Справа № 260/7201/25
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2025 рокум. Ужгород№ 260/7201/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Маєцької Н.Д., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександра Васильовича, в якому просить: 1) Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення виконавчого збору ВП № 51828912 від 04.11.2021р.; 2) Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про відкриття виконавчого провадження ВП № 67392792 від 04.11.2021р.; 3) Стягнути з Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 26717,10 грн. безпідставно стягненого виконавчого збору.

Ухвалою судді від 12 вересня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

18 вересня 2025 року до суду від представника позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, позовна заява у новій редакції та докази сплати судового збору.

В новій редакції позовної заяви представником позивача уточнено відповідача та зміст позовних вимог, згідно яких позивач просить: визнати незаконними дії Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в частині неповернення ОСОБА_1 надмірно стягнених коштів виконавчого збору у ВП № 51828912 від 04.11.2021р. та ВП № 67392792 від 04.11.2021р.; стягнути з Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 26717,10 грн. надмірно стягненого виконавчого збору.

Ухвалою судді від 22 вересня 2025 року відкрито провадження у адміністративній справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов до 08 жовтня 2025 року та роз`яснено сторонам, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби у м. Ужгороді перебувало виконавче провадження ВП № 51828912 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7204/11, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвент» заборгованості у розмірі 265561,04 грн. 04 листопада 2021 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі письмової заяви стягувача про повернення виконавчого документу. Державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 26556,10 грн. у виконавчому провадженні ВП № 51828912. 04 листопада 2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 67392792 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 51828912, виданої 04.11.2021 року ВДВС у м. Ужгороді про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 26556,10 грн. виконавчого збору. В межах зазначеного виконавчого провадження відповідачем було стягнуто з позивача виконавчий збір у розмірі 26556,10 грн. Водночас, стягувач подав виконавчий лист до приватного виконавця Лукечі О.В., який 25 листопада 2021 року відкрив виконавче провадження, стягнув суму заборгованості та основної винагороди, та після повного виконання рішення завершив виконавче провадження. На переконання позивача, стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Така обставина може розглядатися як накладення непропорційного і надмірного тягара на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване ст. 41 Конституції України та статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Судом вжито достатніх заходів щодо належного повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та надано достатній строк для подання відзиву на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

На примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби у м. Ужгороді перебувало виконавче провадження ВП № 51828912 з примусового виконання виконавчого листа № 2- 7204/11, виданого 20.02.2013р. Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інвент» заборгованості в розмірі 265 561,04 грн.

04 листопада 2021 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі письмової заяви стягувача про повернення виконавчого документу.

04 листопада 2021 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 51828912 від 04.11.2021р. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь держави 26556,10 грн. виконавчого збору.

04 листопада 2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 67392792 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 51828912, виданої 04.11.2021р. ВДВС у м. Ужгороді про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 26556,10 грн. виконавчого збору.

В межах зазначеного виконавчого провадження відповідачем було стягнуто з позивача виконавчий збір в розмірі 26556,10 грн., згідно платіжної інструкції № 918137 від 21.05.2025р.

25 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. відкрито виконавче провадження № 67674344 з примусового виконання виконавчого листа № 2- 7204/11, виданого 20.02.2013р. Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інвент» заборгованості в розмірі 265561,04 грн.

Відповідно до платіжних інструкцій за № № : 12068 від 28.05.2024; 12069 від 12.05.2024; 12070 від 28.05.2024; 12071 від 28.05.2024; 12436 від 13.06.2024; 12437 від 13.06.2024; 12944 від 06.07.2024; 12944 від 06.07.2024; 13661 від 07.08.2024; 13662 від 07.08.2024; 16800 від 11.11.2024; 16801 від 11.11.2024; 17994 від 09.12.2024; 17995 від 09.12.2024, 27312 від 21.01.2025; 27313 від 21.01.2025; 28200 від 10.02.2025; 28201 від 10.02.2025; 29797 від 07.03.2025; 29798 від 07.03.2025; 31726 від 24.04.2025; 317727 від 24.04.2025; 33450 від 09.06.2025; 33451 від 09.06.2025; 34587 від 11.07.2025; 34588 від 11.07.2025; 34681 від 15.07.2025 та 34682 від 15.07.2025 позивачем сплачено основну суму боргу та основну винагороду приватному виконавцю.

15 липня 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 67674344, у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом. Сума боргу, основної винагороди та витрат виконавчого провадження стягнуті в повному обсязі та перераховані за призначенням платіжними дорученнями у період з 28.05.2024 року по 15.07.2025 року. Залишок нестягненої суми за виконавчим документом 0 грн.; сума стягнутого виконавчого збору/сума стягнутої винагороди приватного виконавця 26556,10 грн.

Позивач звернувся до відділу ДВС у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції із заявою від 17 липня 2025 року про повернення коштів, у якій просив повернути помилково сплачені грошові кошти у розмірі 26556,10 грн. згідно платіжної інструкції № 18137 від 21.05.2024 року, на виконання рішення щодо примусового стягнення по одному й тому ж судовому виконавчому листі № 2-7204/11 від 20.03.2013 р.

Відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції листом від 02 вересня 2025 року повідомив, що 21 травня 2024 року на рахунок ВДВС у м. Ужгороді надійшли кошти від боржника ОСОБА_1 в сумі 26717,10 грн. з призначенням платежу «ВП № 67392792, виконавчий збір на користь держави». 21 травня 2024 року розпорядженням державного виконавця, кошти в сумі 26556,10 грн. перераховано на відповідний рахунок для зарахування виконавчого збору на користь держави та кошти в сумі 161 грн. перераховано на відповідний рахунок для зарахування витрат виконавчого провадження на користь держави. 29 травня 2025 року державним виконавцем, керуючись п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 67392792, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У вказаному листі також зазначено, що на момент сплати виконавчого збору згідно ВП № 67392792 в сумі 26717,10 грн. рішення приватним виконавцем згідно ВП № 67674344 не було виконано. Відтак, у ВДВС у м. Ужгороді ЗМУЮ відсутні підстави для повернення коштів згідно ВП № 67392792.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ), статтею 1 якого передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На виконання положень статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно з п.п.1, 5 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отже, за змістом частини 2 статті 27 Закону № 1404-VIII сума виконавчого збору обчислюється саме від суми, що підлягає примусовому стягненню з боржника та передачі стягувачу за виконавчим документом.

На виконання частини 4 статті 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Тобто, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

У відповідності до частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII визначено перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується, а саме: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 6 статті 27 Закону № 1404-VIII у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Приписами ст. ст. 40, 42 Закону № 1404-VІІІ визначено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Так, вимогами частини 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

У силу приписів ч. 4 ст. 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Однією з підстав, визначених ч. 3 ст. 40 Закону України № 1404-VIII, за наявності якої державний виконавець приймає постанову про стягнення виконавчого збору, якщо виконавчий збір не стягнуто, є закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 1 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII.

Отже, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення. Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.

Разом з цим, примусове виконання рішень, зазначених у статті 3 цього Закону, може здійснювати приватний виконавець, зокрема, за заявою стягувача. Під час примусового виконання рішень приватний виконавець може вчиняти заходи, визначені у статті 10 Закону № 1404-VIII.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (частина 3 статті 45 Закону № 1404-VІІІ).

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначені в Законі України № 1403-VIII від 02.06.2016 року "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон № 1403-VIII).

Згідно зі ст. 31 Закону № 1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1)фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина 6 статті 31 Закону № 1403-VIII).

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) частина 7 статті 31 Закону № 1403-VIII.

На виконання статті 31 Закону № 1403-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 року № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця.

Пунктом 12 Порядку № 643 визначено, що розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Відтак, основна винагорода це винагорода приватного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в розмірі, пропорційному до фактично стягнутої суми. Право на стягнення суми основної винагороди, визначеної у постанові про стягнення основної винагороди, залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

Таким чином, стягувачу надано право самостійно обирати спосіб виконання судового рішення крім випадків, встановлених законом, яке полягає, зокрема, у можливості стягувача самостійно, на власний розсуд або звернутись до державного виконавця, або обрати приватного виконавця та співпрацювати із ним відповідно до договірних умов.

Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 29.01.2021 року у справі № 640/13434/19.

При цьому, слід зазначити, що у разі звернення стягувача до приватного виконавця для реалізації права на повторне пред`явлення виконавчого документу до виконання, передбаченого пунктом 5 ст. 37 Закону № 1404-VIII, виникає ситуація, в якій боржник має сплатити і винагороду приватному виконавцю за постановою приватного виконавця про стягнення основної винагороди і виконавчий збір за постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Разом з цим, пунктом 1 частини 1статті 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця.

З аналізу вищенаведеної норми слідує, що законодавець чітко передбачив можливість стягнення з боржника лише одного з видів коштів виконавчого провадження.

Крім того, згідно до пункту 5 статті 27 Закону № 1404-VIII у разі виконання рішення приватним виконавцем виконавчий збір не стягується.

Слід зазначити, що розглядаючи питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа, Верховний Суд у постанові від 21.07.2022 року по справі № 320/6215/19 вказав, що Закон № 1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Так, з одного боку, Закон не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям.

Натомість з іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні в державного виконавця.

Так, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду і завершальною стадією судового провадження. Виконавче провадження, серед іншого, здійснюється з дотриманням такої засади як справедливість.

Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягаря на боржника, що зачіпає його право власності.

Така невизначеність законодавчого регулювання окреслених правовідносин має наслідком потребу застосування аналогії закону (права).

Отже, виконавче законодавство не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Це право залежить від того, чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

На противагу цьому, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

Так, частиною 8 ст.27 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Як встановлено судом з матеріалів справи, у ВП № 51828912 державним виконавцем здійснювалось примусове виконання виконавчого листа № 2-7204/11 від 20.02.2013 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, в межах якого, 04.11.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

04.11.2021 року державний виконавець, керуючись п.1 ч.1 ст.37 Закону № 1404-VIII, виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із надходженням письмової заяви стягувача про повернення виконавчого документа.

Одночасно, 04.11.2021 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 26556,10 грн.

Суд зауважує, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої палати Верховного суду України від 11.03.2020 року у справі 2540/3203/18.

Як підтверджується матеріалами справи, 25 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. відкрито виконавче провадження ВП № 67674344 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7204/11 Ужгородського міськрайонного суду від 20.02.2013 року.

15 липня 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 67674344, у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом. Сума боргу, основної винагороди та витрат виконавчого провадження стягнуті в повному обсязі та перераховані за призначенням платіжними дорученнями у період з 28.05.2024 року по 15.07.2025 року. Залишок нестягненої суми за виконавчим документом 0 грн.; сума стягнутого виконавчого збору/сума стягнутої винагороди приватного виконавця 26556,10 грн.

Таким чином, в межах спірних правовідносин наявні два виконавчі провадження предметом яких, окрім іншого, є стягнення з позивача виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням виконавчого листа № 2-7204/11 від 20.02.2013 року виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, що за своєю суттю є стягненням подвійної суми, що не передбачено чинним законодавством.

Враховуючи наведене, позивач має право на повернення стягнутих у виконавчому провадженні сум, якому кореспондує відповідний обов`язок відповідача вчинити дії, спрямовані на повернення таких сум позивачу.

Судом враховується, що Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (далі Порядок №787).

Відповідно до пункту 3 Порядку №787 повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Казначейства з відповідних рахунків за надходженнями, відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення платіжних інструкцій для здійснення внутрішніх операцій.

Повернення (перерахування) платежів у національній валюті здійснюється на рахунки отримувачів коштів, відкриті в банках або небанківських надавачів платіжних послуг, або Казначействі, вказані у поданні (висновку, повідомленні) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, органів, які ведуть облік заборгованості в розрізі позичальників, заяві платника (у разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого)).

Пунктом 5 Порядку №787 передбачено, що Повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Отже, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, то саме на відповідача покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути з Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції кошти у сумі 26717,10 грн. надмірно стягненого виконавчого збору.

В той же час, як вже становлено судом, 04 листопада 2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 67392792 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 51828912, виданої 04.11.2021р. ВДВС у м. Ужгороді про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 26556,10 грн. виконавчого збору.

На підтвердження сплати виконавчого збору у розмірі 26556,10 грн. позивач надав до суду платіжну інструкцію № 918137 від 21.05.2025р.

Відтак, поверненню позивачу підлягають кошти сплачені у розмірі 26556,10 грн., відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В той же час, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Водночас, з огляду на встановлені у справі обставини, наявність у позивача права на повернення відповідних коштів, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби Україні у Закарпатській області подання про повернення ОСОБА_1 суми виконавчого збору в загальному розмірі 26556,10 грн, як надмірно сплачені до бюджету, в межах ВП № 67392792.

За сукупністю встановлених обставин, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, шляхом визнання протиправними дій Відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді щодо неповернення ОСОБА_1 надміру сплаченого виконавчого збору в розмірі 26556,10 грн. та зобов`язання відповідача сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби Україні у Закарпатській області подання про повернення ОСОБА_1 суму виконавчого збору в розмірі 26556,10 грн, як надмірно сплачену до бюджету, в межах ВП № 67392792.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд враховує, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн. При цьому, в первинній позовній заяві позивачем було заявлено вимогу майнового характеру та вимогу немайнового характеру. Ухвалою судді від 12 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків, зокрема шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.

На виконання вимог ухвали від 12 вересня 2025 року позивач надав до суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 968,96 грн. В той же час, позивачем, на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху також додано позовну заяву у новій редакції, відповідно до якої заявлено одну вимогу немайнового характеру (враховуючи взаємопов`язаність вимог).

За результатами розгляду адміністративної справи позовні вимоги позивача (в уточненій редакції) задоволено частково, а отже, у відповідності до ч. 3 ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 484, 48 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

При цьому, суд роз`яснює позивачу, що у відповідності до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» він не позбавлений права подання до суду окремого клопотання про повернення судового збору, надмірно сплаченого під час звернення до суду.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Заньковецької, буд. 10, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо неповернення ОСОБА_1 надміру сплаченого виконавчого збору в розмірі 26556,10 грн.

3. Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби Україні у Закарпатській області подання про повернення ОСОБА_1 суму виконавчого збору в розмірі 26556,10 грн, як надмірно сплачену до бюджету в межах ВП № 67392792.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяН.Д. Маєцька