Справа № 369/7549/25
Суддя: Скрипник О. Г.
Дата ухвалення: 2025-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/7549/25
Провадження № 2-а/369/184/25
РІШЕННЯ

Іменем України

31.07.2025 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Скрипник О.Г., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом адвоката Євдокимова Д.А., поданого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИЛА:

Адвокат Євдокимов Дмитро Андрійович, який діє на підставі договору про надання правової допомоги, звернувся до суду від імені та в інтересах ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі по тексту - відповідач), про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якого просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 4492229 від 13 квітня 2025 року, винесену інспектором 2 взводу 7 роти 2 батальйону полку № 1 з обслуговування правого берега Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Сафроновим Марком Максимовичем, а провадження у відповідній справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити; судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. покласти на Відповідача.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 13 квітня 2025 року в м. Києві за адресою вулиця Академіка Заболотного, точна адреса вчинення правопорушення та розгляду справи про адміністративне правопорушення відсутні, інспектором 2 взводу 7 роти 2 батальйону полку № 1 з обслуговування правого берега Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Сафроновим Марком Максимовичем відносно Позивача було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 4492229. Разом з тим, Позивач не погоджується з винесеною постановою, вважає її протиправною, оскільки вона не відповідає вимогам закону і дійсним обставинам справи та була винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складання, а тому звернувся до суду з адміністративним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 квітня 2025 року матеріали справи передані на розгляд судді Скрипник О.Г. Ухвалою суду від 30.04.2025 р. відкрито провадження по справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначене судове засідання по справі на 14.07.2025 р. та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 261 КАС України.

2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача Черниша О.Г. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив позовні вимоги залишити без задоволення.

2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшло заперечення на відзив Відповідача на позовну заяву, в якому він просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні 14.07.2025 року представник позивача просив позовні вимоги задовольнити з підстав, викладеній у позовній заяві, представник відповідача Черниш О.Г. в задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні 14.02.2025 р. було оголошено перерву до 31.07.2025 р., представника аідповідача зобов`язано надати суду копію розпорядчого документу (наказу), який уповноважує працівників поліції здійснювати фіксацію порушень Правил дорожнього руху за допомогою приладу Трукам у ручному режимі, а також розпорядчого акту (наказу), який уповноважує працівників поліції здійснювати контроль за дотримання швидкісного режиму на проспекті Академіка Заболотного в м. Києві.

30.07.2025 р. через підсистему Електронний Суд від представника Відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

В судове засідання 31.07.2025 р. представник позивача не з`явився, подав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, в якій просив заявлені по справі позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Окрім того, відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні.

Враховуючи викладене, оскільки від представника позивача надійшла заява про проведення розгляду справи в судовому засіданні 31.07.2025 р. без його участі, а відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, а підстави для залишення позову без розгляду, відкладення розгляду справи відсутні, суд вважає за можливе розглянути справу по суті.

У відповідності до ч. 8 ст. 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши та оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і було встановлено судом, 13 квітня 2025 року в м. Києві за адресою вулиця Академіка Заболотного, більш точна та конкретна адреса вчинення правопорушення та розгляду справи про адміністративне правопорушення відсутні, інспектором 2 взводу 7 роти 2 батальйону полку № 1 з обслуговування правого берега Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Сафроновим Марком Максимовичем відносно позивача було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 4492229.

Відповідно до вказаної постанови, позивач, керуючи транспортним засобом, 13.04.2025 року о 14 год 19 хв., перевищив встановлення обмеження руху, а саме рухався в населеному пункті зі швидкістю 97 км/год. та якого було зафіксовано на прилад «Трукам», чим порушив п.12.4.ПДР, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306 «Про правила дорожнього руху», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 12.4. ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, зокрема, у випадку якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 222 КУпАП, розгляд справ про правопорушення, передбачені ч. 1-3, 5 ст. 122 КУпАП, покладено на органи Національної поліції.

Згідно положень ч. 1, 3 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі по тексту - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому, згідно ст. 251 КупАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2 розділу IV Інструкції, зміст постанови по справі про адміністративне повинен відповідати ст. 283 КУпАП.

Настання адміністративної відповідальності є неможливим без наявності складу адміністративної правопорушення, одним з елементів якого є об`єктивна сторона такого правопорушення, яка включає в себе зокрема і місце його вчинення.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити відомості про місце його вчинення. Водночас, постанова відповідача не містить конкретних відомостей про місце (адресу) вчиненого правопорушення та про місце розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення, оскільки в ній відсутні будь-які відомості щодо конкретної або навіть приблизної адреси вчинення правопорушення та розгляду відповідної справи.

Зазначення відповідачем в постанові вулиці Академіка Заболотного у м. Києві не може вважатись належним виконанням вказаних вище вимог закону, оскільки відповідно до загальновідомої інформації протяжність цієї вулиці складає більше 8 кілометрів, а постанова не містить будь-якої іншої географічної та (або) локаційної прив`язки, що було визнано і не оспорювалось і представником відповідача в судовому засіданні 14.07.2025 р.

Таким чином, відповідачем при притягненні позивача до адміністративної відповідальності не було встановлено місце вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що вказує на відсутність такої обов`язкового елементу його складу, як об`єктивна сторона.

Відповідно до ст. 31 Закону "Про Національну поліцію" № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Статтею 40 вказаного закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Системний аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70 ПДР), оскільки вимоги ч. 2 ст. 40 Закону № 580-VIII, передбачають, що інформація щодо встановленої відеотехніки і сама відеотехніка фіксації правопорушень повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.76 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних засобів.

В ході судового розгляду справи Відповідач, незважаючи на наявність у нього такого обов`язку, не довів належними та допустимими доказами факту наявності дорожнього знаку 5.76 в місці вчинення правопорушення, оскільки надані Відповідачем на підтвердження цього факту фотографії не містять жодних ані геолокаційної, ані часової прив`язки. Водночас, наявність такого дорожнього знаку в місці вчинення правопорушення не визнається та оспорюється позивачем.

Разом з тим, прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що доводиться приписами ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», в якій зазначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення правил дорожнього руху.

Отже, відповідно до наведеної норми працівники поліції можуть розміщувати спеціальну фото та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін «монтувати/розміщувати» не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема тримати в руках.

Відповідачем не було надано до суду доказів того, що лазерний вимірювач швидкості TruCam в момент фіксації правопорушення був розміщений стаціонарно.

Разом з тим, відповідачем не було надано суду нормативного (розпорядчого) акту, який уповноважував би працівників поліції здійснювати фіксацію порушень Правил дорожнього руху за допомогою приладу Трукам у ручному режимі, а також нормативного (розпорядчого) акту, який уповноважував би працівників поліції здійснювати контроль за дотримання швидкісного режиму на проспекті Академіка Заболотного в м. Києві.

Надані представником Відповідача у додаткових поясненнях незасвідчені роздруківки таблиць взагалі не є цілісним документом в розумінні встановлених до документів вимоги, не містять жодних відомостей про їх затвердження, підпису відповідальної посадової особи та не є належним та допустим доказом в розумінні вимог, встановлених до доказів. Водночас, надані представником відповідача у додаткових поясненнях методичні рекомендації за своєю правовою природою не є нормативним (розпорядчим) актом і не можуть породжувати прав та обов`язків, а є виключно внутрішнім допоміжним актом відповідача рекомендаційного характеру, який не має обов`язкового характеру.

Слід зазначити, що оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення містить і неіснуючий в законодавстві України про адміністративні правопорушення склад адміністративного правопорушення, за який не передбачено юридичної відповідальності, а саме вчинення перевищення встановлених обмежень руху. Тобто, відсутні як об`єкт, так і об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, що виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, з матеріалів справи неможливо встановити об`єктивну сторону згаданого вище правопорушення, оскільки відсутні належні докази вчинення такого правопорушення. Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За таких обставин, суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що, оскільки наданими до матеріалів справи про адміністративне правопорушення доказами не підтверджується та обставина, що позивач порушив п. 12.4. ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, в її діях не вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений положеннями вказаної статті.

В той же час відповідачем, в порушенням вимог ст. 280 КУпАП, додатково не було встановлено чи було вчинено правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а відтак дії останнього щодо прийняття рішення у формі постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП є неправомірними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

При цьому, положеннями ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

Відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 79 КАС України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - підлягає скасуванню як така, що винесена з недотриманням вимог чинного законодавства, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, тому сплачений по справі судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 2, 5-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 272, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Рижкіної Марини до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 4492229 від 13 квітня 2025 року, винесену інспектором 2 взводу 7 роти 2 батальйону полку № 1 з обслуговування правого берега Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Сафроновим Марком Максимовичем, якою ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3, ) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Оксана СКРИПНИК