Справа № 640/22380/19
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2025-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 жовтня 2025 року

м. Київ

справа №640/22380/19

адміністративне провадження №Зв/990/22/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Кашпур О.В.,

суддів - Соколова В.М., Уханенка С.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Пушенко О.І.,

представника відповідача - Андрієнка О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , подану адвокатом Мицою Юрієм Вікторовичем, про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року в справі №640/22380/19 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора, у якому просив:

- визнати наказ Генерального прокурора України від 17 жовтня 2019 року №1111ц про звільнення ОСОБА_1 з 18 жовтня 2019 року з посади заступника начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» незаконним;

- поновити позивача на роботі на посаді заступника начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності з 18 жовтня 2019 року або на рівнозначній посаді в органах прокуратури України;

- стягнути з відповідача та зобов`язати виплатити на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, обрахованого з моменту звільнення по дату винесення судового рішення.

ІІ. Короткий зміст судових рішень

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора Рябошапки Р.Г. від 17 жовтня 2019 року №1111ц. Поновлено з 18 жовтня 2019 року ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на посаді заступника начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності та в органах прокуратури або рівнозначній посаді в органах прокуратури України. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 жовтня 2019 року до дня поновлення на посаді у розмірі 3062337,49 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення з 18 жовтня 2019 року ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на посаді заступника начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності та в органах прокуратури або рівнозначній посаді в органах прокуратури України. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць у розмірі 42973,56 грн. Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 18000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 року змінено, викладено абзац третій та абзац четвертий резолютивної частини рішення у редакції наступного змісту: «Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України, починаючи з 18 жовтня 2019 року. Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 жовтня 2019 року по 23 березня 2020 року у розмірі 2507118,85 грн (два мільйони п`ятсот сім тисяч сто вісімнадцять гривень вісімдесят п`ять копійок)». У решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2021 року задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2021 року в цій справі скасовано. Ухвалено нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів відмовлено повністю.

ІІІ. Провадження за виключними обставинами

31 жовтня 2024 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана адвокатом Мицою Юрієм Вікторовичем (далі - Мица Ю.В.), про перегляд постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року в справі №640/22380/19 за виключними обставинами з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у якій заявник просить скасувати постанову Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року та залишити в силі постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2021 року.

На обґрунтування цієї заяви заявник посилається на Рішення Конституційного Суду України від 02 жовтня 2024 року №9-р(I)/2024 у справі №3-5/2023(5/23, 79/23), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення абзацу шостого пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-IX, згідно з яким перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту. При цьому Верховний Суд, скасовуючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, не взяв до уваги доводи позивача про те, що його звільнення відбулося в період перебування на лікарняному внаслідок тимчасової непрацездатності та перебування на стаціонарному лікуванні у медичному закладі.

Верховний Суд ухвалою від 05 листопада 2024 року відкрив провадження за вказаною заявою та витребував із Київського окружного адміністративного суду справу №640/22380/19, яка передана судді-доповідачу Кашпур О.В. 20 серпня 2025 року, а ухвалою від 21 серпня 2025 року призначив цю заяву до розгляду в судовому засіданні на 02 жовтня 2025 року о 11 год 30 хв, який не відбувся у зв`язку з відсутністю повного складу колегії суддів. Наступне судове засідання призначено на 09 жовтня 2025 року о 12:00 год.

27 грудня 2024 року Офісом Генерального прокурора до Верховного Суду подано відзив на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні заяви позивача про перегляд судового рішення за виключними обставинами та залишити в силі постанову Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року в справі №640/22380/19.

У судове засідання 09 жовтня 2025 року ОСОБА_1 та його представник - Мица Ю.В. не з`явилися, про розгляд заяви їх повідомлено належним чином.

Представник Офісу Генерального прокурора у судовому засіданні заперечив проти задоволення вказаної заяви.

ІV. Висновки Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно із пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Приписами частини шостої статті 361 КАС України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до частини першої статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення (частина друга статті 365 КАС України).

Зважаючи на підстави звернення ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мица Ю.В., із заявою про перегляд постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року в справі №640/22380/19 за виключними обставинами, Суд звертає увагу на те, що питання про перегляд за виключними обставинами судових рішень, які набрали законної сили, у зв`язку із встановленою Конституційним Судом України неконституційністю (конституційністю) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, уже було предметом розгляду Верховного Суду.

Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду розглядала зазначене питання в аспекті того, які судові рішення можуть переглядатися за виключними обставинами із указаної нормативної підстави. Так, у постанові від 19 лютого 2021 року в справі №808/1628/18 об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду висловила позицію, згідно із якою судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог не передбачає можливості його примусового виконання й тому не може вважатися «не виконаним» у розумінні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, а значить не може переглядатися за виключними обставинами із указаної нормативної підстави. У цій постанові також зазначено, що рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, адже на час виникнення спірних правовідносин і на час прийняття рішення суду першої інстанції положення відповідної норми були чинними та підлягали застосуванню.

Аналогічна позиція щодо застосування приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підтримана об`єднаною палатою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в ухвалах від 21 грудня 2022 року в справі №140/2217/19 та від 22 грудня 2022 року в справі №805/1312/16-а.

Такий же підхід Верховний Суд застосував і під час розгляду заяв про перегляд за виключними обставинами судових рішень у справі №600/1450/20-а (ухвала від 13 квітня 2023 року), у справі №200/5229/20-а (ухвала від 27 квітня 2023 року), у справі №420/1255/21 (ухвала від 03 травня 2023 року), у справі №420/1319/21 (ухвала від 04 травня 2023 року), у справі №580/2313/20 (ухвала від 10 травня 2023 року), у справі №620/4397/20 (ухвала від 11 травня 2023 року), у справі №340/2428/20 (ухвала від 17 грудня 2024 року) та багато інших.

Дещо схожий підхід до перегляду судових рішень за виключними обставинами з мотивів встановленої Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, раніше висловила також Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 18 листопада 2020 року в справі №4819/49/19. З уваги на текстуальний виклад пункту 1 частини третьої статті 459 Кримінального процесуального кодексу України (в якому немає застереження «якщо рішення суду ще не виконане») - на підставі якого у справі №4819/49/19 і розглядалося питання про можливість перегляду остаточного судового рішення за виключними обставинами - в цій постанові акцентується на тому, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, уже встановленої остаточним судовим рішенням.

Дотримуючись усталеної правової позиції щодо перегляду судових рішень, які набрали законної сили, з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, Суд у цій справі зважає на те, що постанова Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року в справі №640/22380/19, щодо перегляду якої за виключними обставинами звернувся ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мица Ю.В., є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позову, відповідно, це судове рішення не підлягає примусовому виконанню, тому - у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України - не може переглядатися за виключними обставинами.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічне положення міститься у статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII «Про Конституційний Суд України» (далі - Закон №2136-VIII).

Водночас у частині першій статті 97 Закону №2136-VIII визначено, що Конституційний Суд України у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону №2136-VIII дає підстави для висновку, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі та застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі та виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, проте продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Таким чином, рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством України визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

У резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 02 жовтня 2024 року №9-р(I)/2024 у справі №3-5/2023(5/23, 79/23) (пункт 2) визначено, що окреме положення абзацу шостого пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-IX, згідно з яким перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту, визнане неконституційним, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, що, своєю чергою, має значення для вирішення наступних справ і не може бути підставою для перегляду (зміни) правової позиції суду в спорі, щодо якого ухвалене остаточне судове рішення.

Наведені заявником аргументи не дають підстав для задоволення поданої заяви.

За таких обставин, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , поданої адвокатом Мицою Ю.В., про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року в справі №640/22380/19.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Згідно із частиною першою статті 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 359, 361, 368, 369 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої адвокатом Мицою Юрієм Вікторовичем, про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року в справі №640/22380/19.

Постанову Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року в справі №640/22380/19 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: О. В. Кашпур

Судді: В. М. Соколов

С. А. Уханенко