Справа № 160/17444/25
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, Дніпровської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради, Департамент громадського порядку і цивільного захисту Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції, Дніпровської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради, Департамент громадського порядку і цивільного захисту Дніпровської міської ради, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Національного агентства з питань запобігання корупції та Дніпровської міської ради щодо ненадання ОСОБА_1 статусу викривача на підставі повідомлень про правопорушення, пов`язаного з корупцією відносно неврегульованого конфлікту інтересів (потенційного чи реального) директора Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради ОСОБА_2 , у зв`язку з перебуванням за сумісництвом на посаді керівника Громадського формування з охорони громадського порядку «Муніципальна варта Дніпро»;
- зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції та Дніпровську міську раду надати (присвоїти) Коршуну Сергію Володимировичу статус викривача в розумінні ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачами протиправно не підтверджено статус позивача як викривача. Позивач вважає, що бездіяльність відповідачів на предмет підтвердження у позивача статусу викривача, суперечить нормам чинного законодавства, є протиправною, а відповідачі, у свою чергу, зобов`язані підтвердити статус викривача у позивача.
Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
До суду від представника Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради (далі третя особа-1) надійшли пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. В поясненнях підтримано позицію представника відповідача-2, викладену у відзиві останнього на позовну заяву.
До суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечив проти тверджень представника відповідача-2, викладених у відзиві на позовну заяву. Наголошує на тому, що відповідач-2 повністю ігнорує факти вчинення викритого корупційного правопорушення. Посилається на бездіяльність щодо належної перевірки факту вчинення викритого корупційного правопорушення.
До суду від представника Департаменту громадського порядку і цивільного захисту Дніпровської міської ради (далі третя особа-2) надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції підтримав позицію представника відповідача-2, викладену у відзиві останнього на позовну заяву.
До суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечив проти тверджень представника відповідача-1, викладених у відзиві на позовну заяву. Наголошує на тому, що відповідач-1 повністю ігнорує факти вчинення викритого корупційного правопорушення. Посилається на бездіяльність щодо належної перевірки факту вчинення викритого корупційного правопорушення.
До суду від представника відповідача-1 надійшли заперечення (на відповідь на відзив), в яких останній заперечив проти задоволення позовних вимог та підтримав позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.
Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебував на посаді провідного юрисконсульта адміністрації Комунального підприємства «Муніципальна варта».
23.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до Дніпровської міської ради зі скаргою, в якій просив:
- надати йому статус викривача корупції;
- розглянути питання об`єктивного службового розслідування, аудиту чи інших відповідних заходів щодо корупційних діянь відносно директора КП «Муніципальна варта» ОСОБА_2 ;
- розглянути питання подання позовної заяви відносно директора КП «Муніципальна варта» ОСОБА_2 в порядку ст. 237 КЗпП України за незаконне звільнення працівників підприємства;
- розглянути питання відмови у наданні правової (правничої) допомоги представниками департаменту правового забезпечення ДМР, директору КП «Муніципальна варта» ОСОБА_2 у судовій справі щодо порушення права на декретну відпустку, мобінг, цькування і підготовку незаконного звільнення ОСОБА_1 , оскільки у Дніпровської міської ради може виникнути конфлікт інтересів, через наведені позивачем корупційні факти.
Листом від 04.02.2025 №7/11-266 «Про розгляд скарги» Дніпровською міською радою повідомлено позивачу, зокрема, про те, що для притягнення директора КП «Муніципальна варта» ОСОБА_2 до відповідальності, пов`язаної з корупцією, слід надати факти, що доводять вчинення ним корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, які можна перевірити.
На підставі наказу Комунального підприємства «Муніципальна варта» від 20.01.2025 №15-к «Про звільнення ОСОБА_3 » у зв`язку з порушенням трудової дисципліни, керуючись ст. ст. 147-149 Кодексу законів про працю України, Актом про відсутність працівника на роботі від 17.01.2025, у зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 більше трьох годин на роботі протягом робочого дня без повалених причин, враховуючи, що дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці, на підставі Протоколу засідання дисциплінарної комісії, щодо службового розслідування стосовно ОСОБА_1 від 20.01.2025, звільнено ОСОБА_1 , провідного юрисконсульта адміністрації 20.01.2025 за прогул без поважних причин (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Позивач звернувся до Національного агентства з питань запобігання корупції із повідомленням від 06.02.2025 (вх. №ПК/327/0-25 від 07.02.2025) щодо можливого порушення вимог антикорупційного законодавства директором КП «Муніципальна варта» ОСОБА_2 .
«Оскільки наведена у зверненні інформація не містить обґрунтованих відомостей, які можуть свідчити про невідповідність рівня життя наявних у суб`єктів декларування майну і одержаним ними доходам, то підстави для проведення моніторингу способу життя відсутні. Разом з тим питання проведення моніторингу способу життя може бути розглянуто після їх отримання.
Крім того, наведена інформація з приводу того, що Вашу скаргу від 23.12.2024 до Дніпровської міської ради йому надана відповідь 04.02.2025, без відповідного реагування, зазначаємо, що відповідно до ч. 2 ст. 532 Закону повідомлення підлягає розгляду, якщо наведена у ньому інформація містить фактичні дані, що вказують на можливе вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень Закону, які можуть бути перевірені.
Водночас Законом надано визначення поняттю «викривач» (абз. 20 ч. 1 ст. 1 Закону).
Так, особа вважається викривачем за сукупності таких умов:
- повідомити про корупцію має фізична особа (громадянин України, іноземець, особа без громадянства), яка переконана, що її інформація є достовірною;
- наведена у повідомленні інформація повинна містити факти, що доводять можливе вчинення іншою особою корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, які можна перевірити;
- ця інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходження нею служби чи навчання.
У разі відсутності хоча б однієї з вищевказаних умов особа вважається заявником.
Згідно з ч. 1 ст. 53-3 Закону права викривача виникають з моменту повідомлення інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону. При цьому звертаємо увагу, що обов`язковою умовою для набуття статусу викривача є джерело походження інформації, вказане у абз. 20 ч. 1 ст. 1 Закону Зазначаємо, що викладена у Вашому повідомленні інформація базується на фактах, які стали відомі Вам із загальнодоступних джерел.
Враховуючи викладене, зробити висновок про набуття Вами статусу викривача наразі не вбачається за можливе».
Не погоджуючись зі змістом отриманої відповіді, позивач направив до Національного агентства з питань запобігання корупції скаргу від 21.02.2025 (вх. №К-151/0-25 від 21.02.2025) стосовно можливих порушень вимог законодавства його працівником під час розгляду повідомлення від 06.02.2025.
З огляду на зазначене, підстави для вжиття заходів реагування щодо працівників Національного агентства відсутні.
Кодексом України про адміністративні правопорушення чи Кримінальним кодексом України не передбачена відповідальність за подання неточних відомостей до декларації.
Отже, у зв`язку з відсутністю в наданій Вами інформації фактичних даних про відображення суб`єктом декларування відомостей, що стосуються майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, і можуть відрізнятися від достовірних на суму понад 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації, питання щодо вжиття заходів реагування в межах прав та повноважень, визначених ст. ст. 11, 12 Закону, до ОСОБА_2 може бути вирішено після надання додаткової інформації.
Разом з тим, відповідно до положень ч. 1 ст. 65-1 Закону за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.
Порядок проведення службового розслідування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 7.03.2023 № 246) (далі Порядок), визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно осіб, на яких поширюється дія Закону.
У пункті 2 Порядку визначено випадки за яких може бути проведено службове розслідування, зокрема у разі невиконання або неналежного виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чи особою, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, а також недодержання вимог законодавства.
Рішення про проведення службового розслідування приймає орган (посадова особа), якому (якій) відповідно до законодавства надано повноваження призначати на посаду та звільняти з посади особу, стосовно якої пропонується проведення службового розслідування, або керівник органу, підприємства, установи, організації, в якому (яких) виявлено порушення (п. 4 Порядку).

Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням безпосередньо до суду».

Позивач зазначає, що відповідачі допустили протиправну бездіяльність, яка полягає в ненаданні статусу викривача позивачу, що стало підставою для звернення позивача до суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень суб`єктів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України «Про запобігання корупції» визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції»:

корупційне правопорушення діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність;

корупція використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей;

потенційний конфлікт інтересів наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

реальний конфлікт інтересів суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції;

викривач фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання;

внутрішні канали повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону способи захищеного (у тому числі анонімного) повідомлення інформації викривачем керівнику або уповноваженому підрозділу (особі) органу, юридичної особи, у яких викривач працює, проходить службу чи навчання або на замовлення яких виконує роботу, а так само до органу вищого рівня, уповноважена особа якого здійснює контроль за дотриманням антикорупційного законодавства на підвідомчих підприємствах, в установах та організаціях;

зовнішні канали повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону шляхи повідомлення інформації викривачем через фізичних чи юридичних осіб, у тому числі через медіа, журналістів, громадські об`єднання, професійні спілки тощо;

регулярні канали повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень способи захищеного (у тому числі анонімного) повідомлення інформації викривачем органам прокуратури, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентству з питань запобігання корупції.

Згідно норм ст. 2 Закону України «Про запобігання корупції» відносини, що виникають у сфері запобігання корупції, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цим та іншими законами, а також прийнятими на їх виконання іншими нормативно-правовими актами. У разі якщо норми цього Закону чи інших актів законодавства у сфері запобігання корупції допускають неоднозначне (множинне) тлумачення норм щодо прав та обов`язків осіб, на яких поширюється дія цього Закону, застосовується найбільш сприятливе для таких осіб тлумачення норми.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про запобігання корупції» до повноважень НАЗК віднесено отримання та розгляд повідомлень, здійснення співпраці з викривачами, участь у забезпеченні їх правового та іншого захисту, перевірка дотримання законодавства з питань захисту викривачів, внесення приписів з вимогою про усунення порушень трудових (звільнення, переведення, атестація, зміна умов прані, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) та інших прав викривачів і притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні їхніх прав, у зв`язку з такими повідомленнями.

Приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції» НАЗК надано права проводити перевірки організації роботи із запобігання і виявлення корупції в державних органах, органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, юридичних особах публічного права та юридичних особах, зазначених у частині другій статті 62 цього Закону, зокрема щодо підготовки та виконання антикорупційних програм, функціонування внутрішніх і регулярних каналів повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, захисту викривачів; отримувати від осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняних до них осіб, працівників юридичних осіб публічного права та юридичних осіб, зазначених у частині другій статті 62 цього Закону, письмові пояснення з приводу обставин, що можуть свідчити про порушення вимог цього Закону щодо захисту викривачів.

За ч. 6 ст. 12 Закону України «Про запобігання корупції», НАЗК надано право у випадках виявлення порушення вимог цього Закону щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, захисту викривачів або іншого порушення цього Закону, порушення вимог законодавства з питань лобіювання, інших вимог та обмежень, передбачених Законом України «Про лобіювання», Національне агентство вносить керівнику відповідного органу, підприємства, установи, організації припис щодо усунення порушень законодавства, проведення службового розслідування, притягнення винної особи до встановленої законом відповідальності.

Припис Національного агентства є обов`язковим для виконання. Про результати виконання припису Національного агентства посадова особа, якій його адресовано, інформує Національне агентство упродовж десяти робочих днів з дня одержання припису.

За змістом ч. ч. 1-3 ст. 53 Закону України «Про запобігання корупції» викривачі, їх близькі особи перебувають під захистом держави.

За наявності загрози життю, житлу, здоров`ю та майну викривачів, їх близьких осіб у зв`язку із здійсненим повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону правоохоронними органами до них можуть бути застосовані правові, організаційно-технічні та інші спрямовані на захист від протиправних посягань заходи, передбачені Законом України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві».

Для захисту прав та представництва своїх інтересів викривач може користуватися всіма видами правничої допомоги, передбаченої Законом України «Про безоплатну правничу допомогу», або залучити адвоката самостійно.

Національне агентство в разі звернення викривача: 1) здійснює представництво в суді інтересів викривача у випадках, якщо викривач неспроможний самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження, а представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси викривача, не здійснюють або неналежним чином здійснюють його захист; 2) має право бути присутнім на засіданнях судів усіх інстанцій, у тому числі на закритих судових засіданнях, за умови згоди викривача, в інтересах якого судовий розгляд оголошено закритим; 3) має право звертатися до суду з позовом (заявою) про захист прав і свобод викривачів, брати участь у судовому розгляді справ, провадження в яких відкрито за його позовами (заявами, клопотаннями (поданнями); 4) має право вступати у справи, провадження в яких відкрито за позовами (заявами, клопотаннями (поданнями) викривачів, на будь-якій стадії їх судового розгляду; 5) має право ініціювати незалежно від участі Національного агентства у судовому провадженні перегляд судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень ст. 53-3 Закону України «Про запобігання корупції» права викривача виникають з моменту повідомлення інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.

Викривач має право:

1) бути повідомленим про свої права та обов`язки, передбачені цим Законом;

2) подавати докази на підтвердження своєї заяви;

3) отримувати від уповноваженого органу, до якого він подав повідомлення, підтвердження його прийняття і реєстрації;

4) давати пояснення, свідчення або відмовитися їх давати;

5) на безоплатну правничу допомогу у зв`язку із захистом прав викривача;

6) на конфіденційність;

7) повідомляти про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону без зазначення відомостей про себе (анонімно);

8) у разі загрози життю і здоров`ю на забезпечення безпеки щодо себе та близьких осіб, майна та житла або на відмову від таких заходів;

9) на відшкодування витрат у зв`язку із захистом прав викривачів, витрат на адвоката у зв`язку із захистом прав особи як викривача, витрат на судовий збір;

10) на винагороду у визначених законом випадках;

11) на отримання психологічної допомоги;

12) на звільнення від юридичної відповідальності у визначених законом випадках;

13) отримувати інформацію про стан та результати розгляду, перевірки та/або розслідування за фактом повідомлення ним інформації.

Права та гарантії захисту викривачів поширюються на близьких осіб викривача.

У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, стверджує про те, що відповідачі безпідставно не підтвердили йому статус викривача.

Слід звернути увагу на те, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Тобто, під протиправною бездіяльністю слід розуміти безпідставне не вжиття суб`єктом владних повноважень юридично значимих дій, вжиття яких належить до його компетенції.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Як зазначалось вище, положеннями ст. 11 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено перелік повноважень Національного агентства, як державного органу, що по суті є визначенням його владних управлінських функцій.

Положеннями п. 16-2 ч. 1 ст. 3 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК України) передбачено, що викривач це фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, звернулася із заявою або повідомленням про корупційне кримінальне правопорущення до органу досудового розслідування.

Тобто, особа є викривачем з моменту повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону, за умов, визначених в абз. 20 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» та п. 16-2 ч. 1 ст. 3 КПК України.

При цьому, ч. ч. 1-3 ст. 53-2 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що викривач самостійно визначає, які канали використовувати для повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.

Факт того, що особа є викривачем безпосередньо може підтверджується такими документами, зокрема, копією відповіді органу, юридичної особи публічного права, юридичної особи, зазначеної в ч. 2 ст. 62 Закону України «Про запобігання корупції» на повідомлення (заяву, скаргу тощо) викривача; копією листа органу, юридичної особи публічного права, (юридичної особи, зазначеної в ч. 2 ст. 62 Закону) про результати попередньої перевірки повідомлення; копією повідомлення Національному агентству про початок досудового розслідування за участю викривача (відповідно до вимог ч. 9 ст. 214 КПК України); копією повідомлення Національному агентству про участь викривача у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією (відповідно до вимог ч. 5 ст. 257 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Наведений перелік не є вичерпним, виникнення у особи прав викривача у зв`язку із здійсненим нею повідомленням, може підтверджуватися й іншими документами, виданими уповноваженими органами.

У спірних правовідносинах, з матеріалів справи слідує, що відповідач-1 листом №282-03/13182-25 від 17.02.2025 у встановлений законодавством термін, повідомив позивача про те, що зробити висновок про набуття позивачем статусу викривача не вбачається за можливе з підстав відсутності у зверненні обґрунтованих відомостей, які можуть свідчити про невідповідність рівня життя наявних у суб`єктів декларування майну і одержаним ними доходами, а отже, на переконання суду, і не було допущено по відношенню до позивача бездіяльності в частині розгляду його повідомлення, яке стосувалося захисту його прав, як викривача.

Також, у зв`язку з тим, що повідомлення позивача стосувалося можливих фактів порушення вимог Закону щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, зокрема, у директора Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради Кохановського Сергія Миколайовича, відповідачем-1 було надано відповідь і в цій частині (лист-відповідь долучено до відзиву на позовну заяву). Суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Щодо позовних вимог в частині надання позивачу статусу викривача, суд зазначає, таке.

Враховуючи, що за результатами розгляду повідомлення позивача, останній не надав достатньо інформації та доказів для надання йому статусу викривача, відповідач-1 не мав на той момент об`єктивної можливості підтвердити набуття ним прав викривача, тому, правові підстави для надання такого статусу на даному етапі були також відсутні.

Разом з тим, відповідач-1 не відмовляв позивачу у наданні такого статусу, а повідомив про необхідність надання додаткових фактів для перевірки інформації, зазначеної у повідомленні.

Водночас, суд зазначає, що вказані позовні вимоги є похідними від вимоги визнання бездіяльності протиправною та, відповідно, є такими, що також не підлягають задоволенню, як необґрунтовані та передчасні, позаяк, умовою для вжиття заходів реагування стосовно можливого порушення прав позивача, як викривача, у тому числі проведення перевірки можливих фактів порушення вимог Закону з боку директора Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради ОСОБА_2 , є саме наявність підтвердження набуття ним таких прав.

Ураховуючи те, що підтвердження або непідтвердження статусу викривача здійснюється суб`єктом розгляду повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, яким, в даному випадку, є Національне агентство з питань запобігання корупції, Дніпровська міська рада була позбавлена правових підстав для вжиття заходів реагування. З огляду на зазначене, позовні вимоги до Дніпровської міської ради є безпідставними, оскільки остання не є тим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено підтвердження статусу викривача та перевірки фактів, зазначених у повідомленнях про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень.

Крім того, позивач стверджує, що відповідачами не було вжито заходів щодо розгляду та перевірки усіх викладених у його повідомленні фактів корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, на що, суд зазначає, що згідно з п. 13 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про запобігання корупції», до повноважень Національного агентства належать отримання та розгляд повідомлень, здійснення співпраці з викривачами, участь у забезпеченні їх правового та іншого захисту, перевірка дотримання законодавства з питань захисту викривачів, внесення приписів з вимогою про усунення порушень трудових (звільнення, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) та інших прав викривачів і притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні їхніх прав, у зв`язку з такими повідомленнями.

Відповідно до положень ст. 53-2 Закону України «Про запобігання корупції», вимоги до повідомлень (у тому числі анонімних) про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону та порядок їх розгляду визначаються цим Законом.

Повідомлення підлягає розгляду, якщо наведена у ньому інформація містить фактичні дані, що вказують на можливе вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень цього Закону, які можуть бути перевірені.

Натомість, у даному випадку, суд звертає увагу на те, що позивачем у повідомленні не зазначено конкретних фактів, які б беззаперечно вказували на можливе вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, іншого порушення Закону директором Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради ОСОБА_2 , які б реально могли бути перевірені відповідачем-1 в межах своїх повноважень. Позивачем не зазначено про наявність конкретних фактів про можливе вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, іншого порушення Закону з підтвердженням відповідними матеріалами та документами.

Таким чином, з наведеного вище, суд дійшов висновку, що викривач набуває такого статусу з моменту, коли він здійснив всі залежні від нього дії для повідомлення про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, щоб відповідна інформація надійшла до адресата. Однак, з матеріалів справи судом встановлено, що позивач таких дій не вчинив та до відповідача-1 не звернувся з наданням відповідних фактів, про які останнім було зазначено в листі №282-03/13182-25 від 17.02.2025 за результатами розгляду повідомлення позивача.

Подібний висновок зроблено Верховним Судом у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.06.2020 у справі №816/1874/17.

Разом з тим, у численних постановах (зокрема, від 02.08.2019 у справі №0240/3532/18-а, 30.04.2020 у справі №826/10631/17, 14.05.2020 у справі №805/1479/16-а) Верховний Суд сформував правову позицію, відповідно до якої обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Так, відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями частини першої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Верховний Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналіз викладених положень законодавства також дає підстави для висновку, що звертаючись до суду з позовом, позивач повинен пояснити, які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржувані дії суб`єкта владних повноважень, як аналогічним чином вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №9901/575/19.

Однак, позивач не довів, на підставі чого ґрунтуються його вимоги в розрізі порушених прав спірною бездіяльністю, та яким чином така бездіяльність відповідачів порушують його права, свободи чи інтереси.

Інші аргументи позивача, наведені ним у позовній заяві, не мають юридичного значення для правильності вирішення цього спору, не спростовують висновків, зроблених судом, тому, не беруться судом до уваги.

Згідно з приписами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За наслідком розгляду даного спору, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду спору по суті та задоволенню не підлягають.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2-10, 72-77, 90, 139, 241-247, 250, 255, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, Дніпровської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради, Департамент громадського порядку і цивільного захисту Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька