Справа № 681/1022/25
Суддя: Горгулько Н. А.
Дата ухвалення: 2025-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 681/1022/25
Провадження 2-а/681/9/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Полонне

Полонський районний суд Хмельницької області в складі головуючої судді Горгулько Н.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в залі суду в м. Полонному справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департамент патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

19.08.2025 представник позивача адвокат Сахнюк О.В. звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом про скасування постанови серії ЕНА №5397020 від 05.08.2025.

В обґрунтування позову вказав, що 05.08.2025 поліцейським управління патрульної поліції у Львівській області с-нт поліції Смуток І.Я., склав відносно позивача постанову серії ЕНА №5397020, якою ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення в розмірі 510 грн. У постанові зазначено, що ОСОБА_1 здійснив проїзд по зустрічній смузі та при перевірці документів не пред`явив посвідчення водія.

ОСОБА_1 вважає постанову необґрунтованою, незаконною та таку яка підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що відповідач не вказав, який саме конкретно пункт ПДР України ним був порушений, оскільки вказаний п. 11 є загальним і не містить технічних вимог до водія лише вказує на назву розділу розташування транспортного засобу на дорозі. Крім того, зазначає, що до постанови не додано жодних доказів про що свідчить п.7 постанови. Позивач заперечує факт керування службовим автомобілем оскільки на державній службі не перебуває. Також зазначає, що знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху не є доказом вчинення ним правопорушення, оскільки перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна. Крім того, вказує, що відеозапис з нагрудної камери має бути безперервним та «не повідомлення про проведення зйомки на боді-камеру» є підставою для скасування постанови. Підкреслює, що обставини справи належним чином не з`ясовано, докази не досліджено тому складену постанову не можна вважати правомірною.

У зв`язку з вищевикладеним просить скасувати постанову серії ЕНА №5397020 від 05.08.2025.

Ухвалою суду від 20.08.2025 у справі відкрито провадження та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справи.

Ухвалою суду від 02.09.2025 замінено відповідача ГУНП у Львівській області належним Управлінням патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

У встановлений судом строк відповідач подав відзив у якому вказав, що ОСОБА_1 будучи цивільною особою не мав права сідати за кермо автомобіля FORD KUGA з номерним знаком НОМЕР_1 на чорному фоні, оскільки військовий транспорт перебуває на балансі військової частини та може використовувати виключно для службових цілей і лише особами які офіційно призначені наказом командування та мають відповідне водійське посвідчення військового зразка. Зазначає, що поліцейські здійснювали патрулювання та помітили транспортний засіб, як пізніше встановлено під керуванням ОСОБА_1 , який грубо порушував правила дорожнього руху, а саме рухався на зустріч автомобілю поліції, хоча дана вулиця є з одностороннім рухом. Звертає увагу на той факт, що позивач сам визнає факт керування ТЗ, а також те, що він не помітив знаку, що підтверджується відеозаписом (clip-10, 00:44:58). Інспектор в діалозі з позивачем зазначає, clip-10, 00:44:55- «Це вулиця Антоновича, односторонній рух», на що позивач відповідає: «Просто не побачив знак» clip-10, 00:44:58.

Також вказує, що зразок постанови про накладеня адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Тому такі відомості зазначаються тільки у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

Відеозаписом також підтверджується, що позивач після зупинки транспортного засобу був повідомлений про здійснення відеофіксації в порядку передбаченим законодавством. Розгляд справи відбувався в присутності особи та відповідно до Інструкції №1395 від 07.11.2015. Інспектором жодним чином не було порушено законні права позивача. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову .

26.09.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сахнюк О.В. подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що з відеозаписів доданих відповідачем вбачається, що автомобіль в якому перебував ОСОБА_1 був припаркований біля бордюру, а не на проїзній смузі руху. Доказів руху автомобіля не надано. Відповідач заявив, що ОСОБА_1 визнав, що він рухався в авто перебуваючи за його кермом, згідно з наданих доказів не знайшло свого підтвердження. Вказування про наявність голосу ОСОБА_1 , який словесно визнав факт керуванням автомобіля не відповідає дійсності і намагання питання/пояснення поліцейських видати за відповіді ОСОБА_1 , за відсутності прямого підтвердження говорить про припущення та не відповідність.

07.10.2025 представниця відповідача подала заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що постанова винесена інспектором є обґрунтованою та законною, посилаючись на висновок П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі 487/3348/24.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, зазначає про таке.

Встановлено, що 05.08.2025 поліцейський 1 взвод 2 рота 4 батальйон, Управління патрульної поліції у Львівській області сержант поліції Смуток І.Я. виніс постанову серії ЕНА №5397020, відповідно до якої водій ОСОБА_1 05.08.2025 о 00:40 год. по вул. Антоновича, 128 у м. Львів, керуючи транспортним засобом здійснив проїзд по зустрічній смузі та при перевірці документів та встановлення водія не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії. Об`єднано згідно з ч. 2 ст. 36 КУпАП, чим порушив п. 11 ПДР України порушення розташування транспортного засобу на проїзній частині. Вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Вказаною постановою до ОСОБА_1 застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн (а.с 6).

Відповідно до вимог ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 №580-УІП, поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, Іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Статтею 222 КУпАП встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, зокрема, і за частиною 1 статті 122 КУпАП.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 2.3 рішення Конституційного суду України N 5-рп/2015 від 26,05.2015 «у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення», законодавство передбачає випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично відбувається у скороченому провадженні.

За даними ст. 280 КУпАП, орган (в даному випадку відповідач) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Частина 2 ст. 33 КУпАП встановлює, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і є тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єктивну сторону інкримінованого йому правопорушення.

При цьому, доведеність вини позивача підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст. 251 КУпАП.

Крім цього, відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ

За змістом ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з п п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Так, відповідачем до відзиву долучено відеозапис із нагрудної камери працівника поліції. Вказаний відеозапис є безперервним, а позивача було належним чином повідомлено про здійснення відеофіксації.

Крім того, суд зазначає, що даними відеозапису спростовується твердження позивача, який заперечує факт керування ним транспортним засобом.

Суд не бере до уваги твердження позивача, щодо не керування службовим автомобілем, оскільки у постанові не зазначається, що ОСОБА_1 керував службовим автомобілем.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 №1306 ( із змінами і доповненнями).

Згідно з вимогами п. 1.1 ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частина 2 ст. 122 КУпАП, передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно з даними постанови серії ЕНА №5397020 від 05.08.2025, судом встановлено, що ОСОБА_1 інкримінується порушення пункту 11 Правил дорожнього руху України.

Розділ 11 ПДР України складається з пунктів 11.1-11.14, які визначають конкретні вимоги до водіїв, щодо розташування транспортних засобів на дорозі.

Однак, всупереч вимогам ч. 1 ст. 256, ст. 283 КУпАП, в постанові про адміністративне правопорушення не зазначено конкретний пункт розділу 11 ПДР України, який було порушено позивачем.

У відзиві відповідач зазначає, що під час патрулювання на зустріч автомобілю поліції рухався транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , хоча вулиця є з одностороннім рухом. Проте жоден із пунктів розділу 11 ПДР України не передбачає правопорушення, яке ставить у вину для ОСОБА_1 .

За таких обставин суд дійшов висновку, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, є недоведеним.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа N 537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа N 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа N 743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа N 524/7184/16-а).

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Суд зауважує, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 05.03.2020 у справі №607/7987/17.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5397020 від 05.08.2025 відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі наведеного, керуючись статтями 5, 9, 77, 139, 246, 255, 257, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України 7, 9, 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5397020 від 05.08.2025, винесену поліцейським 1 взводу 2 рота 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області сержантом поліції Смутоком Іваном Ярославовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а провадження по справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (, адреса: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) сплачений ним судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції

На рішення суду може бути подана учасниками справи апеляційна скарга до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач- ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач- Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції - , місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Суддя Н.А. Горгулько