Справа № 160/4163/23
Суддя: Чудопалова С. В.
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 160/4163/23
Провадження № 2-а/204/2/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

18 вересня 2025 року Чечелівськийрайонний суд міста Дніпра в складі:

головуючої судді Чудопалової С.В.

за участю секретаря судового засідання Корягіної Р.Р.

представника позивача Павленко І.О.

представника відповідача ПополітоваІ.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області (адреса знаходження: м. Дніпро, вул. Липинського, буд. 7) про визнання дій протиправними та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення від 22.02.2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є корінною українкою, яка народилася у м.Дніпрі у 1956 році, її батьки та рідні сестри теж є українцями. Вона мала паспорт громадянки України, який було видано ще 10.03.2000. У 2020 році вона звернулася до територіального відділу ДМС Новокодацького відділу ДМС щоб вклеїти фотокартку, але інспектор знищила її паспорт громадянки України, надавши роз`яснення, що на теперішній час фото до паспорту не вклеюють, а видають ID-картку, у зв`язку з чим вона сплатила за послуги з виготовлення нового і чекала місяць, та прийшовши за ID-карткою, начальник Новокодацького відділу ДМС Теленик Є.В. зазначив про помилкову видачу їй попереднього паспорту і тому він вважається недійсним, та рекомендував отримати паспорт громадянина Рф в посольстві РФ в м. Харкові, а потім вже паспорт громадянина України. Вона 24.05.2021 отримала паспорт громадянина РФ, після чого, 25.05.2021 звернулась до Новокодацького відділу ДМС для заміни його на український паспорт, але заступник керівника Новокодацького відділу ДМС Хижняк М.В. запропонувала зробити запит до РФ на підтвердження її дівочого прізвища. Зазначила, що вона 47 років мешкає в Україні, відпрацювала на заводі ім.Петровського до 2012 року, є ветераном праці, отримувала пенсію. Крім того у 21 році їй необхідно було пройти авторизацію для ПФу, але через те, що вже не мала паспору громадянки України, заблоковано її пенсійну картку, та не отримує пенсію. Вважає що має право на набуття громадянства України як за народженням так і за територіальним походженням, відповідно до ЗУ «Про громадянство України». До теперішнього часу їй надходять величезні адміністративні штрафи за незаконне перебування на території України з посиланням на ч. ч. 1, 3 ст. 3, ст. 9 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Як запевнили її у відділі ДМС їй вже повинні були видати документи, але через вторгнення рф всі реєстри закрити. В липні вона отримала лист, що можливо було отримати громадянство України без отримання паспорту рф виходячи з територіального походження, тобто право набуття громадянства України за народженням. Крім того ДМС повідомило їй, що у зв`язку із введенням військового стану, зупинені строки надання адмінпослуг та строки видачі дозвільних документів. Вважає, що через те, що вона є необізнаною з цього приводу, підстав не довіряти посадовим особам міграційної служби не було, тому вона і робила так, як їй рекомендували. Наразі намагається через суди доводити своє громадянство. Вважає, що у її діях не було жодних правопорушень, оскільки вона своєчасно зверталася до міграційної служби, але оскільки саме ними було допущені чисельні помилки, вона не має нести відповідальність. Прийняте відносно неї рішення про її видворення не ґрунтується на законі, оскільки ще у 1997 році вона отримала паспорт громадянки Україним і на протязі більше 20 років жодних питань не виникало. Вважає, що відсутні підстави для виконання протиправного рішення міграційної служби, крім того вважає, що рішення не містить доказів її провини, що вона нелегально потрапила на територію України. ІІ дуже принижує та обурює, адже вона є українкою в 10-поколінні,жила та працювала з 1997 року в Україні, має братів і сестер, які також є громадянами України, і зараз, будучи в 66 річному віці вимушена щось доводити та чекати. Працівники Новокодацького відділу ДМС 26.02.22 повинні були вже видати документи, але через вторгнення рф на територію України всі реєстри закрили, і вона нічого не отримала, через те, що в країні введено воєнний стан. Але ж вона, своєчасно звернулася до міграційної служби. А лише в липні 2022 отримала лист, з якого дізналася, що можливо було отримати громадянство без отримання паспорту РФ, виходячи з її територіального походження, тобто право набуття громадянства України за народженням.

Ухвалою суду від 11.04.2023 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду з викликом сторін.

Ухвалами суду від 08.06.2023 та від 15.08.2024 провадження по справі зупинялося до ухвалення судових рішень та набрання ними законної сили в справі № 205/2150/23 та 160/7849/24 за позовом ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення та про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.02.2024 по справі № 205/2150/23 рішення Леніенського районного суду м.Дніпра від 07.11.2023 залишено без змін. Ухвалою суду від 10.06.2024 провадження по справі було поновлено.

Постановою Третього Апеляційного адміністративного суду від 10.03.2025 по справі №160/7849/24 про визнання протиправною бездіяльність , зобов`язати вчинити певні дії апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 залишено без змін.

Ухвалою суду від 18.03.2025 провадження у справі було поновлено.

Постановою Верховного Суду України від 19.02.2025 у справі № 205/589/24 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ленінськогорайонного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2024 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25.09.2024 скасовано. Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України, про встановлення факту, що має юридичне значення - закрито.

Чечелівським відділом у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області 10.05.2023 надано відзив на позов, вважають, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, оскільки згідно діючого законодавства України, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в?їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року N? 3773-VI, в чинній редакції Закону від 15.10.2022 (далі - Закон N? 3773-VI). Громадянка рф ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , після отримання паспорту рф, мала право тимчасово перебувати на території України без оформлення візи не більш як 90 днів протягом 180 днів, згідно до положень частини 16 статті 4 Закону N? 3773-VI, та підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р.N? 150. ОСОБА_1 скористалася правом на продовження терміну перебування в Україні, та звернулася з відповідною заявою в порядку визначеному пунктом 6 та пунктом 8 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. N?150, за наслідками розгляду якої, строк тимчасового перебування на території України продовжено до березня 2022 року.

Після закінчення в березні 2022 року строку тимчасового перебування на території України, громадянка РФ ОСОБА_1 ухилилася від виїзду з України, перейшла на нелегальне положення, тадо теперішнього часу перебуває на території України не маючи на те законних підстав (виключний перелік якихвизначений статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»), а також,без документів на право проживання в Україні.

ОСОБА_1 не зверталася до органів ДМС з питання оформлення посвідки на тимчасове проживання або посвідки на постійне проживання. Після закінчення визначеного законодавством та міжнародним договором України дозволеного строку тимчасового перебування на території України без оформлення візи, громадянка РФ ОСОБА_1 не маючи інших законних підстав для перебування на території Україні, ухилилася від виїзду з України, чим порушила правила перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, та перейшла на нелегальне положення в Україні. Факт виявлення порушення з боку Позивача правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, зафіксовано Чечелівським відділом у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в протоколі про адміністративне правопорушення від 22.02.2023 серії ПР МДН номер 004764 (копія протоколу про адміністративне правопорушення додається). За наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, за вчинення якого передбачена відповідальність згідно до частини 1 статті 203 КУпАП Чечелівським відділом у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, відносно громадянки РФ ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у мінімальному розмірі передбаченому санкцією зазначеноїнорми, а саме 1700 грн. 00коп. Враховуючи викладені вище обставини, з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (у громадянки РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні підстави для перебування на території Україні, виключний перелік яких визначено статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»), та в зв?язку з порушенням Позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, керуючись положеннями статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 22.02.2023 Чечелівським відділом у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної службиУкраїни в Дніпропетровській області відносно громадянки РФ ОСОБА_1 прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким позивача зобов?язано покинути територію України у термін до 24.03.2023 (копія рішення Чечелівського відділу у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 22.02.2023.Заборона щодо подальшого в?їзду в Україну не застосовувалася. Позивач самостійно отримала паспорт громадянина російської федерації серії НОМЕР_1 , строком дії до 24.05.2026, жодних рішень, дій чи бездіяльності Новокодацького відділу у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровського області громадянка РФ ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не оскаржує. Чинним законодавством не передбачено виключень (в тому числі, у зв?язку з наявністю родинних відносин) із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України, що не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» . Отже, вважають, що рішення Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 22.02.2023, прийняте відносно громадянки РФ ОСОБА_1 є законним і обгрунтованим рішенням компетентного суб?єкта владних повноважень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Зауважила, що скасовуючи рішення попередніх судів та закриваючи провадження по справі, Верховний Суд у справі № 204/859/24 у п.50 зазначив, « що факт проживання заявника на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років підтверджується довідкою департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 24 листопада 2023 року, що унеможливлює необхідність його встановлення в судовому порядку», але чомусь міграційна служба постійно відсилає та відписується, а позивач повинна через суди доводити своє громадянство.Просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Чечелівського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 22.02.2023., оскільки воно прийнято без будь яких обґрунтувань. ОСОБА_1 народилася саме в Україні та з 1997 року проживає в Дніпрі, де працювала та вийшла на пенсію, отримувала паспорт громадянки України, але через свою необізнаність, вимушена була отримати паспорт РФ, та наступного вже дня звернулася до міграційної служби для отримання посвідки, але через введення в країні військового стану, її права обмежуються та остання намагається в судоому порядку доводити своє громадянство, як за народженням так і за територіальним походженням. Вона є людиною похилого віку, постійно хворіє, потребує оперативного втручання, немає можливості виїхати та і їй не має куди виїзджати, оскільки всі родичі мешкають в Україні. Тому враховуючи практику ЄС просила скасувати незаконне рішення міграційної служби від 22.02.2023, яке фактично прийнято, як помста, через чисельні скарги позивачки до різних інстанції, щодо дій працівників міграційної служби. Додала, що за відсутності вчинення позивачем будь-яких протиправних дій, ухвалення відповідачем оскаржуваного рішення є прийнятим без дотримання принципу пропорційності та без врахування усіх тих негативних наслідків, які настануть для позивача у разі його виконання.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав наведених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» .

22.02.2023 відносно ОСОБА_1 працівниками відділу ДМС складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.203 КУпАП та постановою про накладення адміністративного стягнення від 22.02.2023 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та накадено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн (а.с.62-64). Після чого, 22.02.2023 головним спеціалістом Чечелівського відділу у м.Дніпрі Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області М. Трикозенко прийнято рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни та зобов`язано покинути територію України у термін до 24.03.2023(а.с.30). Як вбачається зі змісту даного рішення від 22.02.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 строк дії від 24.05.2021 до 24.05.2026, після отримання паспорту РФ, отримала дозвіл на строк перебування на території України до 15.03.2022. Після 15.03.2022 до теперішнього часу громадянка РФ ОСОБА_1 мешкала на території України без документів на право проживання в Україні, від своєчасного виїзду за межі України ухилилася, чим порушила правила перебування а території України вимог ч.ч. 1, 3 ст.9, ч.1ст.17 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», вирішено примусово повернути останню до країни походження або третьої країни та зобов`язано покинути територію України у термін до 24.03.2023. 22.02.2023 року позивача ознайомлено з рішенням, про що свідчить його підпис (а.с.30). Згідно листа Новокодацького відділу ГУ ДМС від 07.07.2022 , який було адресовано ОСОБА_1 вбачається, що згідно висновку службової перевірки №210/21 від 30.08.2021 проведеної Департаментом ДМС України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий на ім`я заявниці 10.03.2000 визнано оформленим з порушенням законодавства та таким, що є недійсним та роз`яснено право подати клопотання про набуття громадянства України за народженням, або територіальним походженням. А також повідомлено, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. N?64 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений ЗУ від 24.02.2022 р. N?2102-XI та відповідно до Постанови КМУ від 28.02 N?165 «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру» зупинили строки надання, крім строків надання адмінпослуг у сферах державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців…суб?єктами їх надання та строки видачі дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні. Зупинені строки будуть поновлені у місячний строк після припинення чи скасування воєнного стану на відповідній території України (а.с.21-23). Постановою Верховного Суду від 19.02.2025 по справі№ 205/859/24 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.06.2024 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25.09.2024 скасовано.Проваження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, закрито. Як вже було встановлено судами, ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у м.Дніпропетровську народилась донька - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_4 , виданим Амур-Нижньодніпровським районним ЗАГСм. Дніпропетровська, про що зроблено відповідний запис №89. Відповідно до матеріалів справи № 205/2150/23 (яка була витребувана з архіву районного суду) 15 жовтня 1977 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, про що зроблено запис №347, прізвище дружини після одруження - « ОСОБА_6 ». З наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №2, який сформовано 17 липня 2021 року, судом встановлено, що 24 січня 1998 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено шлюб, актовий запис №37. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_9 ». Вказаний шлюб розірвано 17 листопада 1998 року, про що складено актовий запис №731. 10 березня 2000 року Управлінням Міністерства внутрішніх справ в Дніпропетровській області Проценко К. видано паспорт громадянина України Серії НОМЕР_3 , в якому місцем народження зазначено: Україна, м. Дніпропетровськ, адресою місця реєстрації з 22 травня 1997 року: АДРЕСА_2 . 20 вересня 2004 року ОСОБА_1 видано дублікат картки фізичної особи - платника податків. ОСОБА_10 з 19 червня 1997 року по 30 квітня 2010 року працювала у ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод», що підтверджується копіями: трудової книжки НОМЕР_5 , архівною довідкою ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» №16.4/110 від 21 липня 2023 року та особистої архівної справи (карточки) працюючої Проценко Відповідно до листа департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №5/5-321 від 24 листопада 2023 року, місцем реєстрації ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою заявник зареєстрована з 22 травня 1997 року. Згідно з копією паспорта російської федерації НОМЕР_2 , виданого 24 травня 2021 року, ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації. Листом Головного управління Державної міграційної служби Українив Дніпропетровській області №П-177/6/1201-24 від 26 лютого 2024 року повідомлено ОСОБА_1 щодо її звернення про набуття громадянства України за територіальним походженням та роз`яснено право подати клопотання про набуття громадянства за територіальним походженням відповідно частини першої статті 8 Закону України «Про громадянства України», оскільки заявником не надано необхідних документів на підтвердження факту народження на території України до 24 серпня 1991 року, про зміну прізвища або інших персональних даних, копії паспорта громадянина рф з перекладом на українську мову та довідки про відсутність судимості на території країни громадянської належності Листом відділу №7 у м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за №П-16/6/1216-24 від 13 березня 2024 року повідомлено ОСОБА_1 щодо її звернення про набуття громадянства України, роз`яснено право подати клопотання про набуття громадянства за народженням згідно пункту 1 статті 8 Закону України «Про громадянства України» та надано перелік необхідних документів. Як зазначив Верховний Суд у Постанові від 19.02.2025 закриваючи провадження по справі №205/859/24, звертаючись до суду ОСОБА_1 просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме визначити (встановити) її належність до громадянства України, як особі, що більше 5 років на законних підставах проживає в Україні і народилась на території України до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» та надати їй право на набуття громадянства України у « п.50. з наведеного вбачається, що факт проживання заявника на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років підтверджується довідкою департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 24 листопада 2023 року, що унеможливлює необхідність його встановлення в судовому порядку».

Статтею 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави. Статтею 9 указаного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Статтею 17 вищевказаного закону визначені вимоги для продовження строку перебування чи тимчасового проживання іноземців та осіб без громадянства на території України.

Іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування в Україні на період існування обґрунтованих підстав для подальшого перебування.

Як зазначлося позивачем і це не спростовано відповідачем, ОСОБА_1 після отримання 24.02.2021 паспорту громадянки рф, наступного дня вже звернулася до відділу ДМС у Дніпропетровській області для оримання посвідки на постійне проживання, але через воєнний стан в країні не може отримати відповідні дозвільні документи. Крім того намагається через суди доводити своє громадянство, оскаржує дії та рішення міграційної служби. Крім того, ОСОБА_1 згідно долучених медичних документів має проблеми зі здоров`ям, показане оперативне лікуваннятотальне ендопротезування .

Тобто, ОСОБА_1 після отримання паспорту рф, мала право тимчасово перебувати на території України без оформлення візи не більш як 90 днів протягом 180 днів, згідно до положень частини 16 статті 4 Закону N? 3773-VI, та підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р.N? 150.

Таким чином, ОСОБА_1 , скористалася правом на продовження терміну перебування в Україні та своєчасно звернулася з відповідною заявою в порядку визначеному пунктом 6 та пунктом 8 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. N?150, за наслідками розгляду якої, строк тимчасового перебування на території України їй було продовжено до березня 2022 року.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України. Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Так, згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про національну безпеку України" громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз. Положеннями ст. 5 Закону № 2469-VIII визначено, що державна політика у сферах національної безпеки і оборони спрямована на захист: людини і громадянина - їхніх життя і гідності, конституційних прав і свобод, безпечних умов життєдіяльності; суспільства - його демократичних цінностей, добробуту та умов для сталого розвитку; держави - її конституційного ладу, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності; території, навколишнього природного середовища - від надзвичайних ситуацій. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону № 2469-VIII до складу сектору безпеки і оборони входить, зокрема, Міністерство внутрішніх справ України, Державна міграційна служба України. Судовим розглядом встановлено, що 22.02.2023 головним спеціалістом Чечелівського відділу у м.Дніпрі Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області М. Трикозенко прийнято рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни та зобов`язано покинути територію України у термін до 24.03.2023, оскільки остання після отримання паспорту РФ отримала дозвіл на строк перебування на території України до 15.03.2022. Після 15.03.2022 до теперішнього часу громадянка РФ ОСОБА_1 мешкала на території України без документів на право проживання в Україні, від своєчасного виїзду за межі України ухилилася, чим порушила правила перебування а території України вимог ч.ч. 1, 3 ст.9, ч.1ст.17 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». В основу своїх доводів про можливість перебування на території України позивач зазначає, що вона є українкою, народилася в Україні, що підтверджує копією свідоцтва про її народження , також даний факт встановлено і рішеннями попередніх судів, вона на законних підставах зареєстрована та проживає на території України з травня 1997 року, раніше отримувала паспорт громадянки України, але через не залежні від неї обставини, вимушена доводити та чекати отримання дозвільних документів на проживання в Україні та підтверджувати своє громадянство.

Як вже було встановлено, факт проживання ОСОБА_1 на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років підтверджується довідкою департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 24.11.2023, що встановлено вже рішенням суду (п.50 Постанови ВС від 19.02.2025 в рамках розгляду справи 205/859/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа-Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій остання просила суд (встановити) її належність до громадянства України, як особи ,що більше 5 років на законних піставах проживає в Україні).

Крім того ОСОБА_1 було продовжено строк тимчасового перебування на території України до березня 2022 року, що не заперечувалось відповідачем, але у зв?язку з введенням в Україні воєнного стану та відповідно до Постанови КМУ від 28.02.22 N?165 «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру» було зупинено строки надання адмінпослуг суб?єктами їх надання та строки видачі дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні, що підтверджується листом Новокодацького відділу у м.Дніпрі ГУ ДМС У Дніпропетровській області від 07.07.2022. Тобто остання не може отримати документи дозвільного характеру, законного перебування її на території України та намагається через суди визначити (встановити) її належність до громадянства України та оскаржувати бездіяльність міграційної служби, щодо розгляду її заяв, що підтверджується долученою ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного сцду від 30.07.2025 по справі №160/21631/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДМС в Дніпропетровській області про изнання протиправною бездіяльність міграційної служби та зобов`язати розглянути заяву ОСОБА_1 на отримання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання.

Суд зазначає, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім вимогам, зазначеним у частині другій статті 2 КАС України.

Цей обов`язок витікає із завдань адміністративного судочинства, змістом яких є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Таким чином, в оскаржуваному рішенні відповідача від 22.02.2023, не зазначено фактичних даних щодо вчинення ОСОБА_1 жодних конкретних протиправних дій, які б загрожували національній безпеці України чи громадському порядку. Крім того підставою рішення відповідача про примусове повернення позивачки до країни походження або третьої країни, зазначено порушення вимог ч.ч. 1, 3 ст.9, ч.1ст.17 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», але будь яких доказів порушення процедури в`їзду в України у1997, тобто що остання нелегально потрапила на територію України та своїми протиправними діями вчинила певне правопорушення, а також порушення незаконного перебування чи тимчасового проживання останньої на території України не доведено.

Судом врахововано, що ОСОБА_1 , народилася на терторії України, зареєстрована та має постійне місце проживання на території України з 1997 року, працювала з 19.06.1997 по 30.04.2010 у ВАТ «Дніпропетровський металургійний завод», має пенсійне посвідчення, яке було видане ПФУ 14.02.2012, термін дії- довічно, посвідчення ветерана праці, має родину, сталі соціальні зв?язки, наразі хворіє та потребує оперативного втручання, тому вимога покинути територію України, буде мати негативні наслідки, та розцінено як втручання у її права, що захищені статтею 8 Конвенції, за відсутності легітимної мети.

Згідно положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У постанові від 18.06.2020 в справі №758/13408/18 Верховний Суд зазначив, що відповідно до положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

В межах спірних правовідносин суд вважає, що відповідачем, крім іншого, не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача при відсутності будь-якої його вини в обставинах, що виникли та може вважатися неправомірним втручанням органу державної влади в сімейне життя позивача, яке матиме наслідком видворення позивача за межі України. Таким чином суд прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі, а рішеннясуб`єкта владних повноважень від 22.02.2023 необхідно скасувати . Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положення ст.139 КАС України. Керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 139 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити. Визнати протиправним та скасувати рішення №2 головного спеціаліста Чечелівського відділу у м.Дніпрі Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області Миколи Трикозенка від 22.02.2023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язання її покинути територію України у термін до 24.03.2023 . Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через суд першої інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В.Чудопалова