіт, послуг), які істотно впливають на ціни товарів (робіт, послуг); бізнес-стратегії сторін операції (за наявності), які істотно впливають на ціни товарів (робіт, послуг) (підпункт 39.2.2.2 пункту 39.2).

Визначення зіставності комерційних та/або фінансових умов операцій з умовами контрольованої операції може здійснюватися, зокрема, але не виключно, за результатами аналізу: кількості товарів, обсягу виконаних робіт (наданих послуг); строків виконання господарських зобов`язань; умов проведення платежів під час здійснення операції; офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України, у разі використання такої валюти у розрахунках під час здійснення операції, зміни такого курсу; розміру звичайних надбавок чи знижок до ціни товарів (робіт, послуг), зокрема знижок, зумовлених сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами споживчих якостей, закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації), збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; розподілу прав та обов`язків між сторонами операції, визначених за результатами функціонального аналізу (підпункт 39.2.2.4 пункту 39.2.).

Отже, зіставленню при дослідженні дотримання принципу «витягнутої руки» при визначенні відповідних цін підлягають комерційні та фінансові умови саме операцій. Для порівняння не обов`язково, щоб дві операції були ідентичними, але жодна з відмінностей між ними не має істотно впливати на ринкову ціну або прибуток. Якщо ж існують такі відмінності, то слід внести досить точні поправки (коригування), які виключають їх вплив. При цьому, у підпункті 39.2.2.2 підпункту 39.2.2 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України наведено перелік елементів, що підлягають аналізу при визначенні зіставності операцій.

В даному випадку, стверджуючи про наявність підстав для визначення ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАМЕТАЛ» грошового зобов`язання з податку на прибуток, контролюючий орган вказував на ненадання позивачем достатнього обсягу інформації на запит стосовно виконання норм ст. 140 Податкового кодексу України при здійснені ЗЕД.

При цьому, суд зауважує, що, відповідно до п.39.2.1.7. п.39.2. ст.39 ПК України, господарські операції, передбачені підпунктами 39.2.1.1 (крім операцій, що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні) і 39.2.1.5 цього підпункту, визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються такі умови:

річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 150 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік;

обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 10 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.

В той же час, згідно з висновками, викладеними в Акті перевірки, за 2023 рік задекларовано дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку, складає 220949816 грн, однак обсяг господарських операцій з нерезидентами, визначеними в Акті перевірки, у 2023 році, становить:

ТОВ «POLA» (Республіка Грузія) - 2849893,39 грн;

ТОВ «GIDANI» (Республіка Грузія) - 5699786,78 грн;

ТОВ «ZARECHYE MILK» (Республіка Узбекистан) - 8063113,01 грн;

ПП «ELABUGA DISTRIBUTER BISNESS» (Республіка Узбекистан) - 2224307,04 грн;

ТОВ «EXIM FOOD-TRADE» (Республіка Узбекистан) - 2524111,05 грн

При цьому, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 р. №1045 «Про затвердження переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України, та визнання таким, що втратило чинність, розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 р. №977», станом на 2023 рік до Переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України, віднесено Республіку Узбекистан.

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» у 2023 році мало господарські операції з такими компаніями Республіки Узбекистан:

ТОВ «ZARECHYE MILK» (Республіка Узбекистан) - 8063113,01 грн;

ПП «ELABUGA DISTRIBUTER BISNESS» (Республіка Узбекистан) - 2224307,04 грн;

ТОВ «EXIM FOOD-TRADE» (Республіка Узбекистан) - 2524111,05 грн

Загальна сума господарських операцій з кожним нерезидентом не перевищує 10 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік, що не відповідає умовам п.39.2.1.7. п.39.2. ст.39 ПК України, а відтак не може підпадати під визначення «контрольовані».

Зазначені висновки суду також узгоджуються з Постановою Верховного Суду від 02.04.2025 у справі №160/16637/21.

Окрім того, суд також зауважує, що доводи контролюючого органу про те, що позивач не надав достатнього обсягу інформації на запит стосовно виконання норм ст. 140 Податкового кодексу України при здійснені ЗЕД, суд вважає безпідставними, оскільки в них не наведено будь-яких висновків з приводу непідтвердження платником податків вказаних вище доходів та витрат по операціям з нерезидентами за принципом «витягнутої руки». В той же час, податковий орган законодавчо зобов`язаний наводити конкретні підстави та мотиви для прийняття актів індивідуальної дії, а тому, у даному конкретному випадку, платник податків позбавлений можливості зрозуміти, якої саме інформації не вистачало задля підтвердження цін за принципом «витягнутої руки», хоча, як вже зазначено судом, господарські операції з ТОВ «ZARECHYE MILK» (Республіка Узбекистан), ПП «ELABUGA DISTRIBUTER BISNESS» (Республіка Узбекистан) та ТОВ «EXIM FOOD-TRADE» (Республіка Узбекистан) не відповідають умовам контрольованих операцій у відповідності до п.39.2.1.7. п.39.2. ст.39 ПК України.

Окрім того, з урахуванням зазначеного, позивач не був зобов`язаний складати документацію із трансфертного ціноутворення у вигляді уніфікованого документа. В свою чергу, наданий пакет документів - контракт (договір поставки), додаткові угоди, митні декларації, інвойси, банківські документи, платіжні доручення, специфікації, які були досліджені податковим органом під час перевірки, є достатніми первинними документами задля відображення у бухгалтерському та податковому обліку фінансових показників позивача за даними господарськими операціями.

При цьому, контролюючим органом жодним чином не наведено аналіз здійснених операції позивачем та не вказано, яка саме ціна має відповідати принципу «витягнутої руки» з метою порівняння із здійсненими зовнішньоекономічними операціями з постачання товару нерезидентам Республіки Узбекистан, не доведено невідповідність визначених позивачем цін цінам по іншим господарським операціям, а також не встановлені у чому саме полягають відповідні відхилення, що має наслідком збільшення фінансового результату податкового (звітного) періоду на суму 30 відсотків вартості товарів.

Контролюючим органом не обґрунтований висновок, що сума таких доходів не підтверджується платником податку за цінами, визначеними за принципом «витягнутої руки» відповідно до процедури, встановленої статтею 39 ПК України, та не враховано, що таке підтвердження позивач здійснив без подання звіту, як це передбачено абз. 5 пп.140.5.5-1 п.140.5 ст.140 ПК України.

Контролюючим органом також не наведено мотиви в Акті перевірки щодо неможливості застосування абз. 6 пп.140.5.5-1 п.140.5 ст.140 ПК України, відповідно до якого якщо ціна реалізації товарів, у тому числі необоротних активів, робіт та послуг є нижчою за ціну, визначену відповідно до принципу «витягнутої руки», встановленого статтею 39 цього Кодексу, коригування фінансового результату до оподаткування здійснюється на розмір різниці між вартістю, визначеною виходячи з рівня ціни, визначеної за принципом «витягнутої руки», та вартістю реалізації. Таке коригування може складати менше 30 відсотків вартості товарів.

Під час розгляду справи представник відповідача також не наводив жодних мотивів щодо визнання означених операцій такими, що не відповідають принципу «витягнутої руки», а також не надав пояснень, що саме мав зробити позивач та які саме мав надати документи аби довести відповідність означених вище операції принципу «витягнутої руки».

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах також підлягає застосуванню Закон України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 №2073-IX (далі - Закон №2073-IX), відповідно до статті 87 якого, адміністративний акт є правомірним, якщо він прийнятий компетентним адміністративним органом відповідно до закону, що діяв на момент прийняття акта.

Протиправним є адміністративний акт, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою цієї статті, зокрема, згідно пункту 3 частини другої статті 87 Закону №2073-IX, якщо такий акт порушує норми матеріального права.

Акт перевірки не містить в собі посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу та детальну правову оцінку обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин, що позбавляє такий документ юридичної сили, адже він складений з порушенням вимог Закону України «Про адміністративну процедуру».

Суд зазначає, що визнання (врахування) операції, що відповідає вимогам «принципу витягнутої руки» за результатом проведеного аналізу наданої документації, є дискрецією контролюючого органу.

Водночас, відповідно до п.7 ч.1 ст.2 Закону №2073-IX, дискреційне повноваження - повноваження, надане адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано.

Частино. 3 статті 6 Закону №2073-IX передбачено, що здійснення адміністративним органом дискреційного повноваження вважається законним у разі дотримання таких умов:

1) дискреційне повноваження передбачено законом;

2) дискреційне повноваження здійснюється у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом;

3) правомірний вибір здійснено адміністративним органом для досягнення мети, з якою йому надано дискреційне повноваження, і відповідає принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом;

4) вибір рішення адміністративного органу здійснюється без відступлення від попередніх рішень, прийнятих тим самим адміністративним органом в однакових чи подібних справах, крім обґрунтованих випадків.

Відповідно до ч.4 ст.6 Закону №2073-IX, висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх адміністративних органів, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону №2073-IX, адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи, у тому числі без залучення особи витребовувати документи та відомості, отримувати погодження та висновки, необхідні для вирішення справи.

Зазначені обставини свідчать, про недоведеність відповідачем обов`язку позивача у відповідності до підпунктів 140.5.4, 140.5.5-1 пункту 140.5 статті 140 Податкового кодексу України збільшити фінансовий результат податкового (звітного) періоду на суму 30 відсотків вартості товарів по господарським операціям з нерезидентами ТОВ «ZARECHYE MILK» (Республіка Узбекистан), ПП «ELABUGA DISTRIBUTER BISNESS» (Республіка Узбекистан) та ТОВ «EXIM FOOD-TRADE» (Республіка Узбекистан).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено обов`язку позивача щодо збільшення показника до оподаткування на суму 30 відсотків вартості товарів на суму 4002293 грн, у томі числі по періодам:

за 2018 рік у сумі 158834 грн - з огляду на дату набрання чинності Законом України №466-IX від 16.01.2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» - 23.05.2020;

за 2023 рік у сумі 3843459 грн - оскільки загальна сума господарських операцій з кожним нерезидентом не перевищує 10 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік, що не відповідає умовам п.39.2.1.7. п.39.2. ст.39 ПК України, а також з огляду на те, що контролюючим органом не надано жодної оцінки та аналізу наданій позивачем відповіді з первинними документами щодо дотримання принципу «витягнутої руки», а також не враховано, що позивач не мав складати документацію із трансфертного ціноутворення у вигляді уніфікованого документа, не наведено мотивів невідповідності операцій з постачання нерезидентам Республіки Узбекистан принципу «витягнутої руки», не наведено мотивів щодо відхилення наданих позивачем пояснень, не зазначено який обсяг інформації буде достатнім для підтвердження вказаних операцій принципу «витягнутої руки». Контролюючий орган обмежився лише викладенням норм ПК України та висновком про недостатність наданої інформації без роз`яснення щодо мотивів такого висновку.

На підставі викладеного, суд зазначає, що відповідачем не була доведена наявність в діях позивача ознак порушень підпунктів 140.5.4, 140.5.5-1 пункту 140.5 статті 140 ПК України в частині не збільшення фінансового результату податкового (звітного) періоду на суму 30 відсотків вартості товарів за господарськими операціями з нерезидентами ТОВ «ZARECHYE MILK» (Республіка Узбекистан), ПП «ELABUGA DISTRIBUTER BISNESS» (Республіка Узбекистан) та ТОВ «EXIM FOOD-TRADE» (Республіка Узбекистан).

Щодо невизнання задекларованого показника по рядку «Інші операційні витрати» «Звіту про фінансові результати».

В Акті перевірки зазначено, що при перевірці задекларованого показника по рядку 2180 «Інші операційні витрати» звіту Форми №2 «Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід)» за період з 01.01.2018 по 30.09.2024, встановлено його завищення на загальну суму 3356516 грн., у тому числі:

за 1 квартал 2023 - 3237 389 грн,

за 2 квартал 2023 - 117502 грн,

за 3 квартал 2023 - 1625 грн.

Контролюючим органом в Акті перевірки вказується, що ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» віднесено до складу операційних витрат та зменшено фінансовий результат до оподаткування на суму витрат сумнівних та безнадійних боргів, які сформувалися з сум ПДВ по компенсуючому ПЗ (по сумам ПДВ з податкового кредиту які були реалізовані в періоді знаходження на спрощеній системі оподаткування за ставкою 2 відсотки) - у 1 кварталі 2023 року на загальну суму 3237389,10 грн.

У бухгалтерському обліку проведено наступними проводками:

Дт.84 Кт.6432 на суму 3 237 389,10 грн.

Дт.944 Кт.84 на суму 3 237 389,10 грн.

Дт.79 Кт.944 на суму 3 237 389,10 грн.

Так, як вказує контролюючий орган, ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» у першому звітному місяці (лютому 2023 року), при поверненні (зі спрощеної системи оподаткування платника єдиного податку за ставкою 2%) на попередню систему оподаткування (на загальну систему оподаткування та платника ПДВ) нараховано податкові зобов`язання (ПЗ) відповідно до п.198.5 ПКУ у сумі 3237528,61 грн за товарами, послугами, за якими до початку застосування спрощеної системи оподаткування платника єдиного податку за ставкою 2% було відображено податковий кредит (ПК) у сумі 3237528,61 грн і які були використані (поставлені, реалізовані) платником спрощеної системи оподаткування в період застосування цього податку (01.04.2022-31.01.2023).

В результаті чого, у лютому 2023 року було:

складено зведену компенсуючу податкову накладну №29 від 28.02.2023 року на загальну суму 19427334,59 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 3237389,10 грн.

У бухгалтерському обліку проведено наступними проводками:

Дт.6432 Кт.6412 на суму 3237389,10 грн. (компенсуючі податкові зобов`язання).

Дт.84 «Інші операційні витрати» Кт.6432 «Податкові зобов`язання не підтверджені» на суму 3 237 389,10 грн.

Дт.944 «Сумнівні та безнадійні борги» Кт.84 на суму 3237389,10 грн.

Дт.791 «Результат операційної діяльності» Кт.944 на суму 3237389,10 грн.

Тобто, ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» отримало ПК на суму 3237389,10 грн. у періоді перебування на загальній системі оподаткування (до переходу на спрощену систему оподаткування), у періоді перебування на спрощеній системі оподаткування на (спецЄП) здійснено поставку (реалізації) без ПДВ, і при повернені знову на загальну систему оподаткування (зі спрощеної системи оподаткування) віднесло на інші операційні витрати сумнівні та безнадійні борги по компенсуючим ПЗ на суму 3237528,61 грн.

За твердженням контролюючого органу, суми ПДВ по компенсуючому ПЗ у 1 кварталі 2023 року ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» віднесло одразу до витрат по рахунку бухгалтерського обліку №944 «Сумнівні та безнадійні борги» без формування резерву сумнівних богів на загальну суму 3237389,10 грн.

Окрім того, в Акті перевірки також зазначено, що ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» віднесено до складу інших операційних витрат та зменшено фінансовий результат до оподаткування на суму витрат сумнівних та безнадійних боргів, які сформувалися з сум ПДВ по компенсуючому ПЗ (по сумам ПДВ податкового кредиту з пошкодженого товару) - у 3 кварталі 2023 року на загальну суму 139,51 грн.

У бухгалтерському обліку проведено наступними проводками:

Дт.84 Кт.6432 на суму 139,51 грн.

Дт.944 Кт.84 на суму 139,51 грн.

Дт.79 Кт.944 на суму 139,51 грн.

Так, ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» було сформовано податковий кредит (ПК) у вересні 2023 року (ПН №264 від 20.09.2023) на загальну суму 9509,80 грн, у т ч. ПДВ (20%) у сумі 1584,97 грн., але частина товару була пошкоджена, складено акт приймання-передачі Новою поштою від 25.09.2023 та нараховано податкові зобов`язання (ПЗ) відповідно до п.198.5 ПКУ у сумі 139,51 грн. за пошкоджені товари.

В результаті чого, у вересні 2023 року було складено компенсуючу податкову накладну №22 від 22.09.2023 року на загальну суму 837,06 грн., у тому числі ПДВ (20%) у розмірі 139,51 грн.

У бухгалтерському обліку проведено наступними проводками:

Дт.6432 Кт.6412 на суму 13 9,51 грн. (компенсуючі податкові зобов`язання).

Дт.84 «Інші операційні витрати» Кт.6432 «Податкові зобов`язання не підтверджені» на суму 139,51 грн.

Дт.944 «Сумнівні та безнадійні борги» Кт.84 на суму 139,51 грн.

Дт.791 «Результат операційної діяльності» Кт.944 на суму 139,51 грн.

За висновком контролюючого органу, суми ПДВ по компенсуючому ПЗ у 3 кварталі 2023 року по пошкодженому товару віднесено одразу до витрат по рахунку бухгалтерського обліку №944 «Сумнівні та безнадійні борги» без формування резерву сумнівних богів на загальну суму 139,51грн.

ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» віднесено до складу інших операційних витрат та зменшено фінансовий результат до оподаткування на суму витрат сумнівних та безнадійних боргів, які склалися з сум податкового зобов`язання з ПДВ (по залишкам податкового зобов`язання (ПДВ) по передплаті станом на 01.04.2022, по яким здійснено поставку (реалізацію) у періоді перебування на спрощеній системі оподаткування за ставкою 2% та після повернення на загальну систему оподаткування з ПДВ, було віднесено податкові зобов`язання (ПДВ) на витрати сумнівних та безнадійних боргів на загальну суму 118986,80 грн, у тому числі: 1 квартал 2023 - 118986,80 грн.

У бухгалтерському обліку проведено наступними проводками:

Дт.84 Кт.6431 на суму 118986,80 грн.

Дт.944 Кт.84 на суму 118986,80 грн.

Дт.791 К.944 на суму 118986,80 грн.

У бухгалтерському обліку проведено наступними проводками (в періоді до спец ЄП 2%): на отримання коштів (передплату) від вищезазначених покупців наступні:

Дт.311 Кт.361 - на отримання коштів (передплати) на р/р ПРАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ»;

Дт.6431 Кт.6432 - ПЗ по ПДВ на передплату (1-ша подія);

Кт.6432 Дт6412 - виписані та зареєстровані податкові накладні на передплату.

При здійснені поставки (реалізації) - (2-га подія) в закриття передплати були здійснені наступні бухгалтерські проводки:

Дт.361 Кт.70 - сума поставки в т. ч. ПДВ (визначався дохід «загальносистемника»);

Дт.70 Кт 6432 - сума ПДВ.

Станом 01.04.2022 залишились суми передплати по вищезазначеним покупцях, по яким не закрито поставками (реалізацією):

по Кт. рахунка №361 на суму 713920,78 грн., у т.ч. ПДВ (20%) у сумі 118986,80 грн. (залишилась не закрита передплата поставкою);

по Дт. Рахунка №6431 на суму 118986,80 грн. (ПДВ).

У періоді перебування на спрощеній системі оподаткування за ставкою 2% було здійснено поставки (реалізацію) підприємствам (в закриття передплати) та проведено бухгалтерські проводки:

Дт.361 Кт.70 -713919,98 грн. (без ПДВ) - дохід при цьому (по спец ЄП 2%) - не виник.

При цьому розрахунки з контрагентами закрились.

Але в бухгалтерському обліку залишилось не закрите с-до по Дт. рахунка №6431 на суму 118986,80 грн (ПДВ) - так, як підприємство в даний період не було платником ПДВ.

В Акті перевірки вказано, що в період після 31.01.2023, коли ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» повернувся з спрощеної системи оподаткування за ставкою 2% на загальну систему оподаткування та ПДВ, платником було здійснено бухгалтерські проводки в закриття с-до по Дт рахунка №6431 на суму 118986,80 грн. (ПДВ) наступним чином:

Дт.84 «Інші операційні витрати» Кт.6431 «Податкові зобов`язання» на суму 118986,79 грн.

Дт.944 «Сумнівні та безнадійні борги» Кт.84 на суму 118986,80 грн.

Дт.791 «Результат операційної діяльності» Кт.944 на суму 118986,80 грн.

При поверненні зі спрощеної системи оподаткування платника єдиного податку за ставкою 2% на загальну систему оподаткування, ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ», у І кварталі 2023 року суми ПДВ включає одразу до інших операційних витрат сумнівні та безнадійні борги» без формування резерву сумнівних боргів на загальну 118986,80 грн.

З огляду на вищезазначене, контролюючий орган дійшов висновку, що ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» списує на інші операційні витрати сумнівні та безнадійні борги без сформованого резерву сумнівних боргів (далі - РСБ) на загальну суму 3356515,41 грн., який повинен формуватися проводкою Дт.944 «Сумнівні та безнадійні борги» Кт.38 «Резерв сумнівних боргів».

Цей резерв відображається в балансі за чистою реалізаційною вартістю, що означає, що він віднімається з балансової вартості заборгованості (пп.4, 7, 10 П(С)БО №10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом міністерства фінансів України від 08.10.1999 №237, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.10.1999 за №725/4018, із змінами та доповненнями (далі - П(С)БО №10).

Згідно з П(С)БО №10, створення резерву сумнівних боргів для грошової дебіторської заборгованості є обов`язковим для підприємства.

Надаючи оцінку визначеним в Акті перевірки порушенням, суд виходить з такого.

У даному випадку спірним є віднесення позивачем до операційних витрат сум податку на додану вартість, що самостійно визначена позивачем за наслідками переходу зі спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування зі статусом платника податку на додану вартість, шляхом складення відповідних компенсуючих податкових накладних, без формування резерву сумнівних боргів.

Не є спірним у межах предмету цієї справи визначення сум податку на додану вартість за компенсуючими податковими накладними.

Контролюючим орган в межах предмету цієї справи не ставиться питання щодо правомірності віднесення сум податку на додану, визначених компенсуючими податковими накладними, що зазначені в Акті перевірки, до операційних витрат та собівартості продукції.

В межах доводів контролюючого органу та Акта перевірки, суд має дослідити правомірність віднесення сум податку на додану вартість до інших операційних витрат без створення резерву сумнівної дебіторської заборгованості через застосування відповідного бухгалтерського рахунку та субрахунків.

Судом встановлено, що період з 01.04.2022 до 31.01.2023 позивач перебував на спеціальному єдиному податку зі ставкою 2%, відповідно до п.9 підрозділу 8 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України.

На виконання вимог п.9-1.2.1. до п.9-1.2 підрозділу 8 розділу ХХ України та пункту 198.5 статті 198 ПК України, позивач зареєстрував компенсуючу зведену податкову накладну №29 від 28.02.2023 на загальну суму 19424334,59 грн, у тому числі ПДВ у розмірі 3237389,10 грн.

Окрім того, суд також встановив, що позивачем складено компенсуючу податкову накладну №22 від 22.09.2023 року на загальну суму 837,06 грн., у тому числі ПДВ (20%) у розмірі 139,51 грн, - на вартість пошкодженого товару, про що складено акт приймання-передачі Новою поштою від 25.09.2023 та нараховано податкові зобов`язання (ПЗ) відповідно до п.198.5 ПКУ у сумі 139,51 грн за пошкоджені товари.

ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» віднесено до складу інших операційних витрат та зменшено фінансовий результат до оподаткування на суму витрат сумнівних та безнадійних боргів, які склалися з сум податкового зобов`язання з ПДВ (по залишкам податкового зобов`язання (ПДВ) по передплаті станом на 01.04.2022, по яким здійснено поставку (реалізацію) у періоді перебування на спрощеній системі оподаткування за ставкою 2% та після повернення на загальну систему оподаткування з ПДВ, було віднесено податкові зобов`язання (ПДВ) на витрати сумнівних та безнадійних боргів на загальну суму 118986,80 грн.

В акті перевірки, а також під час розгляду цієї справи, контролюючий орган не визначав порушення вимог законодавства позивачем щодо складання позивачем означених компенсуючих податкових накладних та віднесення відповідних сум взагалі до витрат.

Контролюючий орган в Акті перевірки та представник відповідача у судовому засіданні зазначає про протиправність віднесення вказаних вище сум до операційних витрат без формування резерву сумнівних боргів.

Суд не погоджується з такими висновками відповідача, з огляду на таке.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначає Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» (далі - П(С)БО 16 «Витрати»), затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 зі змінами та доповненнями, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248.

Відповідно до п.5 П(С)БО 16 «Витрати», витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Згідно з п.6 П(С)БО 16 «Витрати», витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Пунктом 7 П(С)БО 16 «Витрати», визначено, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Згідно з п.8 П(С)БО 16 «Витрати» якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.

Відповідно до п.10 П(С)БО 16 «Витрати», собівартість реалізованих товарів визначається за Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси».

Відповідно до п.8 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Запаси», затверджене Наказом Міністерства фінансів України №246 від 20.10.1999 (далі - П(С)БО 9 «Запаси»), придбані (отримані) або вироблені запаси зараховуються на баланс підприємства за первісною вартістю.

Пунктом 9 П(С)БО 9 «Запаси» передбачено, що первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка складається з таких фактичних витрат, зокрема:

суми, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю) за вирахуванням непрямих податків;

суми ввізного мита;

суми непрямих податків у зв`язку з придбанням запасів, які не відшкодовуються підприємству.

Отже, позивач включив у собівартість реалізованих товарів суми, визначені у компенсуючих податкових накладних, а також суму податку на додану вартість пошкоджених товарів, що узгоджується із Національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку та нормами Податкового кодексу України.

Щодо необхідності при цьому формування позивачем резерву сумнівних боргів, то суд зазначає таке.

Відповідно пп.14.1.11 п.14.1 ст.14 ПКУ, безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:

заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;

прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення;

прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими;

прострочена понад 180 днів заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - заборгованість, що не перевищує 25 відсотків мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб);

актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у зв`язку з його ліквідацією;

сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року;

прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості;

заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв`язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;

заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією;

заборгованість фізичної особи, яка залишилася непогашеною перед іпотекодержателем після здійснення згідно із статтею 36 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, якщо законом або договором передбачено, що після завершення такого позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником - фізичною особою основного зобов`язання є недійсними;

заборгованість особи за договором про споживчий кредит або іншим договором, анульована згідно з пунктами 12 і 16 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування».

До безнадійної заборгованості банків та небанківських фінансових установ може бути віднесена сума боргу за фінансовим кредитом, у тому числі сума основної заборгованості та/або сума нарахованих доходів, за яким прострочення погашення суми боргу (його частини) становить понад 360 днів, крім боргу за фінансовими кредитами осіб:

пов`язаних з таким кредитором^ .

які перебувають з таким кредитором у трудових відносинах;

які перебували з таким кредитором у трудових відносинах, та період між датою звільнення таких осіб та датою прощення їхньої заборгованості не перевищує три роки.

Відповідно до п.4 положень Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 08.10.99 №237 (далі - НП (с) БО 10):

безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності.

дебітори - юридичні та фізичні особи, які внаслідок минулих подій заборгували підприємству певні суми грошових коштів, їх еквівалентів або інших активів.

дебіторська заборгованість - сума заборгованості дебіторів підприємству на певну дату.

поточна дебіторська заборгованість - сума дебіторської заборгованості, яка виникає в ході нормального операційного циклу або буде погашена протягом дванадцяти місяців з дати балансу.

сумнівний борг - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує невпевненість її погашення боржником.

чиста реалізаційна вартість дебіторської заборгованості - сума поточної дебіторської заборгованості за вирахуванням резерву сумнівних боргів.

Аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що суми податку на додану вартість, що визначені позивачем у компенсуючих податкових накладних, а також сума податку на додану вартість щодо пошкодженого товару, не є за своєю економічною та бухгалтерською сутністю сумнівною та/або безнадійною заборгованістю, а, відтак, у позивача відсутній обов`язок щодо формування резерву сумнівної заборгованості щодо визначених сум податку на додану вартість, віднесених в якості сум непрямих податків до собівартості продукції.

Суд також зазначає, що, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73, сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності є обліковою політикою підприємства.

Під час розгляду цієї справи суд дослідив наказ генерального директора ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» від 20.01.2023 №5 «Про внесення змін до наказу №1 від 02.01.2023 р. «Про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику підприємства».

Зазначений наказ також надавався під час проведення перевірки, що не заперечується контролюючим органом в Акті перевірки, а також представником відповідача під час розгляду цієї справи.

В означеному наказі зазначено, що, з метою дотримання Положень (Стандартів) бухгалтерського обліку, удосконалення організації бухгалтерського обліку на підприємстві у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» з врахуванням особливостей перебування підприємства на спеціальній групі єдиною податку та повернення на загальну систему оподаткування, наказую:

1. За вимогами пп.9.9 підрозд. 8 розд. XX ПКУ відповідно до п.198.5 ПКУ нараховувати компенсуючі податкові зобов`язання за придбаними/виготовленими до початку перебування на спеціальній групі єдиного податку товарами/послугами, необоротними активами, які використані в операціях, що не є об`єктом оподаткування, - поставлені, реалізовані в період перебування на спеціальній групі єдиного податку.

2. Суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість відображати у бухгалтерському обліку за кредитом субрахунку 6412 аналітичний рахунок «Розрахунки за податком на додану вартість» у кореспонденції з дебетом рахунків обліку витрат діяльності у випадках:

втрат і витрат матеріальних цінностей та інших ресурсів понад встановлені строки;

ліквідації основних засобів за рішенням підприємства (платника податку) у випадках, передбачених чинним законодавством;

безоплатної поставки матеріальних цінностей (у тому числі основних засобів), робіт і послуг;

невиробничого використання матеріальних цінностей (крім основних засобів), робіт. послуг;

використання раніше придбаних матеріальних цінностей (крім основних засобів), робіт і послуг в операціях, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, шо не є господарською діяльністю підприємства (платника податків);

за придбаними/виготовленими до початку перебування на спеціальній групі єдиного податку товарами/послугами, необоротними активами, які використані в операціях, що не є об`єктом оподаткування, - поставлені, реалізовані в період перебування на спеціальній групі єдиного податку;

перевищення фактичної собівартості проданих товарів, робіт, послуг над фактичною піною продажу в частині податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету.

3. Суми податкового зобов`язання, нарахованого у відповідності до п.1 цього наказу відображати наступними проводками:

Дт6432 - Кт6412;

Дт84 - Кт6432;

Дт944 - Кт84.

Фактично, здійснення вищевказаних проводок є елементом облікової політики ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ».

За таких обставин, контролюючий орган фактично не погоджується з обліковою політикою підприємства.

Наказом Міністерства фінансів України від 27.06.2013 №635 затверджено методичні рекомендації щодо облікової політики підприємства (далі - Наказ №635).

Так, пунктом 1.2 Наказу №635 визначено, що підприємство самостійно на основі національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та інших нормативно-правових актів з бухгалтерського обліку визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства, а також зміни до неї.

Пунктом 1.3 Наказу №635 визначено, що у розпорядчому документі про облікову політику наводяться принципи, методи і процедури, які використовуються підприємством для ведення бухгалтерського обліку, складання і подання фінансової звітності та щодо яких нормативно-правовими актами з бухгалтерського обліку передбачено більш ніж один їх варіант, а також попередні оцінки, які використовуються підприємством з метою розподілу витрат між відповідними звітними періодами. Одноваріантні методи оцінки, обліку і процедур до такого розпорядчого документа включати недоцільно.

Облікова політика може враховувати організаційно-правову форму підприємства, галузеві особливості економічної діяльності, обсяги виробництва тощо.

Облікова політика є елементом системи організації бухгалтерського обліку на підприємстві.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про необґрунтованість висновків Акта перевірки про те, що ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» списує на інші операційні витрати сумнівні та безнадійні борги без сформованого резерву сумнівних боргів на загальну суму 3356515,41 грн., який повинен формуватися проводкою Дт.944 «Сумнівні та безнадійні борги» Кт.38 «Резерв сумнівних боргів», оскільки:

контролюючим органом не доведено, що сума 3356515,41 грн відповідає ознакам сумнівної та/або безнадійної заборгованості;

використання Дт.944 «Сумнівні та безнадійні борги» та Кт.38 «Резерв сумнівних боргів» перебачено обліковою політикою позивача при віднесенні сум непрямих податків, зокрема податку на додану вартість, до собівартості продукції у відповідності до П(С)БО 16 «Витрати» та П(С)БО 9 «Запаси».

Щодо задекларованих платником податків та встановлених у ході проведення перевірки сум різниць, які виникають відповідно до Податкового кодексу України.

Як зазначено в Акті перевірки, сума доходу, отриманого як оплата за товари (роботи, послуги), відвантажені (надані) під час перебування на спрощеній системі оподаткування, вартість яких згідно з правилами національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності визнано у складі доходу під час перебування на такій системі (пункт 4-1 підрозділу 4 розділу XX Податкового кодексу України).

ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ», при повернені зі спрощеної системи оподаткування за ставкою 2 відсотки на загальну систему, не здійснено збільшення фінансового результату до оподаткування на суми отриманих коштів за відвантаженні товари (роботи, послуги), коли підприємство було в статусі єдино податника на загальну суму 881906,17 грн, у тому числі:

1 квартал 2023 року у сумі 861529,96 грн;

2 квартал 2023 року у сумі 16378,49 грн;

3 квартал 2023 року у сумі 3997,72 грн.

Так, в ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ», згідно даних бухгалтерського обліку станом на 31.01.2023 по рахунку бухгалтерського обліку №361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» рахувалась Дт заборгованість у розмірі 1089769,92 грн (відвантажені товари , роботи, послуги на які не надійшли кошти), у тому числі які виникли:

в періоді до 01.04.2022 у розмірі 20763,75 грн;

в періоді з 01.04.2022 по 31.01.2023 у розмірі 1069006,17 грн.

В періоді, коли ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» знаходився на спрощеній системі оподаткування за ставкою 2 відсотки (з 01.04.2022 по 31.01.2023) при здійснені відвантаження товарів, робіт, послуг були проведені бухгалтерські проводки Дт361/Кт70 - при цьому дохід у підприємства в статусі знаходження на єдиному податку не виникає у відповідності до п.292.6 ст.292 ПКУ. Станом на 31.01.2023 залишились не оплаченими у розмірі 1069006,17 грн.

Вже будучи в статусі платника податку на прибуток, ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ», у періоді з 01.02.2023 по 30.09.2024, отримав оплату від покупців (замовників) у розмірі 881906,17 грн за товари (роботи, послуги), відвантажені (надані) під час перебування на спрощеній системі оподаткування.

В бухгалтерському обліку ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» відображено проводками:

Дт311/Кт361 у розмірі 881906,17 грн (здійснено оплату за товари (роботи, послуги), відвантажені (надані) під час перебування на спрощеній системі оподаткування).

Реєстр операцій щодо отриманої ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» оплати в період з 01.02.2023 по 30.09.2023 будучи на загальній системі оподаткування від покупців (замовників) за товари (роботи, послуги), відвантажені (надані) під час перебування на спрощеній системі - оподаткування наведено у додатках №6.3 до акту перевірки.

За період з 01.02.20203 по 30.09.2024 ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» не декларувало ряд. 4.1.5.1 в додатках РІ до рядка 03 РІ Податкової декларації з податку на прибуток підприємств.

Надаючи оцінки зазначеним в Акті порушенням, суд зазначає таке.

Згідно з п.86.10. ст.86 ПК України, в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.

Відповідно до п.4-1 підрозділу 4 розділу ХХ ПК України, фінансовий результат до оподаткування податкового (звітного) періоду збільшується на суму доходу, отриманого як оплата за товари (роботи, послуги), відвантажені (надані) під час перебування на спрощеній системі оподаткування, вартість яких згідно з правилами національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності визнано у складі доходу під час перебування на такій системі. Водночас фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму собівартості таких товарів (робіт, послуг), що врахована у складі витрат згідно з правилами національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності під час перебування платника на спрощеній системі оподаткування.

Фінансовий результат до оподаткування податкового (звітного) періоду зменшується на суму доходу, визнаного згідно з правилами національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у вигляді вартості товарів (робіт, послуг), відвантажених (наданих) у такому періоді, в частині суми їх попередньої (авансової) оплати, отриманої під час перебування платника на спрощеній системі оподаткування, та оподаткованого єдиним податком. Водночас фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму собівартості відвантажених (наданих) таких товарів (робіт, послуг), що врахована у податковому (звітному) періоді у складі витрат згідно з правилами національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

У разі отримання під час перебування платника на спрощеній системі оподаткування попередньої (авансової) оплати частини вартості товарів (робіт, послуг), відвантажених (наданих) у подальшому у звітному (податковому) періоді перебування такого платника на сплаті податку на прибуток підприємств, фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму частини собівартості таких товарів (робіт, послуг), що врахована у такому періоді у складі витрат згідно з правилами національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, яка так відноситься до собівартості таких товарів (робіт, послуг), як сума такої попередньої (авансової) оплати до загальної вартості таких відвантажених (наданих) товарів (робіт, послуг).

Положення цього пункту застосовуються незалежно від того, чи прийняв платник відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 цього Кодексу рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених підпунктом 140.4.8 пункту 140.4 та підпунктом 140.5.16 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу), визначені відповідно до положень розділу III цього Кодексу.

Отже, суми, які мають бути вказані у рядку 4.1.5.1 «Сума доходу, отриманого як оплата за товари (роботи, послуги), відвантажені (надані) під час перебування на спрощеній системі оподаткування, вартість яких згідно з правилами національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності визнано у складі доходу під час перебування на такій системі (пункт 41 підрозділу 4 розділу XX Податкового кодексу України)» та 4.2.5.1 «Сума собівартості товарів (робіт, послуг), що врахована у складі витрат згідно з правилами національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності під час перебування платника на спрощеній системі оподаткування.».

Позивачем під час розгляду цієї справи надані до суду додаткові пояснення, в яких позивач, із підтвердженням первинними документами, зазначив, що контролюючим органом під час проведення перевірки та зазначення позивачу про наведені порушення, визначив суму доходу до оподаткування в сумі 881906,17 без урахування собівартості в сумі 770202,20 грн.

Зазначені пояснення із наданими первинними документами ретельно досліджені судом у судовому засіданні.

В той же час, представник відповідача під час розгляду цієї справи зазначив, що дійсно, у відповідності до вимог п.4-1 підрозділу 4 розділу ХХ ПК України, має бути враховано як суму доходів, так і суму собівартості.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що під час проведення перевірки не було враховано суму собівартості товарів, робіт та послуг у сумі 770202,20 грн, у зв`язку з чим контролюючим органом враховано лише суму 881906,17 грн, яку отримано позивачем як оплату від покупців (замовників) за товари (роботи, послуги), відвантажені (надані) під час перебування на спрощеній системі оподаткування.

При цьому, представник відповідача зазначив, що під час проведення перевірки, позивачем не надано документів, зокрема оборотно-сальдові відомості щодо обліку собівартості продукції, у зв`язку з чим контролюючий орган під час проведення перевірки не враховував собівартість відвантаженої продукції.

Суд критично оцінює твердження представника відповідача про те, що позивачем під час перевірки не надавались відповідні первинні документи, в тому числі відповідні оборотно-сальдові відомості, оскільки, відповідно до Акта про ненадання документів від 20.02.2025 №1161/15-32-07-05-21, під час проведення перевірки позивачем надавались первинні документи та аналіз рахунків в розрізі субрахунків.

При цьому, в Акті жодним чином не визначено, які саме документи не надані позивачем під час проведення перевірки.

Суд також зазначає, що під час судового засідання судом з`ясовано, а представником відповідача підтверджено, що в Акті перевірки помилково міститься посилання на Акт про ненадання документів від 13.02.2025 №945/15-32-07-05-21, проте, сторони підтвердили складання та отримання позивачем Акта про ненадання документів від 20.02.2025 №1161/15-32-07-05-21.

Водночас, суд не здійснює оцінку суми правильності віднесення до собівартості продукції у розмірі 770202,20 грн, оскільки, як вже зазначено судом, контролюючим органом не надано жодної оцінки визначеним витратам собівартості продукції під час проведення перевірки, що саме по собі є невідповідністю вимогам п.4-1 підрозділу 4 розділу ХХ ПК України під час визначення контролюючим органом доходу до оподаткування у розмірі 881906,17 грн.

Окрім того, суд також враховуює, що відповідачем при вирахуванні суми доходів по рядку 4.1.5.1 в Акті перевірки та додатку 6.3 до Акту перевірки, врахована сума наданих послуг ТОВ «Артізаналь» у розмірі 1537,60 грн, які, відповідно до Акта здачі-приймання робіт (надання послуг) від 26.02.2021 №37, надані до 01.04.2022, тобто до моменту переходу на спрощену систему оподаткування.

Ураховуючи наведене, суд доходить висновку про необґрунтованість висновків Акта перевірки щодо збільшення фінансового результату до оподаткування на суму доходу, отриманого як оплата за товари (роботи, послуги), відвантажені (надані) під час перебування на спрощеній системі оподаткування, у розмірі 881906,17 грн, оскільки під час проведення перевірки контролюючим органом не враховано суму собівартості таких товарів (робіт, послуг) та не здійснено перевірку правильності віднесення суми собівартості у розмірі 770202,20 грн, а також враховуючи те, що контролюючим органом віднесено до суми доходу надані до моменту переходу на спрощену систему послуги.

При вирішенні цієї справи суд враховує, що, у постанові від 28 березня 2023 року у справі №260/433/19 Верховний Суд зазначив, що встановивши невідповідність частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми штрафних (фінансових) санкцій. Разом з тим, рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 05 червня 2024 року у справі №320/17339/23, від 11 квітня 2024 року у справі №802/1905/16-а, від 19 березня 2024 року у справі №823/1553/16, від 18.05.2020 у справі №200/12442/18-а, від 04.06.2020 у справі №804/4406/13-а та від 20.03.2023 у справі №813/2689/17, від 22.02.2024 у справі №826/16991/13-а, на які обґрунтовано покликається позивач у позовній заяві та у наданих додаткових поясненнях.

Суд зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яке ґрунтується на висновках Акта перевірки, містить єдину суму визначеного податкового зобов`язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на загальну суму 2237170,00 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 2033791,00 грн та штрафними санкціями 203379,00 грн, без наданого детального розрахунку.

В свою чергу, відповідач не спростовував наведених позивачем тверджень щодо визначеної суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств. Відповідач також не надав до суду детального розрахунку визначеного грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств та штрафних санкцій.

Отже, враховуючи вищезазначене у своїй сукупності, суд дійшов висновку:

про правомірність включення до складу витрат по ремонту основних засобів у червні 2019 року на загальну суму 527801,35 грн та, відповідно необґрунтованість висновків Акта перевірки в цій частині;

необґрунтованість висновків Акта перевірки в частині заниження позивачем фінансового результату до оподаткування за 2021 рік у сумі 2463671,64 грн, у тому числі: за 1 квартал 2021 року у сумі 2463671,64 грн;

необґрунтованість висновків Акта перевірки щодо обов`язку позивача збільшити показник до оподаткування на суму 30 відсотків вартості товарів на суму 4002293 грн, у томі числі по періодам: за 2018 рік у сумі 158834 грн та за 2023 рік у сумі 3843459 грн;

необґрунтованість висновків Акта перевірки щодо списання позивачем операційних витрат на загальну суму 3356515,41 без сформованого резерву сумнівних боргів у 2023 році;

необґрунтованість висновків Акта перевірки щодо збільшення фінансового результату до оподаткування на суму доходу, отриманого як оплата за товари (роботи, послуги), відвантажені (надані) під час перебування на спрощеній системі оподаткування, у розмірі 881906,17 грн.

Враховуючи викладене, оцінивши докази у справі, з огляду на зазначені вище норми законодавства та враховуючи обставини справи, суд вважає, що визначення відповідачем сум грошового зобов`язання в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні з податку на прибуток є протиправним, а отже і накладення штрафних (фінансових) санкцій на підставі цих порушень є також протиправним.

У зв`язку із цим, податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 11.03.2025 №10619/15-32-07-05-25, яким ПрАТ «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на загальну суму 2237170,00 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 2033791,00 грн та штрафними санкціями 203379,00 грн, є протиправним та підлягає скасуванню.

Решта доводів та заперечень сторін у заявах по суті справи та під час розгляду справи висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги приватного акціонерного товариства «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення підлягають задоволенню.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 24224,00 грн згідно з платіжною інструкцією №729 від 24.03.2025.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки вимоги позивача про визнання протиправними та скасування спірного рішення судом задоволені, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 24224,00 грн, сплаченого позивачем згідно з платіжною інструкцією №729 від 24.03.2025.

Керуючись ст.ст.2,9,72,76-77,90,120,139,143,193,241-246,255,295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву приватного акціонерного товариства «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 11.03.2025 №10619/15-32-07-05-25, прийняте Головним управлінням ДПС в Одеській області, яким приватному акціонерному товариству «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на загальну суму 2237170,00 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного акціонерного товариства «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ» судовий збір у розмірі 24224 (двадцять чотири тисячі двісті двадцять чотири) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 13.10.2025.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «ЗАВОД ЧОРНОМОРПОЛІГРАФМЕТАЛ», , місцезнаходження: вул. Привозна, буд. 1, Застава-2, м. Одеса, Одеська обл., 65098.

Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області, , місцезнаходження: вул. Семінарська, буд.5, м. Одеса, Одеська обл., 65044.

Суддя Дмитро БАБЕНКО