Справа № 440/1737/25
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2025-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/1737/25
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2025 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (надалі також - відповідач), відповідно до якого просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30 січня 2025 року №62 щодо відмови їй у переведенні на пенсію за віком, відповідно до Закону України Про державну службу;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести та здійснити нарахування і виплату їй пенсії за віком, відповідно до Закону України Про державну службу з 28 січня 2025 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач одержує пенсію за віком відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як матері особі з інвалідністю. 28 січня 2025 року звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії згідно Закону України «Про державну службу», враховуючи складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30 січня 2025 року №62 їй відмовлено у переведенні на пенсію за віком, відповідно до Закону України Про державну службу. Позивач вважає прийняте рішення протиправним та таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим, вона була змушена звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази. Залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Відповідно до наданих представником третьої особи пояснень наголошено, що згідно з пунктами 10 та 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 889 на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 №3723-ХІІ Про державну службу (далі по тексту - Закон 3723) мають право особи, які на день набрання чинності Законом 889: - мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону 3723 та актами Кабінету Міністрів України; - займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону 3723 та актами Кабінету Міністрів України. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області з 28.03.2022 як одержувач пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 28.01.2025 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою щодо переходу на пенсію за іншим Законом. Заява розглядалась, за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області. При опрацюванні заяви встановлено, що вік ОСОБА_1 52 роки, загальний страховий стаж відповідно до наданих документів становить 33 роки 06 місяців 28 днів, в тому числі на посадах державної служби 26 років 11 місяців 17 днів. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, за принципом екстериторіальності, винесено рішення №62 від 30.01.2025 про відмову у перерахунку пенсії оскільки не досягнено пенсійного віку. Враховуючи вищезазначене, вважаємо, що права та законні інтереси ОСОБА_1 жодним чином не порушено, а позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню /а.с. 33-34/.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області позов не визнало та у відзиві на позовну заяву /а.с.31-33/ представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на правомірність відмови в призначенні пенсії за віком. Наголосив, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону №3723-ХІІ і п. 10, 12 р. XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Під час розгляду наданих документів встановлено, що загальний страховий стаж позивача відповідно до наданих документів становить 33 рік 06 місяців 28 днів, в тому числі на посадах державної служби 26 років 11 місяців 17 днів.

Відповідно до ст 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення всіх інших державних службовців здійснюється згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсійного віку передбаченого статтею 37 Закону № 3723 позивачем не досягнуто. Враховуючи вищезазначене, пенсії зі зниженням пенсійного віку, як матері дитини інваліда з дитинства, призначаються тільки за нормами Закону № 1058. У зв`язку з цим, право на переведення з пенсії за віком згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу відсутнє у зв`язку з недосягненням пенсійного віку /а.с. 86-88/.

Згідно з частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (надалі також КАС України) у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Відповідно до частини другої статті 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При цьому, як визначено частиною другою статті 262 КАС України, якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області з 28.03.2022 як одержувач пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

28.01.2025 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою щодо переходу на пенсію за іншим Законом /зв.а.с. 38-39/.

Заява розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, яким винесено рішення №62 від 30.01.2025 про відмову у перерахунку пенсії у зв`язку з не досягненням пенсійного віку /а.с. 36-37/.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку вимогам позивача, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Пунктом 13 Перехідних положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про статус суддів", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України та цього Закону, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років.

Таким чином закон пов`язує право на призначення дострокової пенсії за віком жінкам, які є матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років жінки.

Так, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначена пенсія за віком за нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV з 09.10.2017 року, як матері особи з інвалідністю з дитинства /а.с.73/.

Частиною 3 статті 45 Закону № 1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Таким чином, позивачу призначена пенсія за віком за нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV як мати особи з інвалідністю, що передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, однак за призначенням пенсії відповідно до Законом України "Про державну службу" позивач із заявою встановленої форми, звернулася вперше.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом № 889-VIII.

Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), а також пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII.

Як зазначено в спірному рішенні при опрацюванні звернення загальний страховий стаж заявниці відповідно до наданих документів становить 33 рік 06 місяців 28 днів, в тому числі на посадах державної служби 26 років 11 місяців 17 днів.

Відповідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Судом встановлено, що станом на день подання позивачем заяви про перехід на пенсію за іншим Законом від 28.01.2025, ОСОБА_1 виповнилось 52 роки, що у відповідності до ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII, ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV не дає їй право на призначення пенсії відповідно до Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Враховуючи, що на час звернення позивача до відповідача про призначення пенсії по віку, як державного службовця стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби складав більше 20 років, тому за позивачем зберігається право на призначення пенсії відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу.

Як наслідок, суд приходить до висновку про правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30 січня 2025 року №62.

Вирішуючи переданий на розгляд суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, та наявність повноважень та правомірності дії відповідача в межах, визначених частиною 2 статті 2 КАС України.

Встановивши наявність у особи, яка звернулась з позовом до суду, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання вказаного права (інтересу) і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Зміст суб`єктивного матеріального права, або охоронюваного законом інтересу визначається не предметом позову, а його підставою.

Під підставою позову, слід розуміти фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога (вимоги) позивача. Зокрема, йдеться про юридичні факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, та які зумовлюють виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин, а також інші доказові факти, на підставі яких можна зробити висновок про наявність або відсутність зазначених юридичних фактів.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури. Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи, що позивачем всупереч вимогам чинного законодавства не досягла встановленого віку (60 років), то оцінюючи оскаржене рішення відповідача на відповідність його вимогам часини другої статті 2 КАС України, суд дійшов висновку, що вказане рішення прийняте відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд.83, м. Одеса, 65012, ідентифікаційний код 20987385), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд.34, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код 13967927) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ч.8 ст. 18, ч.ч. 7-8 ст. 44 та ст. 297 КАС України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підп. 15.5 підп. 15 п. 1 р. VII "Перехідні положення" КАС України.

Головуючий суддя І.Г. Ясиновський