Справа № 480/319/19
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2025-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення
10 жовтня 2025 року Справа № 480/319/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гелети С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмовому провадженні) у приміщенні суду у м. Суми заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор" про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор" до Державної служби України з питань праці , третя особа - управління Держпраці в Сумській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.05.2019, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.08.2020 та постановою Верховного Суду від 05.10.2020, адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор" до Державної служби України з питань праці, про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Зобов`язано Державну службу України з питань праці розглянути заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор" від 02.10.2018, отриману Державною службою України з питань праці 17.10.2018 №11744/0/2-ДП-18, щодо продовження строку дії дозволу № 1195.13.30, виданого товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор" 12.11.2013 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду по даній справі.

Представник позивача засобами поштового зв`язку подав заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній справі шляхом зобов`язання Державної служби України з питань праці негайно розглянути заяву позивача від 02.10.2018 та прийняти мотивований адміністративний акт (рішення) відповідно до вимог закону (зокрема, з дотриманням принципів обґрунтованості та юридичної визначеності) та з урахуванням висновків суду, викладених у постановах судів у справі №480/319/19.

Ухвалою суду від 02.10.2025 заяву позивача про встановлення судового контролю призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб (письмовому провадженні), надано відповідачу строк для надання відповідних письмових пояснень щодо поданої заяви.

Відповідач надав письмові пояснення в яких просить відмовити у задоволенні заяви позивача.

Зазначає, що з метою виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 Держпраці був направлений лист від 09.11.2020 № 7852/2.3/11-20 до Управління, в якому було зазначено про те, що вищенаведені судові рішення набрали законної сили та підлягають виконанню.

У додатках до цього ж листа містились заява Товариства на продовження строку дії дозволу від 12.11.2013 № 1195.19.30 та оригінал дозволу від 12.11.2013 № 1195.13.30.

За результатами повторного розгляду заяви Товариства від 17.10.2018 № 11744/0/2-ДП-18 на продовження терміну дії дозволу від 12.11.2013 № 1195.13.30, з урахуванням рішення, листом від 20.11.2020 № 11811/18-27/06/2020/9891 Управління повідомило про те, що 12.03.2020 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 03.03.2020 № 207 «Про внесення змін до Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки», якою було внесено зміни до додатків 2 та 3 Порядку № 1107, а саме скорочено перелік видів робіт підвищеної небезпеки, що потребують наявності дозволу та перелік машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, експлуатація (застосування) яких вимагає наявності дозволів та розширено перелік видів робіт підвищеної небезпеки, які виконуються на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці.

Так, відповідно до внесених на той час змін до Порядку № 1107 робота, зазначена у дозволі від 12.11.2013 № 1195.13.30 «випробування електричного устаткування електричних станцій та мереж, технологічного електрообладнання напругою понад 1000В», виключена з переліку робіт, на виконання яких потрібен дозвіл та відноситься до таких, що виконуються на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці.

Тобто, відповідно до діючої, на той час, редакції Порядку № 1107, подання декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці саме по собі надавало право суб`єкту подання право на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, без прийняття рішення суб`єктом владних повноважень.

У свою чергу, Товариством була подана декларація відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці, що надавало Товариству право виконувати роботи по випробуванню устатковання електричних станцій і мереж, технологічного електрообладнання на майданчиках замовників в місті Суми та Сумській області.

Повертаючись до питання виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 зазначаємо, що за результатами повторного розгляду заяви Товариства, останнє було проінформовано про те, що у відповідності до внесених змін воно мало право на випробування електричного устатковання електричних станцій та мереж, технологічного електрообладнання напругою понад 1000В на підставі поданої ним декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці.

Ураховуючи законодавчі зміни та обставини цієї справи, вважаємо дії, зокрема,

інформування Товариства про його право на виконання робіт по випробуванню устатковання електричних станцій і мереж, технологічного електрообладнання на майданчиках замовників в місті Суми та Сумській області, належним та повним виконанням рішення.

Звертаючись з позовом до Суду, Товариство мало на меті продовження дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки задля виконання відповідних робіт з використанням відповідної техніки та відновлення порушених, на його думку, прав.

Виходячи з системного тлумачення норм права, закріплених у Законі України «Про охорону праці», Порядку № 1107, правової природи дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, можна зробити висновок про те, що отримуючи такий дозвіл суб`єкт господарювання має на меті виконання відповідних робіт та використання відповідної техніки.

Водночас, ураховуючи викладені обставини та положення Порядку № 1107 у редакції 12.03.2020, Товариство мало право на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, на підставі поданої ним декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці, що свідчить про відсутність його порушених прав.

Оскільки Товариство мало право на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, відсутні підставі вважати про порушення його прав.

Додатково звертаємо увагу Суду на те, що 06.12.2019 Товариство звернулось до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення по даній справі.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 у справі

№ 480/319/19 у задоволенні заяви Товариства про встановлення судового контролю по даній справі відмовлено.

Серед долучених до заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду по адміністративній справі № 480/319/19, поданої Товариством за вихідним № 442-09 від 30.09.2025, додатків, наявний лист Управління від 20.11.2020 №11811/18-27/06/2020/9891, який і є підставою подання цієї заяви Товариством.

Звертаємо увагу Суду на тому, що перша заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення не стосувалась зазначеного листа Управління.

Після отримання рішення про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням Рішення від 23.11.2020 та листа Управління від 20.11.2020, який є предметом розгляду та підставою для подання цієї заяви, Товариством не було подано відповідної заяви з зазначених наразі підстав.

Як вже зазначалось, на той час діяла редакція Порядку № 1107, відповідно до якої, випробування електричного устатковання електричних станцій та мереж, технологічного електрообладнання напругою понад 1000В» відноситься до таких, що виконуються на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці.

Водночас, чинна редакція Порядку № 1107 (від 30.04.2024) передбачає, що виконання таких робіт здійснюється на підставі дозволу.

Відтак, впродовж 5-ти років Позивач не вважав, що лист Управління від 20.11.2020 № 11811/18-27/06/2020/9891 не є «належним адміністративним актом, необхідним для виконання судового рішення», але, після внесення відповідних змін до законодавства, усвідомлюючи про необхідність отримання дозволу на ведення робіт, позивач, замість отримання нового дозволу, звертається до Суду та підіймає питання про неналежне виконання рішення через 5 років.

Суд, перевіривши доводи заяви позивача про встановлення судового контролю та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами України та є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява №60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява №40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява №30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, визначений ст.ст.381-1, 382, 382-1 КАС України.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

Згідно абз.1 ч.1 ст.382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказані вище положення не розкривають умови, за яких суд має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення. Втім, очевидно, що такими умовами можуть бути невиконання, виконання не у повному обсязі або не у спосіб встановлений судом судового рішення всупереч вимог Конституції та закону.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.

Судом враховується, що судове рішення по даній справі набрало законної сили після перегляду в апеляційній інстанції, а тому саме відповідачем Державною службою України з питань праці повинно бути виконано судове рішення.

В ухвалі суду від 23.11.2020 по даній справі зазначено, що відповідачем було надано письмові пояснення на подану заяву позивача про встановлення судового контролю, в якій зазначає, що після розгляду в касаційному порядку судового рішення ним вчиняються заходи щодо добровільного виконання рішення суду, а саме 09.11.2020 було направлено на адресу третьої особи відповідний лист про витребування документів для розгляду заяви позивача та прийняття відповідного рішення.

Таким чином судом враховано, що на час прийняття ухвали суду від 23.11.2020 відповідачем вчиняються дії щодо виконання рішення суду в добровільному порядку, про що надано відповідні докази, вимоги заявника про зобов`язання подати до суду звіт про виконання судового рішення є передчасними.

В даному випадку, відповідач як на доказ виконання судового рішення посилається на наявність листа від 20.11.2020 № 11811/18-24/06/2020/9891.

Разом із тим, такий лист від 20.11.2020 взагалі свідчить про виконання судового рішення по даній справі та розгляд заяви позивача третьою особою по даній справі управлінням Держпраці в Сумській області.

Суд зазначає, що судовим рішення не було зобов`язано управління Держпраці в Сумській області вчиняти відповідні дії, в т.ч. і виконувати судове рішення.

Суд звертає увагу відповідача, що рішенням суду від 21.05.2019 зобов`язано саме Державну службу України з питань праці, а не управління Держпраці в Сумській області, розглянути заяву позивача від 02.10.2018, отриману Державною службою України з питань праці 17.10.2018 №11744/0/2-ДП-18, щодо продовження строку дії дозволу № 1195.13.30, виданого ТОВ "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор" 12.11.2013 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду по даній справі.

Саме на Державну службу України з питань праці покладено обов`язок виконати судове рішення, та прийняти відповідне рішення за результатом розгляду заяви позивача, оскільки за наслідками первинного розгляду заяви Державною службою України з питань праці листом від 12.11.2018 за підписом голови І.Шумелю було повернуто без розгляду заяву позивача.

Таким чином саме Державна служба України з питань праці повинна розглянути заяву позивача від 02.10.2018 та прийняти відповідне рішення по суті заяви.

Доказів того, що рішення суду по даній справі виконано саме Державною службою України з питань праці не надано, жодного документу за підписом уповноваженої особи Державної служби України з питань праці за результатом розгляду заяви позивача на виконання судового рішення від 21.05.2019 в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що є усі підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення у даній справі.

Такий висновок суду узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

У рішеннях Європейського суду з прав людини (у справах Алпатов та інші проти України, Робота та інші проти України, Варава та інші проти України, ПМП Фея та інші проти України), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, прослідковується однозначна позиція, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового процесу за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 248, 256, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор" про встановлення судового контролю по адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна компанія "Електрифікатор" до Державної служби України з питань праці, третя особа - управління Держпраці в Сумській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Зобов`язати Державну службу України з питань праці подати у 60-денний строк з дня отримання даної ухвали звіт про виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя С.М. Гелета