Справа № 135/1317/25
Суддя: Волошина Т. В.
Дата ухвалення: 2025-10-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 135/1317/25
Провадження № 2-а/135/10/25
РІШЕННЯ

іменем України

14.10.2025 м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,

розглянувши в м. Ладижин Вінницької області у порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій сторін

1.1. Виклад позиції позивача

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Басараб О.Д. звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просила скасувати постанову № 1352 по справі про адміністративне правопорушення від 29.08.2025 про накладення на нього штрафу в розмірі 17 000 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаний та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 було вручено повістку №5043/0 з вимогою з`явитися 30.01.2025 о 09:00 до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 для уточнення його облікових даних, направлення для проходження медичного огляду, визначення призначення на особливий період. ОСОБА_1 з`явившись за повісткою 30.01.2025 пройшов військово-лікарську комісію. Після чого знову отримав повістку з вимогою з`явитися на 09:00 31.01.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення своїх облікових даних та визначення призначення на особливий період. 31.01.2025 ОСОБА_1 з`явився за зазначеною вище повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де уточнив свої військово-облікові дані, пред`явив довідку про здобувача освіти за даними ЄДЕБО з питань освіти, в якій зазначена дата завершення здобуття освіти 30.06.2027, а також пред`явив документ із застосунку «Резерв +» де була відмітка про його відстрочку від призову за п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Водночас ОСОБА_1 знову було вручено повістку №1245/3101/в з вимогою з`явитися на 09:00 07.03.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення своїх облікових даних та визначення призначення на особливий період.

Згідно з інформацією з додатку «Резерв +» ОСОБА_1 уточнив свої дані вчасно, а саме 08.07.2024. Водночас 07.03.2025 ОСОБА_1 не зміг прийти, оскільки лікувався, на підтвердження чого надав довідку № 953 про тимчасову непрацездатність видану КП «Ладижинський міський ЦПМСД» від 05.03.2025. Згідно з довідкою ОСОБА_1 в період з 05.03.2025 по 12.03.2025 перебував на лікуванні у зв`язку з ГРВІ. Після одужання ОСОБА_1 почав відвідувати заняття в університеті, оскільки у зв`язку з хворобою мав багато пропусків. Відтак ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за викликом на 09:00 07.03.2025 у зв`язку з хворобою, що підтверджується належними доказами та є поважною причиною для неприбуття, про що також зазначено і в оскаржуваній постанові.

Представник звертає увагу, що оскаржувана постанова винесена 25.08.2025, тобто після закінчення визначеного ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення. Так, датою виявлення факту не виконання вимог представників відповідача з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 є наступний день за датою, на яку ОСОБА_1 повинен був прибути за повісткою, тобто 08.03.2025. Тобто граничною датою накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, у даному конкретному випадку, є 08.06.2025, оскільки посадовим особам відповідача станом на 08.03.2025 достовірно було відомо, що ОСОБА_1 не з`явився за повісткою, яка його зобов`язувала здійснити дані заходи 07.03.2025. За таких обставин вважає, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду

18.09.2025 ухвалою суду залишено позовну заяву без руху та встановлено представнику позивача п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків.

22.09.2025 представником позивача подано до суду позовну заяву в новій редакції, в якій усунуто її недоліки.

23.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було запропоновано подати відзив на позовну заяву у п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі від 23.09.2025 разом з копією позовної заяви з додатками була отримана відповідачем 24.09.2025.

10.10.2025 представником відповідача через систему "Електронний суд" було подано відзив на позовну заяву, який зареєстровано судом 13.10.2025. У відзиві представник відповідача не погоджується з позовними вимогами, оскільки вважає їх необґрунтованими та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Розглядаючи заяву представника відповідача про продовження процесуального строку подачі відзиву та питання щодо прийняття судом відзиву на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Суд зазначає, що копія ухвали про відкриття провадження у справі 23.09.2025 разом з копією позовної заяви з додатками була отримана відповідачем 24.09.2025, в свою чергу, строк відповідача для подання відзиву сплив 30.09.2025, а з клопотанням про продовження строку подачі відзиву на позовну заяву та самим відзивом на позовну заяву останній звернувся до суду лише 10.10.2025.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2024 року у справі №990/246/24 наголошує, що поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

У заяві про поновлення строку на подачу відзиву представник відповідача посилається на те, що відзив подано з порушенням строку в зв`язку із великою завантаженістю по службі.

Водночас встановлено, що відзив, долучені до нього документи та заяву про поновлення строку представником відповідача подано 10 жовтня 2025 року, тобто на 16-тий день з дня отримання ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками до неї, що істотно перевищує встановлений ухвалою суду строк для його подачі, оскільки вимогами ч. 1 ст. 286 КАС України визначено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, відзив подано не тільки з порушенням строку встановленого ухвалою суду, а й строку розгляду справи (ст. 286 КАС України).

Також суд враховує, що поданий відповідачем відзив за своїм змістом є нескладним, з незначним обсягом викладених обставин, а відтак, вказаний процесуальний документ для свого виготовлення не потребував використання значного часу.

Разом з тим, змістовних і вагомих доводів щодо вчинення представником відповідача всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати свої процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку, в клопотанні не наведено.

Посилання на завантаженість по службі є бездоказовим, необґрунтованим і безпідставним, коли в клопотанні не наведено будь-яких об`єктивних поважних (непереборних) труднощів, які б перешкодили своєчасно подати відзив, а також не надано жодних документальних доказів, які б підтверджували поважність такого пропуску.

За таких умов, беручи до уваги близький за змістом правовий висновок, викладений у постанові КАС ВС від 30 вересня 2024 року у справі №260/3417/21, суд позбавлений можливості прийняти вказаний відзив до уваги та поновити процесуальний строк для його подачі, оскільки вказане свідчитиме про надмірну гнучкість, яка може призвести до нівелювання процесуальних вимог, порушення принципу змагальності, що поставить сторону відповідача у більш вигідне становище порівняно з позивачем, чого суд здійснити не вправі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення чи продовження відповідачу строку подачі відзиву на позовну заяву, отже заява відповідача про продовження строку подачі відзиву задоволенню не підлягає, відзив на позовну заяву судом не приймається, у зв`язку з пропуском відповідачем визначеного судом строку на його подання.

За вказаних фактичних обставин справи, а також наявності доказів своєчасного та належного повідомлення сторін, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

IІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідною відміткою в тимчасовому посвідченні № НОМЕР_1 (а.с. 19).

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 11).

З витягу з системи "Резерв+" вбачається, що ОСОБА_1 уточнив дані 08.07.2024, має відстрочку від мобілізації (а.с. 6).

З копій повісток № 5043/0 та № 3001 вбачається, що ОСОБА_1 викликався для уточнення своїх облікових даних до ІНФОРМАЦІЯ_2 30.01.2025 на 09:00 та 31.01.2025 на 09:00 (а.с. 9).

Згідно з довідкою, яка отримана з Єдиної державної електронної бази з питань освіти 27.01.2025 за № 571518 ОСОБА_1 навчається на денній формі в Державному торговельно-економічному університеті, дата початку здобуття освіти 01.09.2023, дата завершення здобуття освіти 30.06.2027 (а.с. 7). На підтвердження факту навчання у вказаному навчальному закладі також надано додаткову угоду від 10.04.2025 до договору від 17 серпня 2023 № 1418д/бк-2023 про надання платної освітньої послуги щодо підготовки фахівця (а.с. 8).

Згідно з довідкою за № 953, яка видана 05.03.2025 КП Ладижинський міський ЦПМСД», студент ОСОБА_1 з 05.03.2025 по 07.03.2025, з 07.03.2025 по 10.03.2025 та з 10.03.2025 по 12.03.2025 був звільнений від відвідувань навчального закладу у зв`язку з хворобою - ГРВІ (а.с. 10).

Відповідно до постанови № 1352 від 29.08.2025 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , підполковник ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 встановив, що згідно з відомостями зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення за вх. № 24762 від 15.08.2025, ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за викликом на 09:00 07.03.2025 у зв`язку з хворобою, що підтверджується належними доказами та є поважною причиною для неприбуття. Проте ОСОБА_1 протягом трьох діб від визначеної у повістці дати прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 не повідомив про причини неявки, що зафіксовано актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом, станом на третю добу за вх. № 7996 від 10.03.2025. Надалі ОСОБА_1 у семиденний термін не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зафіксовано актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом, станом на сьому добу за вх. № 8331 від 14.03.2025. Своїми діями ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме абз. 22 ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», внаслідок чого вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Вказаною постановою ОСОБА_1 було піддано адміністративному стягненню у виді 17 000 грн штрафу. Відомості про отримання ОСОБА_1 примірника постанови відсутні (а.с. 14-16).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 у справі № 607/7987/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтю 210-1 КУпАП доповнено частиною 3 Законом України від 9 травня 2024 року № 3696-IX, який набрав чинності 19.05.2024.

Згідно з абз. 1, 3 ч. 1 ст. 22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 7 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

У контексті наведеного суд зазначає, що визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто, з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Так, згідно з пунктом 7 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Водночас наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Отже, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Як видно з оскаржуваної постанови днями вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, є дні, коли позивачем не вчинені дії, які він повинен вчинити цього дня 10.03.2025 та 14.03.2025, а днями виявлення є відповідно - 10.03.2025 та 14.03.2025, коли відповідачем було зафіксовано відповідними актами факти неприбуття військовозобов`язаного ОСОБА_1 для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом - станом на третю добу за вх. № 7996 від 10.03.2025 та станом на сьому добу за вх. № 8331 від 14.03.2025.

Отже, датами виявлення правопорушення є 10.03.2025 та 14.03.2025 коли позивач не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом.

Постанова № 1352 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн винесена 29.08.2025, тобто після закінчення визначеного ст. 38 КУпАП граничного строку накладення адміністративного стягнення 15.06.2025.

Частина 1 статті 247 КУпАП зазначає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема за: відсутністю події і складу адміністративного правопорушення; якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені статтею 38 КУпАП.

Частиною 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 1352 від 29.08.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн, а справу про адміністративне правопорушення слід закрити.

ІV. Щодо розподілу судових витрат між сторонами

Як вбачається з квитанції № LZRU-K176-7EUE від 07 вересня 2025 року позивач за подання позову сплатив 484 грн 48 коп. судового збору (а.с. 20).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, за результатом судового розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позову, позивачу підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 484 грн 48 коп. сплаченого за подання адміністративного позову.

Керуючись статтями 77, 132, 139, 243-246, 250, 286 КАС України, ст. ст. 251, 288 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , підполковника ОСОБА_2 , № 1352 від 29 серпня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривень 48 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя