Справа № 300/9595/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/9595/24 пров. № А/857/8924/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року (ухвалене головуючим суддею Григоруком О.Б. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/9595/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення від 24.06.2024 № 42 в частині відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ;

зобов`язати відповідача призначити йому з 19.11.2023 пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019 та рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 у справі № 300/1/24 щодо обчислення спеціального стажу роботи позивача на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога з 15.04.1992 по 15.11.2002 у подвійному розмірі.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що відповідач протиправно оскаржуваним рішенням відмовив у призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст.55 Закону № 1788-ХІІ, з обґрунтувань відсутності заяви про призначення пенсії за вислугу poків вiд 27.11.2023, оскільки в електроннiй пенсiйнiй справі позивача наявна заява про призначення пенсії за вислугу poків вiд 19.11.2023.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 24.06.2024 № 42 в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 19.11.2023 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходи з того, що у спірних правовідносинах має місце помилка у зазначенні дати заяви про призначення пенсії за вислугу років 27.11.2023, замість 19.11.2023, суд вважав, що в спірних правовідносинах відповідачем допущено надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача на пенсійне забезпечення.

При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача суд вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог шляхом: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 24.06.2024 № 42 в частині відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити позивачу з 19.11.2023 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 19.11.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою від 19.11.2023 про призначення пенсії за вислугу років та доданими до заяви документами (а.с.12, 13).

За результатом розгляду заяви про призначення пенсії за вислугу років від 19.11.2023, за принципом екстериторіальності, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 27.11.2023 № 42 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років, в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи не менше 26 років 6 місяців.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 у справі № 300/1/24, яке набрало законної сили, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 42 від 27.11.2023 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога період роботи з 15.04.1992 по 15.11.2002 у подвійному розмірі та повторно розглянути заяву від 27.11.2023 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ, урахуванням рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019 (а.с.16-19).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.05.2024 у справі № 300/1/24, що набрала законної сили, відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про виправлення письмової описки згідно ст. 253 КАС України у резолютивній частині рішення суду від 26.03.2024 в адміністративній справі № 300/1/24, шляхом зазначення "повторно розглянути заяву від 19.11.2023", замість "повторно розглянути заяву від 27.11.2023" (а.с.14, 15).

Оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 24.06.2024 № 42, на виконання рішення суду від 26.03.2024 у справі № 300/1/24, позивачу зараховано до спеціального стажу роботи на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога період роботи з 15.04.1992 по 15.11.2002 у подвійному розмірі та повторно розглянуто заяву від 27.11.2023 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, урахуванням рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019. Враховано страховий стаж - 37 poків 04 мiсяцi 24 днi, спецiальний стаж - 29 poків 6 мiсяцiв 14 днiв. За результатом розгляду документiв, доданих до заяви до страхового стажу зараховано вci перiоди роботи. До спецiального стажу зараховано вci перiоди роботи. Встановлено, що в електроннiй пенсiйнiй справи наявна заява про призначення пенсії за вислугу poків вiд 19.11.2023, заява вiд 27.03.2024 вiдсутня. Зазначено, що за наявними документами заявник має право на призначення пенсiї за вислугу poків вiдповiдно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ за заявою вiд 27.11.2023. Так, як заявник звернувся до управлiння з заявою про призначення пенсiї за вислугу poків вiд 19.11.2023, то правових пiдстав виконати рiшення суду вiд 26.03.2024 по справi № 300/1/24 в частинi повторного розгляду заяви вiд 27.11.2023 про призначення пенсiї за вислугу poків немає, оскiльки заява вiд 27.11.2023 вiдсутня (а.с.10)

Позивач не погоджуючись із відмовою у призначенні пенсії, звернувся до суду з метою захисту порушеного права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно статті 7 Закону № 1788-ХІІ, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до статтей 51, 52 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Право на пенсію за вислугу років, серед визначених, мають працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції до 02.03.2015) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення (далі - Закон №213-VIII) статтю 55 Закону № 1788-ХІІ викладено в новій редакції.

Так, право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" вказаної статті мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі - Закон № 911-VIII) внесені зміни до статті 55 Закону № 1788-ХІІ, зокрема у пункті "е" в абзаці першому слова незалежно від віку замінено словами та цифрами після досягнення 55 років і; доповнено абзацами дванадцятим-двадцять п`ятим.

Отже, пункт "е" у зазначеній редакції визначав, що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року.

Однак рішенням Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Конституційний Суд України вказав, що положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у п. "а" ст. 54 Закону № 1788-ХІІ, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е", "ж" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням ст. ст. 1, 3, ч. 3 ст. 22, ст. 46 Основного Закону України.

Також, Конституційний Суд України зазначив, що положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, з огляду на що, оспорювані положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213, суперечать положенням ст. ст. 1, 3, 46 Основного Закону України.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019, положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто зазначені положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ втратили чинність з 4 червня 2019 року.

Таким чином, з 4 червня 2019 року при призначенні пенсії за віком необхідно керуватися статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ в редакції чинній до внесення до неї змін законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року" № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року" № 911-VIII, які визнано неконституційними.

Отже, на час звернення позивача у листопаді 2023 року із заявою про призначення пенсії за вислугу років, пунктом "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У відповідності до частин 1, 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.03.2024 у справі № 300/1/24, яке набрало законної сили, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 42 від 27.11.2023 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога період роботи з 15.04.1992 по 15.11.2002 у подвійному розмірі та повторно розглянути заяву від 27.11.2023 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ, урахуванням рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019 (а.с.16-19).

Відповідно до вказаного судового рішення, яке набрало законної сили, на день звернення позивача до територіального органу Пенсійного фонду України пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я, незалежно від віку, при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років, що дає право на призначення даного виду пенсії.

Оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 24.06.2024 № 42, на виконання рішення суду від 26.03.2024 у справі № 300/1/24, позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зараховано до спеціального стажу роботи на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога період роботи з 15.04.1992 по 15.11.2002. Враховано страховий стаж - 37 poків 04 мiсяцi 24 днi, спецiальний стаж - 29 poків 6 мiсяцiв 14 днiв. За результатом розгляду документiв, доданих до заяви до страхового стажу зараховано Bci перiоди роботи. До спецiального стажу зараховано вci перiоди роботи. Зазначено, що за наявними документами заявник має право на призначення пенсiї за вислугу poків вiдповiдно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ за заявою вiд 27.11.2023 (а.с.10).

Отже, відповідачем позивачу зараховано до спеціального стажу роботи на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога період роботи з 15.04.1992 по 15.11.2002. Враховано страховий стаж - 37 poків 04 мiсяцi 24 днi, спецiальний стаж - 29 poків 6 мiсяцiв 14 днiв. Встановлено, що за наявними документами заявник має право на призначення пенсiї за вислугу poків вiдповiдно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІє

Таким чином, позивач станом на листопад 2023 року має достатній спецiальний стаж роботи для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ.

Щодо відмови оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 24.06.2024 № 42 у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ з обґрунтувань, встановлення в електроннiй пенсiйнiй справи наявності заяви про призначення пенсії за вислугу poків вiд 19.11.2023, заява вiд 27.03.2024 вiдсутня. За наявними документами заявник має право на призначення пенсiї за вислугу poків вiдповiдно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ за заявою вiд 27.11.2023. Так, як заявник звернувся до управлiння з заявою про призначення пенсiї за вислугу poків вiд 19.11.2023, то правових пiдстав виконати рiшення суду вiд 26.03.2024 по справi № 300/1/24 в частинi повторного розгляду заяви вiд 27.11.2023 про призначення пенсiї за вислугу poків немає, оскiльки заява вiд 27.11.2023 вiдсутня (а.с.10), суд зазначає наступне.

Суд завертає увагу, що зазначення дати заяви про призначення пенсії за вислугу років 27.11.2023, замість 19.11.2023, є помилковим, оскільки за результатом розгляду заяви про призначення пенсії за вислугу років від 19.11.2023, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 27.11.2023 № 42 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років (а.с.12, 13).

При цьому, у справі № 300/1/24 вирішувалося питання правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 27.11.2023 № 42 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , зокрема яке було прийнято за результатом розгляду заяви про призначення пенсії за вислугу років від 19.11.2023.

Однак, ухвалою суду від 16.05.2024 у справі № 300/1/24, що набрала законної сили, відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про виправлення письмової описки згідно ст. 253 КАС України у резолютивній частині рішення суду від 26.03.2024 в адміністративній справі № 300/1/24, шляхом зазначення "повторно розглянути заяву від 19.11.2023", замість "повторно розглянути заяву від 27.11.2023" (а.с.14, 15).

Водночас, оскаржуваним рішенням в частині Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 24.06.2024 № 42 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ з обґрунтувань відсутності заяви про призначення пенсiї за вислугу poків вiд 27.11.2023.

При розгляді цієї справи, суд враховує висновки Верховного Суду, які висловлені у постанові від 06.03.2018 по справі №754/14898/15-а, в якій Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог, в тому числі при заповненні трудової книжки.

Також, у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 по справі №575/530/17 вказано про заборону допущення відповідачами (органами пенсійного фонду) певного формалізму при зверненні осіб про призначення чи перерахунку пенсії.

Такі правові позиції Верховного Суду відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України мають враховуватись судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних відносинах має місце помилка у зазначенні дати заяви про призначення пенсії за вислугу років 27.11.2023, замість 19.11.2023, а відповідачем допущено надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача на пенсійне забезпечення, а тому з метою ефективного захисту прав позивача суд першої інстанції правильно зобов`язав відповідача призначити ОСОБА_1 з 19.11.2023 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року у справі № 300/9595/24- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула