Справа № 160/16998/25
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Покровської селищної ради про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
10.06.2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Алєксєєнко Руслана Юріївна звернулася через підсистему "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Покровської селищної ради, в якому просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.06.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 11.07.2025 року. Також вказаною ухвалою суду відповідача зобов`язано надати додаткові докази в даній справі.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
25.06.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позов, в якому він заперечує проти задоволення вищезазначеного позову у повному обсязі, вважає його безпідставним та необґрунтованим з огляду на наступне. Щодо відповідності містобудівній документації Генеральному плану смт. Покровське зазначає, що факт укладання договору оренди землі з ОСОБА_2 14.09.2015 року, тобто до затвердження Генерального плану у 2017 році, не звільняє позивача від обов`язку дотримуватися чинної містобудівної документації. Будь-які нові наміри забудови повинні відповідати Генеральному плану, що діє на момент звернення за містобудівними умовами. Щодо розташування земельної ділянки на проїжджій частині вказує, що посилання позивача на цільове призначення земельної ділянки за даними Державного земельного кадастру («землі житлової та громадської забудови» для «будівництва та обслуговування будівель торгівлі») не спростовує факту її часткового розташування на проїжджій частині згідно з містобудівною документацією. Інформація Державного земельного кадастру відображає загальне цільове призначення, тоді як містобудівна документація деталізує функціональне зонування та обмеження використання території, керуючись при цьому ДБН Б.2.2-12:2019. Щодо наявності самочинного будівництва та порушення державних будівельних норм зазначає таке. На момент розгляду заяви позивача, на земельній ділянці вже існувала побудована автомийка самообслуговування, а це можна розглядати як приховування реальних намірів: заявник подав документи на будівництво одного типу об`єкта ("торгова будівля"), але вже реально без будь-яких дозвільних документів збудовано зовсім інший об`єкт автомийку. Це є прямою спробою обійти встановлені нормативи та процедури. Функціональне призначення автомийки суттєво відрізняється від заявленого «нового будівництва торгової будівлі та навісу». Торгова будівля призначена для роздрібної торгівлі, тоді як автомийка для надання послуг з обслуговування автомобілів, що пов`язано з іншими санітарно-гігієнічними, екологічними та містобудівними вимогами. Будівництво автомийки здійснено без отримання будь-яких дозвільних документів, що кваліфікується як самочинне будівництво відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України, статей 29, 37, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Закону України «Про архітектурну діяльність». Також зазначає, що вказана самочинно збудована автомийка порушує вимоги ДБН Б.2.2-12:2019 щодо санітарно-захисних зон, протипожежних розривів та функціонального зонування території. Видача містобудівних умов та обмежень на земельну ділянку, де вже здійснено самочинне будівництво, яке не відповідає містобудівній документації та чинним будівельним нормам, була б порушенням законодавства з боку відповідача. Метою видачі містобудівних умов та обмежень є визначення правових передумов для нового будівництва, а не легалізація існуючих самочинно збудованих об`єктів. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 року продовжено строк розгляду адміністративної справи до 10.10.2025 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Суборендар має право зводити у встановленому законодавством порядку житлові, виробничі, торгівельні, культурно-побутові та інші будинки, будівлі та споруди і об`єкти благоустрою, у тому числі зелені насадження (п. 13 договору суборенди земельної ділянки).
Відповідно до п. 1 договору оренди земельної ділянки від 14.09.2015 року, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку в межах населеного пункту АДРЕСА_1 на території Покровської селищної ради Покровського району для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
Пунктом 2 Договору оренди земельної ділянки від 14.09.2015 року визначено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0463 га в межах населеного пункту АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлізгідно рішення Покровської селищної ради від 10.09.2015 року № 1314-39/VI.
Відповідно до п. 7 договору оренди земельної ділянки від 14.09.2015 року, договір укладено терміном до 10.09.2025 року. Після закінченння строку оренди орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити орендодавця про намір продовжити його дію.
На підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: №1210, виданий 10.06.2024 року, видавник: Васильківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області відбулася заміна сторони Орендаря з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .
28.03.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Виконавчого комітету Покровської селищної ради із заявою на видачу містобудівних умов і обмежень.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України 17 лютого 2011 року № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон № 3038-VI) управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється, зокрема, шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації.
За визначенням 41 цього Закону державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про основи містобудування" державний контроль у сфері містобудування здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, органами місцевого самоврядування та іншими уповноваженими на це державними органами.
Підпунктами 1, 2, абзацу 1 пункту 5 Порядку №553 Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Держархбудінспекцією та її територіальними органами. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється, зокрема, за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за територіальним принципом (у межах областей) у порядку проведення планових та позапланових перевірок.
Отже, відповідно до зазначених норм, на органи державного архітектурно-будівельного контролю покладено обов`язок контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації.
Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
За визначенням п.8 ч.1 ст.1 вказаного Закону містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.
Статтею 6 Закону № 3038-VI передбачено, що до уповноважених органів містобудування та архітектури належать органи, визначені у ст.13 Закону України № 687-XIV від 20.05.1999р. «Про архітектурну діяльність», до яких належать органи державного архітектурно-будівельного контролю, зокрема, виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.
Приписами ст.13 Закону України № 687-XIV від 20.05.1999р. «Про архітектурну діяльність» передбачено, що до уповноважених органів містобудування та архітектури належать: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архітектури; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань архітектури; структурні підрозділи обласних, районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань архітектури; виконавчі органи сільських, селищних, міських рад з питань архітектури.
Орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань архітектури, структурні підрозділи обласних, районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій підконтрольні і підзвітні відповідним органам виконавчої влади в межах, передбачених законом.
Органи місцевого самоврядування здійснюють свою діяльність у сфері містобудування та архітектури відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Згідно ч.ч.2 та 3 ст.8 Закону № 3038-VI планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.
Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Відповідно до ст.26 Закон № 3038-VI забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.

Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 3-1) отримання права на виконання підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 4-1) державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва та майбутній об`єкт нерухомості у випадках, визначених законом; 4-2) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом та прийнятий в експлуатацію у випадках, визначених цим Законом, об`єкт (його складову).

Згідно з ч.1 ст.29 Закону № 3038-VI основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Відповідно до ч.2 ст.29 Закону № 3038-VI фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються:

1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);

3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000.

Нормами ч.4 ст.29 Закону № 3038-VI визначені підстави для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, а саме:

1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;

2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;

3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Так, підставою для прийняття 04.04.2025 року Виконавчим комітетом Покровської селищної ради рішення за №А707350982, реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ MUO1:3343-8077-1573-9592 про відмову у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Досліджуючи питання наявності невідповідності намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні та, як наслідок, правомірності спірного рішення, суд зазначає наступне.

Так, згідно зі статтею 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні та визначає довгострокову стратегію планування та забудови території.

Генеральний план смт. Покровське, затверджений рішенням Покровської селищної ради від 12.05.2017 року № 179-6/VII, чітко визначає «червоні лінії», за межами яких заборонено будівництво капітальних споруд.

Сторонами не заперечується, що запропоноване будівництво знаходиться за межами дозволеної зони згідно з Генеральним планом.

Слід зазначити, що факт укладання договору оренди землі з ОСОБА_2 14.09.2015 року, тобто до затвердження Генерального плану у 2017 році, не звільняє позивача від обов`язку дотримуватися чинної містобудівної документації. Будь-які нові наміри забудови повинні відповідати Генеральному плану, що діє на момент звернення за містобудівними умовами.

Також слід вказати, що відповідно до проєкту підоснови «Картографо-топогеодезична основа для розробки (оновлення) містобудівної документації, Генерального плану на території смт Покровське Дніпропетровської області» (стереотопографічна зйомка 2015 року), частина вказаної земельної ділянки перебуває на проїжджій частині з покриттям. Розміщення капітальних споруд на проїжджій частині є неприпустимим, оскільки створює перешкоди для руху транспорту та пішоходів, а також суперечить нормам безпеки та ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» (далі ДБН Б.2.2-12:2019), які встановлюють вимоги до функціонального використання територій.

Посилання позивача на цільове призначення земельної ділянки за даними Державного земельного кадастру («землі житлової та громадської забудови» для «будівництва та обслуговування будівель торгівлі») не спростовує факту її часткового розташування на проїжджій частині згідно з містобудівною документацією.

Інформація Державного земельного кадастру відображає загальне цільове призначення, тоді як містобудівна документація деталізує функціональне зонування та обмеження використання території, керуючись при цьому ДБН Б.2.2-12:2019.

Крім того, із матеріалів даної справи убачається, що на момент розгляду заяви позивача, на земельній ділянці вже існувала побудована автомийка самообслуговування, що свідчить про приховування реальних намірів: заявник подав документи на будівництво одного типу об`єкта ("торгова будівля"), але вже реально без будь-яких дозвільних документів збудовано зовсім інший об`єкт автомийку.

При цьому, функціональне призначення автомийки суттєво відрізняється від заявленого «нового будівництва торгової будівлі та навісу». Торгова будівля призначена для роздрібної торгівлі, тоді як автомийка для надання послуг з обслуговування автомобілів, що пов`язано з іншими санітарно-гігієнічними, екологічними та містобудівними вимогами.

Таким чином, матеріали справи встановлено невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно відмовлено ОСОБА_1 у видачі містобудівних умов та обмежень, а тому рішення Виконавчого комітету Покровської селищної ради від 04.04.2025 року за №А707350982, реєстраційний номер документу в ЄДЕССБ MUO1:3343-8077-1573-9592, про відмову у видачі містобудівних умов та обмежень, затвердженого Наказом Відділу з питань містобудування, архітектури та енергетичного менеджменту виконавчого комітету Покровської селищної ради від 14.04.2025 року за № 04-МУО Про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єкта будівництва: Про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єкта будівництва:Нове будівництво торгової будівлі та навісу є правомірним.

Відповідно ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а отже, задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Покровської селищної ради про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна