Справа № 588/1343/25
Суддя: Огієнко О. О.
Дата ухвалення: 2025-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 588/1343/25
Провадження № 2-а/588/32/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2025 року м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Огієнка О.О., за участю: секретаря судового засідання Гаврилович Я.Д., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у липні 2025 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що 28.07.2025 він дізнався про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно нього склав постанову № 1380/2025 від 28.07.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за яке накладено штраф у розмірі 17000 грн.

Вказану постанову позивач вважає незаконною та необґрунтованою, оскільки в його присутності 22.07.2025 у м. Тростянець складався протокол, де він надав пояснення, що повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 06.07.2025 на 09.00 не отримував, жодної повістки чи повідомлення не надходило. Після цього позивач звертався до відділення пошти у м. Тростянець, де йому усно повідомили, що повістки на його ім`я листоноші не доставляли у вказаний період. Дані твердження він зазначив у протоколі, проте його все одно оштрафували, хоча він завжди, навіть за викликом по телефону з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розшуку не перебуває, від мобілізації не ухилявся. У протоколі та постанові вказано, що повістка надіслана рекомендованим повідомленням з описом вкладення та повідомлення про вручення (відсутність адресата) за адресою зареєстрованого місця проживання, проте даних поштових документів позивачу не показували на підтвердження надіслання повістки.

Також позивач вказав, що відповідач мав та має можливість отримати персональні дані про нього шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у том числі публічними), базами (банками) даними, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд: 1) скасувати постанову № 1380/2025 від 28.07.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17000 грн; 2) провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення; 3) стягнути з відповідача судові витрати на оплату судового збору.

Ухвалою суду від 04.08.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено до судового розгляду.

08.08.2025 представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 подав відзив на позов, у якому вказав, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначений у ній місце та строк. Проставлення 04.07.2025 у поштовому повідомленні відмітки про відсутність ОСОБА_1 за адресою місця його проживання, відповідно до підпункту 2 пункту 41 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації у особливий період», затвердженого постановою КМУ № 560 від 16.05.2024, є належним підтвердження оповіщення про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. ОСОБА_1 повинен був з`явитися 06.07.2025 на 09.00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення своїх облікових даних, або не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати та часу прибуття до ТЦК та СП, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці ТЦК та СП або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує 7 календарних днів. Позивач не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 у семиденний строк з дня отримання повістки у зв`язку із чим 16.07.2025 був поданий у розшук. Поважних причин неявки на виклик, передбачених законодавством, від позивача не надходило. Таким чином, ОСОБА_1 без поважних причин не з`явився за повісткою, що свідчить про вчинення адміністративного правопорушення.

Визначальним для кваліфікації дій позивача є факт його неявки до ІНФОРМАЦІЯ_3 06.07.2025 за повісткою № 4228365 від 26.06.2025.

22.07.2025 адміністратором ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 відносно позивача був складений адміністративний протокол про адміністративне правопорушення № 1380/2025 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Розгляд справи по даному протоколу було призначено на 10 год. 00 хв. 28.07.2025, про що позивач ознайомлений і засвідчив підписом, а також надав пояснення, що не отримував вищевказану повістку. Будь-яких заперечень щодо визначеної дати та часу розгляду справи у своїх поясненнях, позивач не зазначив. Таким чином позивач був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи.

28.07.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 була винесена постанова №1380/2025 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 грн. Розгляд справи проводився у присутності позивача в ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить особистий підпис в отриманні другого примірника постанови.

Норми законодавства передбачають три шляхи, яким громадяни України, які перебувають на території України, та які перебувають на військовому обліку, повинні були уточнити свої персональні дані з 18.05.2024 по 16.07.2024 (включно), а саме: шляхом прибуття самостійно до ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання; шляхом прибуття самостійно до ЦНАП; через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста. Тому твердження позивача про те, що РТЦК має можливість самостійно отримати персональні дані від державних органів не узгоджується з наведеним обов`язком саме військовозобов`язаного уточнити свої дані.

Таким чином, під час розгляду справи відповідач дійшов висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення розглянута уповноваженою на те посадовою особою. Постанова є обґрунтованою, тому відсутні підстави для її скасування.

У зв`язку з наведеним представник відповідача просить залишити без змін оскаржувану постанову, а позовну заяву позивача залишити без задоволення.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги пославшись на обставини викладені у позові, просив задовольнити вимоги. Також позивач пояснив, що він працює у ТОВ «Конард». Директор підприємства приніс йому повістку на 22 липня 2025 року та він з`явився до ТЦК. В ТЦК у нього запитали чи наявний у нього за стосунок «Резерв+». Після цього в нього забрали телефон та працівник ТЦК кудись вийшла з його телефоном. Потім йому повернули телефон, однак в стосунку «Резерв+» з`явилося повідомлення про розшук. Він повідомив, що ніякої повістки йому ніхто не приносив. Відносно нього склали протокол про адміністративне правопорушення за те, що він не з`явився по повістці. Йому дали протокол та сказали їхати в ІНФОРМАЦІЯ_5 . Він поїхав у ІНФОРМАЦІЯ_5 , де йому сказала платити штраф або оскаржувати у суді. Також він звертався на Укрпошту щоб з`ясувати чому не була вручена повістка, де йому повідомили, що не вистачає листонош, нікому приносити повістки. Кому могли зателефонувати, вони телефонували, а так як його номера не було, то йому не телефонували.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 Думчиков А.А. у судове засідання не з`явився, у відзиві на позов вказав, що просить проводити розгляд справи без його участі.

Заслухавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 244 КАС України під час прийняття рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом на підставі наданих сторонами доказів установлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином України, віком 45 років, військовозобов`язаний, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

26.06.2025 ІНФОРМАЦІЯ_6 на адресу місця проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 була надіслана повістка № 4228365 від 26.06.2025 про виклик останнього на 09 год. 00 хв. 06.07.2025 для уточнення даних. Дана повістка була надіслана засобом поштового зв`язку АТ «УКРПОШТА» рекомендованим повідомленням та була повернута до відправника без вручення адресату за відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с. 24-25).

22.07.2025 адміністратором ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 був складений протокол № 1380/2025 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП в якому зазначено, що 22.07.2025 о 14:30 год. установлено факт неявки ОСОБА_1 за викликом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 на визначену дату 06.07.2025 на 09:00 год., згідно сформованої за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів повістки № 4228365 від 26.06.2025, яка надіслана через відділення Укрпошти рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення (відсутністю адресата) за адресою зареєстрованого місця проживання, без поважних причин у зв`язку з мобілізацією, що є порушенням абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», пп.2 п. 1 Додатку 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 за № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» вчинене в особливий період. Також у даному протоколі ОСОБА_1 виклав пояснення та вказав, що повістку на руки не отримував. (а.с. 6-7, 22-23).

28.07.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 була винесена постанова за № 1380/2025 по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , відповідно до якої позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 - 1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. За змістом указаної постанови 22.07.2025 о 14 год. 30 хв. встановлено факт неявки ОСОБА_1 за викликом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 на визначену дату 06.07.2025 на 09:00 год., згідно сформованої за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів повістки № 4228365 від 26.06.2025, яка надіслана через відділення Укрпошти рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення (відсутністю адресата) за адресою зареєстрованого місця проживання, без поважних причин у зв`язку з мобілізацією, що є порушенням абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», пп.2 п. 1 Додатку 2 « Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 за № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів,» вчинене в особливий період. Копію даної постанови було вручено ОСОБА_1 28.07.2025 (а.с. 5, 27).

Згідно відомостей у книзі записів відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 був присутній у ІНФОРМАЦІЯ_4 28.07.2025 (а.с. 28-29).

Перевіряючи юридичну та фактичну підстави, які покладені відповідачем як суб`єктом владних повноважень в основу спірного рішення - постанови по справі про адміністративне правопорушення від 28.07.2025 за № 1380/2025 на відповідність вимогам частини 2 статті 2 КАС України, суд враховує таке.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями частини 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене у особливий період.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022, що затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України введений воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, і продовжує свою дію на час розгляду справи.

Згідно із Указом Президента України від 24.02.2022 за № 65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Враховуючи те, що Указом Президента України від 24.02.2022 за № 65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації, суд зазначає, що на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності (28.07.2025) діяв особливий період.

Відповідно до пункту 1 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154 (далі по тексту Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно із пунктом 8 Положення № 154 завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

На виконання пункту 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Отже, саме на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки законодавцем покладено обов`язок здійснювати заходи оповіщення та призову громадян.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі по тексту Закон № 3543-XII).

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Згідно абзацу другого частини третьої статті 22 Закону № 3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

Згідно абзацу 8 частини третьої статті 22 Закону № 3543-XII у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

За приписами абзаців 9 та 12 частини третьої статті 22 Закону № 3543-XII у повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначається, зокрема, мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Виходячи з приведених вище приписів Закону № 3543-XII, вбачається, що територіальному центру комплектування та соціальної підтримки надано право викликати повісткою громадян для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

При цьому, відповідно до пункту 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі по тексту Порядок № 560) за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Отже, вказаним Порядком № 560 уточнено, що територіальний центр комплектування та соціальної підтримки може викликати особу для взяття на військовий облік, уточнення її персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Тобто лише приписами Порядку № 560 закріплено, що повісткою особа може викликатися для уточнення її персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки).

На підставі досліджених доказів судом установлено, що фактичною підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, слугував висновок відповідача про порушення позивачем вимогабз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», пп.2 п. 1 Додатку 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 за № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» у зв`язку з неявкою позивача за викликом ІНФОРМАЦІЯ_3 на визначену дату 06.07.2025 на 09 год. 00 хв. згідно зі сформованою за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів повістки № 4228365 від 26.06.2025, без поважних причин у зв`язку з мобілізацією.

Разом з тим, зі змісту повістки №4228365 від 26.06.2025 вбачається, що ОСОБА_1 викликався для уточнення даних (а.с. 24).

Однак, ні в повістці, ні у протоколі, ні в оскаржуваній постанові не конкретизовано, яких саме даних про позивача недостатньо, що зумовило необхідність його виклику для уточнення даних.

За приписами примітки до статті 210 КУпАП слідує, що положення статей 210, 210-1 цього кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Таким чином, відповідальність, передбачена статтею 210-1 КУпАП не застосовується у разі можливості отримання даних особи шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими базами/системами/реєстрами.

Правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулює відносини у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць (далі - призовники, військовозобов`язані та резервісти) визначено Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16 березня 2017 року № 1951-VIII (далі по тексту Закон № 1951-VIII).

Згідно із статтею 1 Закону № 1951-VIII єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

За змістом частини першої статті 5 Закону № 1951-VIII держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.

Відповідно до частин восьмої та дев`ятої статті 5 Закону № 1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 1951-VIII до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, зокрема: місце проживання та місце перебування; номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти; відомості про сімейний стан особи та відомості про членів її сім`ї (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження) - виключно за згодою призовника, військовозобов`язаного, резервіста.

Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

В силу частини третьої статті 14 Закону № 1951-VIII актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді, зокрема, від:

1) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, - відомості, зазначені у пунктах 1-5, 8, 8-1, 10, 11 частини першої статті 7 цього Закону;

2) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 21, 26 частини першої статті 7 цього Закону;

10) Міністерства внутрішніх справ України та інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 15, 15-1, 20, 20-1, 21, 24, 26, 27, 32 частини першої статті 7 цього Закону;

15) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту населення, - відомості, зазначені у пунктах 7, 7-1, 8, 8-1, 11, 17, 33 частини першої статті 7 цього Закону;

17) централізованої системи державних установ, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, соціального захисту від безробіття, - відомості, зазначені у пунктах 1-4, 7, 13, 16-2, 25 частини першої статті 7 цього Закону;

При цьому, як передбачено пунктом 8-1 частини першої статті 7 Закону № 1951-VIII до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать відомості про сімейний стан особи та відомості про членів її сім`ї.

Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що дані, для уточнення яких викликався позивач, можуть бути отримані держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів.

Таким чином, відповідачем не спростовано відсутність у останнього можливості отримати шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, персональні дані відносно позивача, що зумовило необхідність виклику останнього повісткою.

Крім того, суд зазначає, що державні органи, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків разом з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб дотримуватись відповідних правил та процедур, установлених, у тому числі, нормами матеріального та процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їхнього порушення, уникати або відтермінувати виконання своїх обов`язків.

У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

У порушення вищенаведеного принципу відповідачем при прийнятті спірної постанови не надано жодної оцінки щодо неналежного оповіщення позивача про необхідність прибуття 06.07.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що норми чинного законодавства вимагають, щоб повістка була вручена особисто і підписана особою, якій вона призначена.

Форма розписки та її зміст визначені в Додатку 11 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, згідно з яким повістка має відривну частину розписку про те, що повістка про виклик у визначений час до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, одержана певним громадянином із засвідченням його особистим підписом.

Разом із тим, згідно підпункту 2 пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 за № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

З аналізу наведених норм вбачається, що повернення поштового відправлення із відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання є належним доказом вручення повістки.

Однак, відповідно до абзацу 2 та 4 пункту 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року №270 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2023 року № 1071) (далі по тексту Правила № 270) рекомендовані листи з позначкою Повістка ТЦК під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК.

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК, працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за зазначеною адресою, яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

В силу пункту 6.12.3 Регламенту внутрішньої поштової кореспонденції, затвердженого наказом АТ «Укрпошта» від 28.12.2023 № 6668 (у редакції наказу АТ «Укрпошта» (далі по тексту Регламент №6668) рекомендовані листи з позначкою Повістка ТЦК під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). Адресат (одержувач) власноруч проставляє своє прізвище та підпис у аркуші ф.8 чи іншому документі, за яким здійснюється вручення. На бланку повідомлення про вручення адресат (одержувач) у відповідному місці зазначає дату вручення рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», розписується та зазначає своє прізвище та ініціали або ім`я та прізвище.

Згідно із пунктом 6.12.4 Регламенту №6668, у разі відсутності адресата (одержувача), за зазначеною на рекомендованому листі з позначкою «Повістка ТЦК» адресою, працівник ОПЗ інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК ф.22а, де додатково проставляє позначку «Повістка ТЦК», як вказано на рис.16. В аркуші ф. 8 проставляє відмітку про причину невручення, на зворотному боці відправлення зазначає дату вкладання повідомлення ф.22а до абонентської поштової скриньки.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та опису вкладення до нього, від 26.06.2025 повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 була надіслана відповідачем на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Поштове відправлення містить позначку «Повістка ТЦК», «Вручити особисто», а також вказівку про повернення відправнику у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою від 04.07.2025. Вказівка про номер телефону отримувача повістки не зазначена на поштовому відправленні (а.с. 24-25, 30).

Отже доводи позивача про те, що йому не була вручена повістка та з пошти йому не телефонували узгоджуються із сукупністю досліджених судом доказів.

Таким чином у справі відсутні докази належного повідомлення позивача про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 06.07.2025.

Також суд враховує, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та складенні протоколу позивач інформував уповноважених осіб відповідача про те, що повістки на руки він не отримував, про що свідчить наявність відповідних пояснень у протоколі.

Відтак, відповідач, під час складення протоколу про адміністративне правопорушення та до винесення оскаржуваної постанови мав можливість перевірити обставини оповіщення та/або вручення повістки ОСОБА_1 , а також підтвердити або спростувати викладені ним пояснення у протоколі, однак оскаржувана постанова не містить аналізу даних про те, що позивач вважається належним чином повідомленим про явку на 06.07.2025.

Отже, суд констатуєвідсутність належних, допустимих та достатніх доказів щодо правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Провадження у адміністративній справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 210-1КУпАП, слід закрити, оскільки згідно статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Відповідно до частин першої та третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн (а.с. 1).

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового зборув розмірі 605 грн 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 8-10, 139, 242, 246, 250, 255, 286, 295 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити повністю.

Скасувати постанову № 1380/2025 від 28.07.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАПта накладення на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн, а провадження по справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування витрат по оплаті судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

позивач -ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя О. О. Огієнко