Справа № 340/4851/25
Суддя: Т.М. КАРМАЗИНА
Дата ухвалення: 2025-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/4851/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати, ОСОБА_1 , грошового забезпечення за період виконання бойових (спеціальних) завдань з 16.02.2023 року по 09.05.2023 року у сумі 82 638 гривень 25 копійок;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення за період виконання бойових (спеціальних) завдань з 16.02.2023 року по 09.05.2023 року у сумі 82 638 гривень 25 копійок.

В обґрунтування позовних вимог представник зазначає, що ОСОБА_1 було подано рапорт до військової частини НОМЕР_1 в якому зазначено, що позивач проходив військову службу з 05.03.2022 року по 02.04.2024 року у військовій частині НОМЕР_1 . За даний період виконував бойові (спеціальні) завдання у складі угрупування сил і засобів логістичного забезпечення ЗСУ, до якого включено в/ч НОМЕР_2 , згідно бойових розпоряджень ГШ ЗСУ. Поряд з цим ОСОБА_1 був прикомандирований в/ч НОМЕР_1 до в/ч НОМЕР_2 . У зв`язку з вищевказаним, позивач просив надати вказівку для відповідних посадових осіб, необхідну для здійснення виплати додаткового грошового забезпечення за період виконання бойових (спеціальних) завдань з 16.02.2023 року по 09.05.2023 року у сумі 82 638,25 грн. 10.04.2025 року надійшла відповідь №1660/611 стосовно поданого рапорту від 30.04.2025 року щодо здійснення додаткової грошової виплати за період виконання бойових (спеціальних) завдань з 16.02.2023 року по 09.05.2023 року у складі угрупування сил і засобів логістичного забезпечення Збройних Сил України. За результатами опрацювання позивача було повідомлено, що здійснити додаткову грошову виплату за період з 16.02.2023 року по 09.05.2023 року не представляється можливим, оскільки підтверджуюча довідка № 2296 від військової частини НОМЕР_2 була видана 14.11.2024 і надійшла тільки 16.11.2024 року (вх.№1622), а позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення) та вибув до нового місця служби - військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ) у відповідність до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 02.04.2024 № 101, реалізованого на виконання наказу НГШ ЗСУ № 512 - РС від 01.02.2024 року. Поряд з цим, відповідач звернув увагу на те, що звітний фінансовий період за 2024 рік у військовій частині НОМЕР_1 був повністю закритий 31.12.2024 року. Позивач вважає, що відмова у виплаті йому грошового забезпечення за період виконання бойових (спеціальних) завдання з 16.02.2023 року по 09.05.2023 року у складі угрупування сил і засобів логістичного забезпечення Збройних Сил України, на зазначених у відповіді підставах є необґрунтованою та такою, що суперечить нормам чинного законодавства, зокрема Наказу Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 07.06.2018 №260.

Ухвалою суду від 21.07.2025 року у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду у прядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.50).

Представником Військової частини НОМЕР_1 подано до суду відзив на позовну заяву згідно якого позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зважаючи на те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.03.2022 року № 4 старшого солдата ОСОБА_1 , старшого водія автомобільного взводу автомобільної роти з 05.03.2022 року за мобілізацією зараховано до списків особового складу військової частини і поставлено на всі види забезпечення, а звільнений (переведений до іншого місця служби) був військовослужбовець наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.04.2024 року №101 з військової служби, розрахований та з 02 квітня 2024 року виключений із списків особового складу частини і всіх видів забезпечення. Зазначає, що підтверджуюча довідка (правова підстава для нарахування та виплати додаткової грошової виплати) надійшла від військової частини НОМЕР_2 із значним затриманням, лише 16.11.2024 (вх.№1622 від 16.11.2024), тобто більше чим за 6 (шість) місяців з моменту здійснення переводу позивача до нового місця служби - військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 . Тобто за відсутності позивача в списках військової частини, який був не звільнений з лав ЗСУ, а лише переведений до іншого місця військової служби, будь які практичні дії по нарахуванню та виплаті грошового забезпечення стали не можливими, в тому числі через закриття усіх річних звітних фінансових періодів в яких виникли спірні правовідносини. Більше цього, сам позивач знаючи про відсутність йому надходжень коштів за виконання спеціальних завдань, звернувся лише з рапортом 30.04.2025 (з тривалим порушенням усіх процесуальних строків) із точно зазначеним періодом і порахованою сумою у відповідність до довідки військової частини НОМЕР_2 №2296 від 14.11.2024 року. Таким чином позивач знаючи про дату видачі довідки № 2296 від 14.11.2024 військової частини НОМЕР_2 із точним зазначенням свого періоду участі у виконанні спеціальних завдань (з 16.02.2023- по 09.05.2023) та перебуваючи у іншій військовій частині не коректно (помилково) звернувся із рапортом до вже не належної за його грошовими виплатами військової частини НОМЕР_1 . При цьому, в подальшому ігноруючи письмову відповідь військової частини, де роз`яснено об`єктивні причини виникнення піднятого питання і можливі шляхи його вирішення. Однак пропозицію військової частини НОМЕР_1 по вирішенню спірного питання позивач повністю проігнорував, що підтверджується відсутністю будь-яких відомостей за результатами звернення до військової частини НОМЕР_3 під час подачі позовної заяви до суду. Отже, на думку представника відповідача виплата додаткового грошового забезпечення за виконання спеціальних завдань належить з 02 квітня 2024 року (з дати виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ) до виключних повноважень командира НОМЕР_3 як до діючого однієї частини військовослужбовця, у які військова частина НОМЕР_1 втручатися не вправі. Отже, вважає, що у задоволенні даної позовної вимоги до військової частини НОМЕР_1 слід відмовити. Також представник відповідача звертає увагу суду на пропущення позивачем строку звернення до суду із даним позовом (а.с.55-58).

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій повністю не погоджується з доводами відповідача, підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.68-75).

Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу по мобілізації з 05.03.2022 року у військовій частині НОМЕР_1 , про що свідчить наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2022 №4. (а.с.62зв.)

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2024 року №101 позивача з 02.04.2024 року виключено зі списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення, та вибув до нового місця служби АДРЕСА_1 (військової частини НОМЕР_3 ) (а.с.30, 63).

Позивачем подано до командира військової частини НОМЕР_1 рапорт щодо здійснення виплати додаткового грошового забезпечення за період виконання ним бойових (спеціальних) завдань з 16.02.2023 року по 09.05.2023 року у сумі 82638,25 грн.(а.с.35).

Листом від 10.04.2025 року №1660/611 позивачу надано відповідь у якій зазначено, що здійснити додаткову грошову виплату за період з 16.02.2023 року по 09.05.2023 року не представляється можливим, оскільки підтверджуюча довідка № 2296 від військової частини НОМЕР_2 була видана 14.11.2024 і надійшла тільки 16.11.2024 року (вх.№1622), а позивач не проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення) та вибув до нового місця служби - військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ) у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 02.04.2024 № 101, реалізованого на виконання наказу НГШ ЗСУ № 512 - РС від 01.02.2024 року. Також зазначено, що звітний фінансовий період за 2024 рік у військовій частині НОМЕР_1 був повністю закритий 31.12.2024 року. Враховуючи, що позивач не звільнений з лав Збройних Сил України, являється діючим військовослужбовцем, позивачу запропоновано звернутись із даним питанням до військової частини за місцем несення служби (а.с.36).

Вважаючи бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати додаткового грошового забезпечення за період виконання ним бойових (спеціальних) завдань протиправною, позивач через свого представника звернувся до суду із даним позовом.

Щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду із даним позовом, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Надаючи оцінку доводам дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд виходить з того, що спір щодо нарахування додаткової грошової винагороди (грошового забезпечення) є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №101 від 02.04.2024 року ОСОБА_1 з 02.04.2024 року виключено зі списків особового складу військової частини як такого, що вибув до нового місця служби АДРЕСА_1 (а.с.63). Отже, позивач продовжує проходити військову службу.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що позивачем не порушено строк звернення до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

В силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII), який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч.3 ст.2 Закону №2232-XII громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. (ч.4 ст.2 Закону №2232-XII)

Статтею 3 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 40 Закону №2232-XII визначає, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі статтею 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з п.1 ст.9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ст.12 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок №260, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 2 розділу І вказаного Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 17 розділу І Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

У подальшому (і станом на час спірних правовідносин) відповідними Указами Президента України воєнний стан в Україні продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 28 лютого 2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), розмір додаткової винагороди може бути збільшений відповідно до умов та розмірів, визначених Міністерством оборони, але не більше ніж до 50000 гривень.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Крім того, наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року № 44, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 січня 2023 року за №177/39233 (який застосовується з 01 лютого 2023 року) внесено зміни до Порядку № 260, зокрема доповнено цей Порядок новим розділом: «XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану».

За пунктом 2 розділу ХХХІV Порядку № 260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту);

у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;

з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони;

на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника;

з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення);

з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями.

- 50 000 гривень - тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;

- 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.

Згідно з пунктом 3 розділу ХХХІV Порядку № 260 райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 4 розділу ХХХІV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Пунктом 14 розділу ХХХІV Порядку №260 визначені військовослужбовці, які не включаються до наказів про виплату додаткової винагороди:

самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника);

усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади,- з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника), до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника);

відмовились виконувати бойові накази (розпорядження),- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);

вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння,- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);

вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією,- за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини;

добровільно здалися в полон,- з дня з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, оголошеного наказом командира (начальника);

навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення до самогубства, встановленого судом),- за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство;

Зазначене не стосується військовослужбовців, визначених в абзацах другому - шостому цього пункту, які протягом поточного місяця:

захоплені в полон, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні;

загинули (померли) внаслідок отриманих поранень, травм або отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини.

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн. виплачується військовослужбовцям, зокрема, тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Визначення конкретного розміру додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 у межах до 30 000,00 грн. або у межах до 100000,00 грн. є виключно повноваженнями суб`єкта владних повноважень.

Представником відповідача, разом із відзивом надано довідку військової частини НОМЕР_2 , а саме №2296 від 14.11.2024, яка видана військовослужбовцям, зокрема й позивачу, які проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . (а.с.64зв.-65) Підставою для видачі вказаної довідки стали бойове розпорядження Головнокомандувача ЗСУ від 15.03.2023 №114611; розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.02.2023 №370/ПУ/734дск; бойові розпорядження КУС і ЗЛЗ ЗСУ від 10.05.2023 №370/ПУ/3049дск, від 19.05.2023 №370/ПУ/3242дск; розпорядження з логістичного забезпечення нач. 1631 ЦАБО від 16.02.2023 №8дск; журнал застосування військової частини від 11.04.2023 №445дск; журнали бойових дій від 11.05.2023 №516, від 11.07.2023 №621дск; рапорт командира взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 від 03.08.2023 №4758 відповідні накази (по стройовій частині).

Так, ОСОБА_1 у період з 16.02.2023 року по 09.05.2023 року виконував бойові (спеціальні) завдання у складі угруповання сил і засобів логістичного забезпечення ЗСУ до якого включена військова частина НОМЕР_2 згідно бойових розпоряджень ГШ ЗСУ: №11517 від 16.02.23, №11541 від 17.02.23, №11569 від 18.02.23, №11588 від 19.02.23, №11634 від 20.02.23, №11701 від 22.02.23, №11740 від 23.02.23, №11768 від 24.02.23, №11790 від 25.02.23, №11806 від 26.02.23, №11854 від 27.02.23, №11894 від 28.02.23, №11926 від 01.03.23, №11963 від 02.03.23, №11981 від 03.03.23, №11989 від 03.03.23, №12032 від 04.03.23, №12124 від 07.03.23, №12148 від 08.03.23, №12188 від 09.03.23, №12208 від 10.03.23, №12343 від 14.03.23, №12383 від 15.03.23, №12425 від 16.03.23, №12410 від 16.03.23, №12464 від 17.03.23, №12508 від 18.03.23, №12525 від 19.03.23, №12607 від 21.03.23, №12654 від 22.03.23, №12691 від 23.03.23, №12722 від 24.03.23, №12737 від 24.03.23, №12815 від 27.03.23, №12854 від 28.03.23, №12880 від 29.03.23, №12911 від 30.03.23, №12933 від 31.03.23, №12942 від 31.03.23, №12979 від 01.04.23, №13042 від 03.04.23, №13075 від 04.04.23, №13109 від 05.04.23, №13142 від 06.04.23, №13209 від 07.04.23, №13246 від 08.04.23, №13302 від 10.04.23, №13329 від 11.04.23, №13330 від 11.04.23, №13357 від 12.04.23, №13383 від 13.04.23, №13424 від 14.04.23, №13449 від 15.04.23, №13472 від 16.04.23, №13516 від 17.04.23, №13554 від 18.04.23, №13594 від 19.04.23, №13595 від 19.04.23, №13622 від 20.04.23, №13911 від 21.04.23, №13670 від 21.04.23, №13698 від 22.04.23, №13770 від 24.04.23, №13803 від 25.04.23, №13836 від 26.04.23, №13861 від 27.04.23, №13862 від 27.04.23, №13911 від 28.04.23, №13912 від 28.04.23, №13940 від 29.04.23, №12979 від 01.05.23, №13042 від 03.05.23, №13075 від 04.05.23, №13109 від 05.05.23, №13142 від 06.05.23, №13209 від 07.05.23, №13246 від 08.05.23, №13246 від 09.05.23

До того ж, у вказаній довідці зазначено, що військовослужбовцями порушень, передбачених пунктом 14 розділу ХХХІV Порядку №260, протягом зазначеного періоду допущено не було.

Згідно довідки про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 у період лютого 2023 року травень 2023 року не виплачувалась додаткова винагорода згідно Постанови №168 (а.с.62).

Доцільно зазначити, що за зміст довідок відповідальність несе уповноважений командир (начальник), який видав відповідну довідку. Тож, якщо відрядженому військовослужбовцю видано довідку про підтвердження його участі у бойових діях або заходах, зміст та форма якої відповідають вимогам закону, підписану уповноваженим командиром (начальником), то презюмується, що цей командир (начальник) перевірив та підтвердив наявність документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, на підставі якого визначив терміни безпосередньої участі кожного конкретного відрядженого військовослужбовця у бойових діях або заходах.

Зміст цих документів може ставитися під сумнів лише за наявності доказів недобросовісного чи зловмисного спотворення фіксації реальної участі конкретного військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах. Іншим випадком необхідності пошуку доказів участі військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах може бути ситуація втрати (знищення) документів військової частини (підрозділу) в умовах бойових дій, засвідчена відповідними документами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2024 № 560/3153/23, від 21 березня 2024 року у справах №560/3159/23 та № 560/3141/23.

Доводи відповідача про те, що підтверджуюча довідка №2296 військової частини НОМЕР_2 надійшла із запізненням, а позивач наразі не проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та закінчився звітний фінансовий період, не є обґрунтованими, оскільки чинними нормативно-правовими актами, зокрема пунктом 14 розділу ХХХІV Порядку №260, таких підстав для невиплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі, не визначено.

А отже, позивач має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі із розрахунку до 100000 грн. на місяць за період виконання бойових (спеціальних) завдань з 16.02.2023 року по 09.05.2023 року, а тому бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагород передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень за безпосередню участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах є протиправною. Належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду збільшену до 100000 гривень за безпосередню участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, у відповідності до Постанови №168.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати сторонами не понесені.

Керуючись ст.ст.132, 139, 243-246, 255, 292-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100000 гривень за місяць, за період з 16.02.2023 року по 09.05.2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану у розмірі до 100000 гривень за період виконання бойових (спеціальних) завдань з 16.02.2023 року по 09.05.2023 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. КАРМАЗИНА